ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Справа № 915/192/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Берко О.В.

представника позивача: Шимбарьова О.В., дов.б/н від 25.01.2019,

представника відповідача: Мацко В.В., ордер серія ОД №291043 від 21.03.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Пейчева Віктора Георгійовича

( АДРЕСА_1 ;

РНОКПП НОМЕР_1 ),

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Попович Наталії

( АДРЕСА_2 ;

РНОКПП НОМЕР_2 ),

про: стягнення заборгованості у розмірі 1138389,81 грн,-

в с т а н о в и в:

31.01.2019 Фізична особа-підприємець Пейчев Віктор Георгійович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 11.12.2018, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Попович Наталії 1138389,81 грн заборгованості за Договором позики (надання поворотної фінансової допомоги) №1/110315 від 02.03.2016, з яких: 889992,0 грн сума основного боргу та нараховані на суму основного боргу 51863,0 грн - 3% річних, 196534,81 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам Договору позики (надання поворотної фінансової допомоги) №1/110315 від 02.03.2016 та приписам чинного законодавства своєчасно не повернув грошові кошти, отримані у позику, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позову не погашена. Неналежне виконання з боку відповідача умов договору стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 05.02.2019 залишено дану позовну заяву без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою суду від 06.03.2019 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.04.2019.

01.04.2019 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №107-03/ГС від 29.03.2019, в якому він просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив про наступне. Так, дійсно між Попович Наталією та Пейчевим Віктором Георгійовичем було укладено Договір позики від 02.03.2016, за яким позивач зобов`язався передати відповідачу грошові кошти у розмірі 889992,0 грн, а відповідач - повернути їх у строк до 10.01.2017. Згідно п.3.2. Договору позика надається у готівковій формі, про що складається акт приймання-передачі грошових коштів. Відповідно до Акту №1 приймання-передачі грошових коштів за Договором позики від 02.03.2016, складеного того ж дня, позикодавець передав позичальнику грошові кошти у розмірі 889992,0 грн. Однак, того ж дня 02.03.2016, на виконання п.5.2. та п.5.3. Договору, Пейчев В.Г. та Попович Наталія уклали Акт №2 приймання-передачі грошових коштів за Договором позики від 02.03.2016, відповідно до якого позикодавець отримав, а позичальник повернув грошові кошти згідно умов Договору позики №1 від 02.03.2016 у розмірі 889992,0 грн. Таким чином, Попович Наталія виконала покладені на неї обов`язки відповідно до Договору №1 від 02.03.2016 повернувши борг позикодавцю в повному обсязі. Посилаючись на ст.1049 ЦК України відповідач зазначає, що Попович Наталія скористалася своїм правом на дострокове повернення грошових коштів, про що було складено Акт №2 приймання-передачі грошових коштів за Договором позики від 02.03.2016. На підтвердження своїх заперечень відповідач надає суду копію вказаного Акту №2, а також повідомляє, що має оригінал вказаного доказу, та може надати його за необхідності на вимогу суду. Посилаючись на ст.599 ЦК України відповідачка вважає, що виконала перед позивачем свої зобов`язання з повернення суми грошових коштів, покладені на неї Договором позики №1 від 02.03.2016. При цьому, позивач, знаючи про цей факт, намагається ввести суд в оману, з цілю заволодіти коштами Попович Наталії .

Представник позивача заперечуючи проти доводів відповідача зазначив, що актом №2 сторони зафіксували обов`язок відповідача повернути борг готівкою і ніяких грошових коштів позивач не отримав по цьому акту.

Ухвалою суду від 02.04.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.04.2019.

Під час розгляду справи, представник позивача та представник відповідача підтримали доводи, викладені у позові та у відзиві на позовну заяву.

Судом у судовому засіданні 25.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

02.03.2016 між Фізичною особою-підприємцем Пейчевим Віктором Георгійовичем (надалі - позикодавець, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Попович Наталією (надалі - позичальник, відповідач у справі) був укладений Договір позики (надання поворотної фінансової допомоги) №1/110315 (надалі - Договір позики), відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п.2.1. цього Договору (надалі іменується "позика"), а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк.

Відповідно до п.2.1. Договору позики, розмір позики становить 889992,0 грн (вісімсот вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні).

Згідно п.3.1. Договору позики позикодавець передає позику позичальникові в 5 (п`яти) денний строк з моменту підписання сторонами цього Договору.

Пунктами 3.2., 3.3. Договору позики визначено, що позика надається у готівковій формі про, що складається акт приймання-передачі грошових коштів. Позика вважається переданою позичальникові в момент підписання акту приймання-передачі грошових коштів.

Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим Договором і становить 9 місяців 21 календарний день (з 11.03.2015 до 31.12.2015 включно) (п.4.1. Договору позики).

У відповідності до п.4.2. Договору позики строк, визначений у п.4.1. цього Договору, може бути продовжений за домовленістю сторін.

Відповідно до п.5.1. Договору позики після закінчення строку, визначеного в п.4.1. цього Договору, позичальник зобов`язується протягом 10 календарних днів повернути позикодавцеві позику.

На виконання умов договору 02.03.2016 позивач передав грошові кошти, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 889992,0 грн на руки, що підтверджується підписаним та скріплений печатками сторін Актом №1 від 02.03.2016 приймання-передачі грошових коштів за Договором позики (надання поворотної фінансової допомоги) №1/110315 від 02.03.2016 (а.с.20).

Пунктом 6.2. Договору позики встановлено, що строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1. цього Договору та закінчується 31.12.2016.

Позивач вважаючи, що відповідач зобов`язання щодо повернення позики не виконав, грошові кошти у розмірі 889992,0 грн позивачеві не повернув, звернення до суду з даним позовом.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.173 ГК України господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язання у ст.ст.11, 629 ЦК України.

Зобов`язанням, відповідно до ст.509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як встановлено судом, між сторонами на підставі Договору від 02.03.2016 виникли відносини позики, які врегульовані статтею 1046 ЦК України, згідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (ст.1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст.1049 ЦК України).

Укладений між сторонами Договір позики (надання поворотної фінансової допомоги) №1/110315 від 02.03.2016 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.202 ГК України та ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд ставиться критично до доводів відповідача щодо того, що Попович Наталія скористалася своїм правом на дострокове повернення грошових коштів, про що було складено Акт №2 приймання-передачі грошових коштів за Договором позики від 02.03.2016 (а.с.21), оскільки з даного акту вбачається, що за цим актом грошові кошти передав позичкодавець Пейчев В.Г , а отримав грошові кошти позичальник Попович Наталя , що засвідчено підписами та печатками вказаних осіб.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в Акті №2 від 02.03.2016 приймання-передачі грошових коштів за Договором позики №1 від 02.03.2016, зазначено про приймання-передачу коштів за Договором позики №1 від 02.03.2016, а не за Договором позики (надання поворотної фінансової допомоги) №1/110315 від 02.03.2016, що спростовує твердження відповідача щодо повернення грошових коштів позивачеві за спірним договором.

Будь - яких інших доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобов`язання згідно умов та в строки визначені Договором, відповідач, у порушення приписів ст.73, 74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Станом на день розгляду справи заборгованість у сумі 889992,0 грн відповідачем не погашена.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 889992,0 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період 01.01.2017 по 11.12.2018 в розмірі 51863,0 грн та інфляційні втрати за період з січня 2017 року по грудень 2018 року в розмірі 196534,81 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктами 1.3., 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013, зазначено, що статтею 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Розрахунок нарахування 3% річних та інфляційних втрат перевірено судом за допомогою Юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" та встановлено 3% річних за період 01.01.2017 по 11.12.2018 складає 51863,37 грн та інфляційні втрати за період з січня 2017 року по грудень 2018 року складає 220560,08 грн.

Оскільки, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 51863,0 грн та інфляційні втрати в сумі 196534,81 грн, суд, враховуючи принцип диспозитивності, не може вийти за межі позовних вимог, тому стягненню з відповідача підлягає 3% річних в сумі 51863,0 грн та інфляційні втрати в сумі 196534,81 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову, судовий збір підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Попович Наталії ( АДРЕСА_2 ; паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області 04.04.2011, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Пейчева Віктора Георгійовича ( АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області 17.05.1996, РНОКПП НОМЕР_1 ) 889992,0 грн основного боргу, 51863,0 грн - 3% річних, 196534,81 грн інфляційних втрат та 17075,85 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 06.05.2019 року.

Суддя М.В. Мавродієва