ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2019 р.                                                            Справа №914/2094/18

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача):                                                   Бонк Т.Б.

суддів                                                                                          Мирутенко О.Л.

Якімець Г.Г.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, від 11.02.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2019 (суддя Кітаєва С.Б., повний текст складено - 28.01.2019)

у справі № 914/2094/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ

до відповідача: Комунального підприємства “Стрийтеплоенерго”, м.Стрий, Львівської області

про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов’язання в сумі 25066,47 грн.,

без повідомлення учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позову та рішення суду першої інстанції:

на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла справа за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ до Комунального підприємства “Стрийтеплоенерго”, м.Стрий Львівської області про стягнення 25 066,47грн., з яких 19 091,66грн. пені,  3 307,41грн. 3 % річних, 2 667,39грн. інфляційних втрат.

30.11.2018р. за вх.№45947/18 відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені на 80% (відсотків).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.01.2019 (суддя Кітаєва С.Б., повний текст складено - 28.01.2019) у справі № 914/2094/18 - позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства “Стрийтеплоенерго” на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” – 13 364,16 грн. пені, 2 727,36 грн. 3% річних, 2 667,39 грн. інфляційних втрат, 1721,23 грн. судового збору. В задоволенні позову в частині вимог про стягнення решти сум нарахованих пені та 3% річних – відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване неналежним виконанням відповідачем своїх обов’язків щодо оплати вартості газу; відповідач свої зобов’язання перед позивачем щодо оплати вартості отриманих обсягів газу у жовтні-грудні 2016 року, січні-березні 2017 року виконав з порушенням строків, встановлених п. 6.1. договору.

Рішення суду в частині відмови від позову мотивоване неправильним розрахунком заявлених до стягнення сум, а також частковим зменшенням розміру пені, яка підлягає до стягнення, - на 30 відсотків.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

в апеляційній скарзі позивач просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки, а саме пені у сумі 5  727,5 грн., у стягненні якої було відмовлено, мотивуючи це тим, що суд першої інстанції при зменшенні розміру пені повинен був брати до уваги баланс інтересів та майновий стан обох сторін у справі, зокрема, вважає, що судом першої інстанції не було враховано інтереси позивача. Зазначає, що відповідачем не було подано до суду належних доказів в обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені, і крім того, відсутнє значне перевищення розміру неустойки перед розміром збитків.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги з тих мотивів, що  судом першої інстанції правильно встановлено виняткові обставини для зменшення розміру неустойки, виходячи з інтересів обох сторін. Відповідачем на обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені було долучено ряд доказів на підтвердження скрутного матеріального становища, в тому числі оборотно – сальдові відомості, які є підтвердженням стану збитковості підприємства відповідача. Поза цим, судом було взято до уваги і ступінь виконання зобов’язань відповідачем, який в повній мірі розрахувався за отриманий газ, що не заперечується позивачем, однак допустив незначне прострочення оплат. Крім цього, відповідач отримував природний газ від позивача не для власних потреб, а для виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення. Наголошує, що рівень розрахунків підприємства за спожитий природний газ залежить виключно від платіжної дисципліни споживачів теплової енергії.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

30.09.2016 між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (продавець) та КП “Стрийтеплоенерго” (покупець) було укладено договір №5147/1617-ТЕ-21 про постачання природного газу.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов’язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов’язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 Договору, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

На виконання умов договору, позивач протягом жовтня-грудня 2016 року, січня – березня 2017 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 43  730 425,64 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017, 28.02.2017, 31.03.2017. Факт отримання природного газу відповідачем у відповідних обсягах не оспорюється.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначив позивач, відповідач свої зобов’язання перед позивачем щодо оплати вартості отриманих обсягів газу у жовтні-грудні 2016 року, січні-березні 2017 року виконав з порушенням строків, встановлених п. 6.1. договору.

Предметом позову є - стягнення з відповідача 19 091,66 грн. пені, 3 307,41 грн. 3 % річних та 2 667,39 грн. інфляційних втрат у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов’язків щодо оплати вартості газу. Зокрема, 3% річних за зобов’язаннями листопада 2016 - 580,03грн., березня 2017- 2  727,38 грн., сума пені за зобов’язаннями березня 2017 року – 19  091,66 грн., інфляційне збільшення боргу за зобов’язаннями березня 2017 року – 2  667,39 грн.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов’язання припиняється виконанням, проведеним   належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв  ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені  ст. 193 ГК України.

Згідно  ст. 610 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов’язання внаслідок односторонньої відмови від зобов’язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов’язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 8.2. договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 19091,66 грн. пені, 3307,41 грн. 3 % річних та 2667,39 грн. інфляційних втрат. Як також вбачається з розрахунку позовних вимог, позивачем нараховано 580,03 грн. 3% річних за прострочення виконання зобов’язання за листопад 2016р.

Згідно ч. 1  ст. 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 251 ЦК України   строком   є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України).

Згідно з положеннями  ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5  ст. 254 ЦК України).

Відповідно до п.6.1. договору №5147/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Оскільки, строк оплати поставленого газу визначений у договорі до 25-го числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, то за поставлений у листопаді 2016 р. позивач відповідачу газ, відповідач повинен був оплатити до 25.12.2016р. (включно).

25.12.2016 - є вихідним днем - неділею, тому відповідно до ч. 5  ст. 254 ЦК України перший після нього робочий день -  26.12.2016 є останнім днем виконання  обов'язку з оплати поставленого газу.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Отже, зважаючи на наведене, апеляційним судом також встановлено, що відповідачем здійснено погашення заборгованості за листопад 2016 року - 27.12.2016, то відповідно у позивача відсутні підстави для нарахування відповідачу 580,03 грн. 3% річних за порушення строків виконання зобов’язання за листопад 2016 року. Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 580,03 грн. є безпідставними.

Апеляційний суд, перевіривши розрахунок позивача, погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення 3% річних за зобов’язаннями за березень 2017 підлягає до задоволення частково в сумі 2727,36 грн., про стягнення інфляційних втрат за заявлений позивачем період нарахувань – в сумі 2667,39 грн.

Щодо заявленої до стягнення суми пені, апеляційний суд, перевіривши розрахунок пені, нарахованої позивачем, вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в загальній сумі 19091,66 грн. обґрунтованими, а їх розрахунок правильним, однак, як встановлено, відповідачем подано заяву про зменшення суми пені до 80 %, яка мотивована наступним.

Як зазначає відповідач, він повністю здійснював оплати за спожитий газ за спірний період, однак з незначним простроченням лише в окремі місяці, відтак основна заборгованість у відповідача відсутня.

Заявлена до стягнення позивачем штрафна санкція у виді пені є достатньо великою сумою для відповідача. Окрім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача ще 3 307,41 грн - 3 % річних та 2 667,39 грн. - інфляційних втрат.

Матеріалами справи підтверджується, що КП “Стрийтеплоенерго” знаходиться у важкому фінансовому становищі. Засновником підприємства є Стрийська міська рада, а отже майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Стрий. Основною метою діяльності підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу.

Несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем сталося не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом для оплати за спожитий природний газ є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств. Вказана заборгованість споживачів, за умови невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені (погоджені) органами державної влади та несвоєчасним наданням субвенції з державного бюджету на надання пільг та субсидій є тими об'єктивними обставинами, що і викликають неможливість сплати неустойки в сумі 19 091,66 грн.

На підтвердження скрутного фінансового становища відповідачем до цього клопотання долучаються оборотно-сальдові відомості за період 01.11.2018р. - 22.11.2018р., згідно яких кредиторська заборгованість підприємства станом на 22.11.2018р складає 1 214.2 тис. грн. та дебіторська заборгованість - 9 239,2 тис.грн.

За таких обставин, оскільки вина відповідача у простроченні виконання грошового зобов'язання перед позивачем пов'язана з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені органами державної влади, відсутністю сучасних дотаційних напрямів у покритті збитків підприємства (ст. 20 Закону України "Про теплопостачання") - відповідач перебуває у важкому фінансовому становищі, у тому числі внаслідок несплати боргів населенням, бюджетними установами; діяльність відповідача спрямована на забезпечення теплом учбових закладів, дитячих садків, лікарень, інших об'єктів, а тому обставини, що зумовлюють зменшення пені є соціально значимими та винятковими.

Стягнення такої великої суми неустойки спричинить також збільшення заборгованості по заробітній платі працівникам комунального підприємства, невчасну сплату податків та зборів, що призведе до виникнення нових штрафних санкцій та судових процесів, а відтак, для відповідача є важливим зменшення всіх можливих видатків.

Таким чином, у позивача порушуються лише майнові інтереси, а у відповідача майнові та інші інтереси, зокрема, соціальні : забезпечення безперебійного надання населенню послуг з теплопостачання, виплата заробітної плати працівникам підприємства, безперебійне теплопостачання, зокрема, в опалювальний період тощо.

Отже, обставини, які змусили заявника просити зменшення пені є соціально значимими та винятковими, особливо в опалювальний період, оскільки існує нагальна необхідність спрямовування наявних коштів на здійснення поточних розрахунків за природний газ, розподіл та транспортування природного газу, електропостачання, водопостачання, та забезпечення безперервного виробничого циклу з метою забезпечення безаварійного виробничого процесу.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя      статті 551 ЦК Кодексу). У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Частиною першою  статті 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд, відповідно до   ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Суд першої інстанції, надавши власну оцінку наявним у справі доказам, дослідивши фактичні обставини, якими відповідач обґрунтував необхідність зменшення розміру пені, встановив наявність наступних підстав для зменшення розміру пені:

- відповідно до умов Договору №5147/1617-ТЕ-21 від 30.09.2016 відповідач отримував природний газ від позивача виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а не для власних потреб;

- предметом судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених    ст. 625 ЦК України  нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність;

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою вже є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що передбачено нормами чинного законодавства;

-    згідно долучених  КП “Стрийтеплоенерго” до матеріалів справи оборотно-сальдових відомостей про фінансовий стан останнє є збитковим підприємством.

Крім того, суд першої інстанції врахував також, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, та прийшов до висновку про часткове задоволення заявленого відповідачем клопотання, та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, на 30 % (відсотків) – до  13364,16 грн.

Скаржник оскаржив зазначений висновок суду першої інстанції про зменшення розміру пені, вважаючи, що таким чином було порушено його права та принцип збалансованості інтересів сторін.

Апеляційний суд, беручи до уваги встановлені обставини справи та оцінюючи наведені докази та доводи сторін, враховує наступне.

Як правильно встановив суд першої інстанції, відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, здійснення відповідачем оплати за природний газ залежить виключно від розрахунків кінцевих споживачів, борг яких за одержаний природний газ перед відповідачем є значним та складає станом на 22.11.2018р. - 9 239,2 тис. грн. Відтак, рівень розрахунків підприємства за спожитий природний газ залежить виключно від платіжної дисципліни споживачів теплової енергії.

На думку апеляційного суду, відповідачем належними доказами доведено важкий матеріальний стан підприємства та його збитковість.

Позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань.

Судом першої інстанції також оцінено статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, ступінь виконання відповідачем зобов'язань за укладеним договором, незначний період прострочення виконання грошового зобов’язання.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визнав зазначені обставини винятковими та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 30%.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що  чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Законом визнання розміру, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, віднесено на розсуд суду Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд погоджується, що розмір заявленої до стягнення пені не є значним порівняно з сумою плати за газ, що встановлена у договорі, але так само значним не є і прострочення відповідача перед позивачем, а з врахуванням фінансового становища відповідача те, що відповідач є комунальним підприємством, яке обслуговує потреби населення, то за таких обставин, суд не позбавлений у даному конкретному випадку застосувати  судовий розсуд та зменшити розмір пені.

З огляду на викладене, апеляційний суд не бере до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом попередньої інстанції норми, закріпленої у статті 233 Господарського кодексу України, оскільки суд в повній мірі з'ясував всі обставини, передбачені зазначеною нормою, зокрема, правильно встановив, що  наявні підставні  обставини для зменшення пені.

Слід зазначити, що задоволення місцевим господарським судом позовної вимоги про стягнення пені частково та зменшення пені лише на 30 процентів, у задоволенні якої відповідач просив відмовити на 80 процентів, свідчить про те, що суд врахував матеріальний стан та інтереси як позивача, так і відповідача. Наведеним спростовується посилання позивача на те, що судом при зменшенні пені не враховано інтереси позивача.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2019 у справі №914/2094/18  ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, в той час як у відзиві відповідачем наведені обґрунтовані доводи стосовно відсутності порушень матеріального та процесуального права судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, від 11.02.2019 – залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2019 у справі №914/2094/18 – залишити без змін.

3.          Судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції – покласти на скаржника.

4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач):                                                            Т.Б. Бонк

Судді                                                                                                 О.Л. Мирутенко

Г.Г. Якімець