ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"23" квітня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1035/15

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г. Зайця, розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НОТАПС №04-18/03 від 04.04.2019 року на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№49047339 щодо примусового виконання наказу №911/1035/15 від 08.06.2015 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НОТАПС

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп

2. Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрна Компанія М.Б.С.

про стягнення коштів

секретар судового засідання О.О.Стаднік

за участю представників учасників справи:

від позивача (стягувача) ОСОБА_2

від відповідачів (боржників) не зявились

від ДВС не зявились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.05.2015 року у справі №911/1035/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НОТАПС задоволено частково; солідарно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп та Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрна компанія М.Б.С. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НОТАПС 56814 грн. 01 коп. заборгованості, 4545 грн. 45 коп. витрат на послуги адвоката та 1660 грн. 91 коп. судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного рішення від 19.05.2015 року у справі №911/1035/15 господарським судом 08.06.2015 року видано відповідний наказ.

До Господарського суду Київської області звернувся стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія НОТАПС зі скаргою №04-18/04 від 04.04.2019 року на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№ 49047339 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області №911/1035/15 від 08.06.2015 року, відповідно до якої, скаржник просить суд визнати неправомірними та передчасними дії державного виконавця Шевченківського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№49047339 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області №911/1035/15 від 08.06.2015 року, які полягають у винесенні постанови від 01.04.2019 року про передачу виконавчого провадження ВП№49047339 до Попаснянського РВДВС ГТУЮ у Луганській області, визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві за період з 05.03.2019 року по 01.04.2019 року щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області №911/1035/15 від 08.06.2015 року, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження» та стягнути з Шевченківського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» витрати на правничу допомогу у розмірі 2200,00 грн.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Ухвалою суду від 08.04.2019 року розгляд скарги призначено на 23.04.2019 року.

До суду від державного виконавця Шевченківського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві ОСОБА_3 надійшло клопотання б/н від 12.04.2019 року (вх. №7508/19 від 15.04.2019 року) про відкладення розгляду скарги та письмові пояснення по суті скарги б/н від 12.04.2018 року (вх.№7497/19 від 15.04.2019 року) в яких державний виконавець просить суд відмовити позивачу (стягувачу) у задоволенні скарги. З оглянутих судом пояснень вбачається, що до них не додано доказів надіслання іншим учасникам справи. Матеріали виконавчого провадження ВП№49047339 державним виконавцем суду не надано.

Відповідачі (боржники), належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги, у судове засідання 23.04.2019 року не зявились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник позивача (стягувача) у судовому засіданні 23.04.2019 року вимоги поданої скарги підтримав та просив суд її задовольнити. Крім того, представник стягувача заперечив проти задоволення клопотання державного виконавця про відкладення розгляду скарги, а також зазначив, що подані державним виконавцем Шевченківського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві письмові пояснення, не містять доказів надіслання їх іншим учасникам судового процесу. Тому, стягувач просить суд не приймати до уваги подані державним виконавцем Шевченківського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві письмові пояснення.

Розглянувши у судовому засіданні 23.04.2019 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» №04-18/04 від 04.04.2019 року (вх.№72/19 від 08.04.2019 року) на дії та бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.06.2015 року у справі №911/1035/15, суд дійшов висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Згідно постанови ВДВС Шевченківського РУЮ міста Києва від 17.10.2015 року відкрито виконавче провадження ВП №49047339 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.06.2015 року №911/1035/15 про стягнення з ТОВ «Аграрна Компанія «М.Б.С.» на користь ТОВ «Компанія «Нотапс» 63020,37 грн. заборгованості.

Згідно постанови ВДВС Шевченківського РУЮ міста Києва від 26.12.2017 року наказ Господарського суду Київської області від 08.06.2015 року №911/1035/15 повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до постанови ВДВС Шевченківського РУЮ міста Києва від 23.05.2018 року відновлено виконавче провадження ВП №49047339 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.06.2015 року №911/1035/15.

Постановою Шевченківського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві від 01.04.2019 року виконавче провадження ВП№49047339 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.06.2015 року №911/1035/15 передано до Попаснянського РВДВС ГТУЮ у Луганській області.

В обґрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що наказ Господарського суду Київської області від 08.06.2015 року №911/1035/15 не виконано, а відповідно до офіційних відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, відсутні відомості про вчинення державним виконавцем належних, допустимих та обєктивних виконавчих дій. А тому, на думку скаржника, державним виконавцем не вчинено всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для виконання рішення Господарського суду Київської області від 19.05.2015 року а винесення постанови про передачу виконавчого провадження ВП№49047339 до Попаснянського РВДВС ГТУЮ у Луганській області є передчасними.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі Інструкції), під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 11 Розділу І Інструкції, перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій, за дорученням державного виконавця.

Пунктом 3.12 Інструкції передбачено, що організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Скаржник, з посиланням на постанову Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №915/1294/13, зазначає, що періодичність проведення таких перевірок визначена Законом України «Про виконавче провадження» і такі перевірки мають вчинятись систематично.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 1, 4 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обовязковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.

Відповідно до пункту 10 Розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, котре затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року за №2432/5 (далі Положення), система забезпечує інформаційну взаємодію з іншими реєстрами та базами даних державних органів, що містять дані про майно, доходи боржника. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до пунктів 2-4 Розділу IV Положення, виконавцем до Системи обовязково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обовязковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії. Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії. У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення. Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється. У разі тимчасової відсутності доступу до Системи (через перебої в електропостачанні тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обовязковим внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї.

Аналогічна правова позиція щодо обовязковості внесення державним виконавцем відомостей про вчинення всіх виконавчих дій у виконавчому провадженні до Автоматизованої системи виконавчого провадження викладена у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №903/1297/14.

Судом встановлено, що станом на 23.04.2019 року Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні ВП №49047339 до Автоматизованої системи виконавчих проваджень внесено лише постанову про відновлення виконавчого провадження (дата виконавчої дії 07.06.2018 року), постанова про арешт коштів боржника (дата виконавчої дії 07.06.2018 року), постанова про стягнення виконавчого збору (дата виконавчої дії 29.03.2019 року), постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій (дата виконавчої дії 29.03.2019 року), постанова про передачу матеріалів виконавчого провадження (дата виконавчої дії 01.04.2019 року). Будь-яких інших документів, в тому числі запитів та отриманих державним виконавцем відповідей до автоматизованої системи не внесено, що є порушенням норм ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» та Положення.

З наданих державним виконавцем пояснень вбачається, що заходи здійснено ним для зясування майнового стану боржника з 2016 року по 2017 рік, будь-яких інших доказів, що ним вживалися усі передбачені законом заходи, спрямовані на вчасне і повне виконання рішення суду у цій справі, за оскаржуваний період з 05.03.2019 року по 01.04.2019 року, як це зазначено в ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не надано.

Скаржник зазначає, що він неодноразово направляв на адресу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві клопотання про вчинення виконавчих дій (копії клопотань наявні в матеріалах справи) у виконавчому провадженні ВП №49047339 щодо примусового виконання наказу Господарського Київської області від 08.06.2015 року №911/1035/15, однак, такі клопотання державним виконавцем проігноровано. Матеріали справи не містять доказів направлення державним виконавцем за оскаржуваний період з 05.03.2019 року по 01.04.2019 року на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» відповідних запитів до державних органів, установ та організацій, перелік яких стягувач зазначив у поданій скарзі.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Скаржник у своїй скарзі також посилається на те, що відповідно до офіційних відомостей із ЄДРПОУ, боржник є виробником сільськогосподарської продукції з використанням земельних ділянок, належних йому на праві власності та/або користування. У звязку із чим наголошує, що органом ДВС не враховано зазначене та не здійснено заходи примусового виконання щодо направлення запитів до районного (обласного) відділу статистики з вимогами про надання інформації статистичного спостереження сільськогосподарської діяльності боржника за формами звітності, що визначені Наказом Державного комітету статистики України від 27 серпня 2008 року №296 «Про затвердження інструкцій щодо заповнення форм державних статистичних спостережень у сільського господарства» з метою отримання інформації стосовно реалізації боржником сільськогосподарської продукції, наявності та надходження зернових та олійних культур, молока, птиці та ін., збирання урожаю, проведення інших польових робіт тощо.

В обґрунтування обставин бездіяльності Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.06.2015 року №911/1035/15, скаржник посилається на те, що державним виконавцем не враховано того факту, що боржник зареєстрований як юридична особа до 2012 року, виявлення рухомого та нерухомого майна боржника, наявності різного роду форм власності та використання земельних ділянок, має відбуватись шляхом направлення саме паперових запитів, зокрема, до архіву районного (обласного) відділу БТІ та районних (обласних) центрів Державного земельного кадастру, структурних підрозділів МВС України сервісних центрів та/або архівних установ органів ДАІ та інших органів та установ.

Відповідно до аналізу ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» обєктом звернення стягнення є таке майно Боржника як кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно пунктів 9-11 Інструкції з організації примусового виконання рішення, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5, вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв'язку або вручається виконавцем особі, яка зобов'язана вчинити дії. Доручення виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом щодо проведення окремих виконавчих дій органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами. Запит виконавця є письмовим документом, який є обов'язковим для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень.

Частинами 1 та 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону Законом України «Про виконавче провадження», у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Таким чином, державний виконавець Шевченківського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві не здійснив перевірку наявності майна боржника та його знаходження на території Попаснянського району Луганської області шляхом надання відповідного доручення у спосіб визначений ч. 5 ст. 24 Закону Законом України «Про виконавче провадження». Отже, дії державного виконавця Шевченківського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві щодо передачі виконавчого провадження ВП №49047339 до Попаснянського РВДВС ГТУЮ у Луганській області є передчасними та свідчать про порушення принципів своєчасності та повноти проведення виконавчих дій, встановлених нормами Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до невиконання рішення у даній справі.

Також, з огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», частину 1 статті 3 і частину 4 статті 11 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 року у справі «Глоба проти України», зокрема зазначено, що суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», та рішення від 06.03.2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви»). Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7.06.2005 року у справі «Фуклев проти України». Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, судом встановлено, дії державного виконавця Шевченківського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві, які полягають у винесенні постанови від 01.04.2019 року про передачу виконавчого провадження ВП №49047339 до Попаснянського РВДВС ГТУЮ у Луганській області є неправомірними та передчасними, оскільки державним виконавцем за оскаржуваний період у виконавчому провадженні ВП №49047339 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 08.06.2015 у справі №911/1035/15 не вчинялись всі належні та допустимі виконавчі дії, в порушення ст.ст. 8, 10, 18, 26, 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, органом ДВС не спростовано твердження скаржника про те, що державним виконавцем, при здійсненні виконавчого провадження ВП №49047339 за оскаржуваний період, не дотримано вимог ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо періодичної перевірки майнового стану боржника (не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника), ст. 8 Закону щодо внесення всіх документів до автоматизованої системи, а також, ст. 18 Закону щодо повноти вжитих заходів у встановлені строки.

Така бездіяльність державного виконавця є порушенням норм ст. 8, 10, 18, 26, 48 Закону України «Про виконавче провадження», і є підставою для визнання судом бездіяльності державного виконавця протиправною.

Аналогічної правової позиції щодо визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій, здійснення їх несвоєчасно та не в повному обсязі, дотримується Верховний Суд у постанові від 09.11.2018 року у справі №911/1388/16.

Отже, через невиконання відділом ДВС усіх приписів Закону України «Про виконавче провадження», станом на день розгляду даної скарги наказ Господарського суду від 08.06.2015 року про примусове виконання рішення у справі №911/1035/15 залишається не виконаним і стягувачем - ТОВ «Компанія «Нотапс» не отримано присуджених судом коштів в повному обсязі.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, вимоги скаржника - ТОВ «Компанія «Нотапс» про визнання неправомірними дій та бездіяльності Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому проваджені ВП №49047339 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.06.2015 року у справі №911/1035/15 є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у своїй скарзі скаржник просить стягнути з Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві 2200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_2 згідно Договору №18-02-2019 року від 18.02.2019 року про надання адвокатських послуг (правової допомоги), що були сплачені скаржником в результаті звернення до суду зі скаргою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є повноважним адвокатом та має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3888 від 29.10.2009 року. Факт надання послуг підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 04.04.2019 року, квитанціями від 04.04.2019 року (2 шт.) про оплату 2200,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ст. 344 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Таким чином, враховуючи задоволення скарги, понесені скаржником судові витрати на професійну правничу допомогу, яка надана адвокатом ОСОБА_2, на суму 2200,00 грн. покладаються судом на орган державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 126, 234, 339-344 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нотапс» №04-18/03 від 04.04.2019 року (вх.№72/19 від 08.04.2019 року) на дії та бездіяльність Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві задовольнити.

2.Визнати неправомірними та передчасними дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні ВП №49047339 щодо виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.06.2015 року у справі №911/1035/15, які полягають у винесенні постанови від 01.04.2019 року про передачу виконавчого провадження ВП№49047339 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.06.2015 року №911/1035/15 до Попаснянського РВДВС ГТУЮ у Луганській області.

3. Визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві за період з 05.03.2019 року по 01.04.2019 року у виконавчому провадженні ВП№49047339 щодо виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.06.2015 року у справі №911/1035/15, що полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження».

4.Стягнути з Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Глушкова, буд. 40, корпус 5, офіс 526, ) 2200 (дві тисячі двісті) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Видати наказ.

5.Копію ухвали надіслати учасникам провадження та Шевченківському РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня підписання відповідно до ст.ст.254-256 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 02.05.2019 року.

Суддя Д.Г. Заєць