ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1358/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., при секретарі судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-парк 3000", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Авіація" про стягнення 4480,11 доларів США

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність №60 від 03.01.2019;

від відповідача: не прибув;

від третьої особи-1: не прибув;

від третьої особи-2: ОСОБА_3 -довіреність №82 від 10.07.2018;

від третьої особи-3: не прибув.

Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" ОСОБА_1 (далі позивач) подало до господарського суду позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-парк 3000" (далі відповідач) 4480,11 доларів США заборгованості за договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 77 від 03.11.2008.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 03.11.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Український професійний банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес-парк 3000" було укладено договір про надання кредиту №77 (назву в подальшому змінено на договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 77 від 03.11.2008), в порушення умов якого відповідач не здійснив повернення суми кредиту, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Позивач вказує, що договір застави майнових прав № 38653 від 05.05.2015, договір застави майнових прав № 38654 від 05.05.2015, договір про відступлення права вимоги № 38653/38654 від 05.05.2015 та договір про відступлення прав за договорами забезпечення №3089 від 21.05.2015, укладені між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Публічним акціонерним товариством "Фідобанк", визнані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб нікчемними з підстав, визначених в пунктах 1, 2, 3 та 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а відтак відповідач зобов'язаний здійснити погашення заборгованості за договором про надання кредиту №77 від 03.11.2008 на користь позивача.

Ухвалою від 23.07.2018 господарський суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання для її розгляду на 18.09.2018.

18.09.2018 позивач подав до суду заяву від 18.09.2018 вих. № 01-10/772 щодо уточнення розрахунку заявленої до стягнення суми.

Ухвалою від 18.09.2018 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Фідобанк", відклав підготовче засідання на 18.10.2018.

18.10.2018 до суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення по справі від 16.10.2018 вих. №27-20401/18.

18.10.2018 до суду від Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" надійшло клопотання про долучення додаткових доказів у справу та про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Авіація".

18.10.2018 до суду від Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 18.10.2018 господарський суд задовольнив клопотання Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про долучення додаткових доказів до справи, залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Авіація" та відклав підготовче засідання на 01.11.2018.

18.10.2018 до суду від Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" надійшло клопотання про долучення додаткових доказів у справу та про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/8024/18.

Ухвалою від 18.09.2018 господарський суд зупинив провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/8024/18.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2018 у даній справі ухвалу Господарського суду Київської області 01.11.2018 про зупинення провадження у справі було скасовано та постановлено повернути справу №911/1358/18 до місцевого господарського суду для продовження розгляду.

Ухвалою від 31.01.2019 господарський суд поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання для її розгляду на 14.02.2019.

14.02.2019 до суду від Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" надійшло клопотання від 13.02.2019 про долучення додаткових доказів до справи.

Протокольною ухвалою від 14.02.2019 господарський суд задовольник клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

Ухвалою від 14.02.2019 господарський суд відклав підготовче засідання на 12.03.2019 та витребував у позивача в строк до 07.03.2019 документально підтверджений обґрунтований розрахунок заборгованості за спірними договорами станом на 24.09.2015.

22.02.2019 до суду від Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" надійшли додаткові пояснення на позовну заяву.

12.03.2019 до суду від позивача надійшло клопотання від 12.03.2019 вих. № 01-10/1247 про доручення документів до матеріалів справи.

Ухвалою від 12.03.2019 господарський суд відклав підготовче засідання на 02.04.2019.

29.03.2019 до суду від Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" надійшли письмові пояснення від 29.03.2019 вих. № 19-04-14/786.

Ухвалою від 02.04.2019 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 18.04.2019.

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 18.10.2018, додаткових поясненнях на позовну заяву від 22.02.2019 та письмових поясненнях від 29.03.2019 вих. № 19-04-14/786. Просив відмовити в задоволенні позову, зокрема з підстав пропущення позивачем строків позовної давності у справі.

Представники відповідача, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Авіація" в судове засідання не прибули, відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

При цьому щодо неприбуття в засідання суду відповідача, господарський суд приймає до уваги таке.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № НОМЕР_1, станом на час розгляду справи в суді Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес-парк 3000" зареєстроване за адресою: 08325, Київська обл., Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Лесі Українки, будинок 14Б.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, у тому числі її місцезнаходження.

За ч. 1 ст. 10 вищевказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не змінював своєї юридичної адреси, і адреса відповідача, на яку направлялися ухвали Господарського суду Київської області від 23.07.2018, 18.09.2018, 18.10.2018, 31.01.2019, 14.02.2019, 12.03.2019 та від 02.04.2019, відповідає адресі, вказаній у витязі з ЄДР.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, проте своїм правом приймати участь в судовому засіданні останній не скористався.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України унормовано, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріали справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.2008 між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (далі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Парк 3000" (далі - позичальник) було укладено договір про надання кредиту №77 (далі - кредитний договір), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 6405882,00 дол. США терміном до 29.04.2010. Плата за користування одержаним кредитом встановлена в розмірі 17% річних.

Відповідно до п. 10.5 кредитного договору сторони передбачили, що зміни до тексту договору оформлюються додатковими договорами сторін, які є невідємними частинами договору.

Слід вказати, що між сторонами кредитного договору неодноразово укладалися додаткові договори до договору про надання кредиту №77 від 03.11.2008, в яких змінювалася сума кредиту, розмір річних та строк повернення кредиту і процентів.

В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та позичальником було укладено іпотечний договір від 27.11.2009.

18.11.2014 між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблбуд-1" було укладено договір поруки № 77-7 та іпотечний договір, якими також забезпечувались зобовязання позичальника перед банком згідно з договору про надання кредиту №77 від 03.11.2008.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.5 та 8.1 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати сплату процентів за користування кредитними ресурсами щомісячно за період з 25 числа по останній робочий день місяця та одночасно з остаточним погашенням кредитної заборгованості за кредитом, але не пізніше 29.04.2010. За несвоєчасне погашення кредиту позичальник сплачує банку подвійну процентну ставку від встановленої в п. 1.3 цього договору. За несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом позичальник сплачує на вимогу банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,2% від суми простроченої заборгованості за процентами на рахунок банку №639769433 за курсом НБУ на день сплати.

Згідно з п. 4.1 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути одержаний кредит в строк у відповідності до п. 1.1 цього договору та сплатити нараховані проценти шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок №0077 та рахунок нарахованих процентів №0077 відповідно до встановлених в п. 7.1 цього договору строків.

За умовами п. 4.4 кредитного договору, у разі порушення позичальником умов цього договору, зокрема, в частині несвоєчасного повернення отриманого кредиту та сплати процентів за його використання, позичальник зобовязався на письмову вимогу банку достроково повернути отриманий кредит та проценти за його використання протягом 3 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку.

11.05.2012 та 30.06.2015 між банком та позичальником було укладено додаткові договори, якими кредитний договір було викладено в нових редакціях, серед іншого, змінено його назву на договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 77 від 03.11.2008.

Обгрунтовуючи в суді заявлені вимоги, банк у позові зазначає, що станом на 15.06.2018 у позичальника перед банком рахується кредитна заборгованість за договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 77 від 03.11.2008 у розмірі 10792172,74 дол. США.

18.09.2018 банк надав суду заяву щодо уточнення розрахунку заявленої до стягнення суми, згідно з якої стягнення коштів з позичальника у сумі 4480,11 дол. США здійснюється розмірі 3480,11 дол. США з часткової заборгованості позичальника про процентах за період з 24.04.2015 по 25.05.2015; 1000,00 дол. США з часткової заборгованості за простроченим основним боргом.

Як вбачається зі змісту ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525 і 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Отже, отримавши кредитні кошти, позичальник зобов'язаний здійснити їх повернення банку на умовах кредитного договору.

Поряд з цим у позові зазначено, що 05.05.2015 між банком та Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" було укладено договір застави майнових прав №38653 (далі - договір застави-1), за умовами якого банк передав в заставу Публічному акціонерному товариству "Фідобанк" як кредитору належні банку майнові права за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №77 від 03.11.2008, укладеного між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Парк 3000", та за кредитним договором, укладеним з іншим позичальником банку (далі - інший позичальник, інший кредитний договір).

Передані в заставу майнові права по договору застави-1 забезпечували виконання банком зобовязань перед Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" за генеральним договором про загальні умови та порядок здійснення міжбанківських операцій №0307/2012 від 03.07.2012, в межах якого Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" видало банку міжбанківський кредит відповідно до підтверджень формату SWIFT МТ-320 №150505/000359917 від 05.05.2015 та №T10582UAH-2 від 05.05.2015 (далі - договір МБК-1).

Окрім того, 05.05.2015 між банком та Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" було укладено договір застави майнових прав №38654 (далі - договір застави-2), відповідно до умов якого банк передав в заставу Публічному акціонерному товариству "Фідобанк" належні йому майнові права за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №77 від 03.11.2008.

Передані в заставу майнові права по договору застави-2 забезпечували виконання банком зобовязань перед Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" за генеральним договором про загальні умови та порядок здійснення міжбанківських операцій №0307/2012 від 03.07.2012, в межах якого Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" видало банку міжбанківський кредит відповідно до підтверджень формату SWIFT МТ-320 №150505/000359915 від 05.05.2015 та №T10856UAH від 05.05.2015 (далі - договір МБК-2).

05.05.2015 між банком та Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" було укладено договір №38653/38654 про відступлення права вимоги (далі - договір відступлення), відповідно до якого з моменту набрання чинності цим договором та на умовах, що в ньому передбачені банк передав (відступив) Публічному акціонерному товариству "Фідобанк" право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Парк 3000" щодо повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та інших коштів за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №77 від 03.11.2008 та всіх додаткових угод до нього, укладених між банком та у зв'язку з чим Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" стало новим кредитором за кредитним договором.

Одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором до нового кредитора перейшли усі права банку за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до п.1.1.1 договору відступлення, для цілей цього договору «повідомлення про відступлення» - це письмове повідомлення Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" банку про настання за наявною у нього інформацією хоча б однієї з нижчезазначених у цьому пункті договору подій, що виникла або очікується, а саме: невиконання банком своїх зобов'язань відповідно до генерального договору про загальні умови та порядок здійснення міжбанківських операцій № 0307/2012 від 03.07.2012, відповідно до підтверджень у форматі SWIFT МТ 320 № 150505/000359917 від 05.05.2015 та № T10582UAH-2 від 05.05.2015; та/або невиконання банком своїх зобов'язань відповідно до генерального договору про загальні умови та порядок здійснення міжбанківських операцій № 0307/2012 від 03.07.2012, відповідно до підтверджень у форматі SWIFT МТ 320 № 150505/000359915 від 05.05.2015 та № T10856UAH від 05.05.2015; та/або наявність будь-яких невиконаних банком зобов'язань та/або штрафних санкцій відповідно до договору про встановлення кореспондентських відносин № 9876-УКВ від 21.11.2012, які можуть виникнути до моменту відступлення прав вимоги за договором; та/або призначення у банку тимчасової адміністрації, та/або відкликання у нього банківської ліцензії або генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, та/або введення мораторію на задоволення вимог кредиторів банку; та/або винесення рішення про припинення діяльності чи ліквідацію банку.

Згідно з п. 1.1.2 договору відступлення, права вимоги відступаються (передаються) банком Публічному акціонерному товариству "Фідобанк" в розмірі заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором, яка визначається в день набрання чинності цим договором. При цьому до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" переходять також всі інші права кредитора, обумовлені кредитним договором та відповідними договорами забезпечення, в тому числі право на нарахування та отримання процентів за користування кредитом після вступу в права кредитора.

21.05.2015 між банком та Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами забезпечення №3089, за яким, банк передав Публічному акціонерному товариству "Фідобанк" усі права за договором про надання траншевої кредитної лінії №77 від 03.11.2008 та договорами забезпечення, а також за іншими кредитними договорами.

У позові вказано, що 21.05.2015 банку надійшло від Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" повідомлення про відступлення, а 26.05.2015 між банком та Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" було укладено акт приймання - передачі документації до договору про відступлення права вимоги № 38653/38654 від 05.05.2015, відповідно до якого Публічному акціонерному товариству "Фідобанк" було передано кредитну справу по кредитному договору.

Того ж дня, між банком та Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" було укладено акт приймання - передачі документації до договору про відступлення права вимоги №38653/38654 від 05.05.2015, відповідно до якого Публічному акціонерному товариству "Фідобанк" були передані оригінали кредитної та заставної документації та правовстановлюючі документи на заставу.

Приписами ст. 512 ЦК України унормовано, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно зі ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

У відповідності до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що до Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" перейшло право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Парк 3000" як позичальника щодо стягнення заборгованості за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №77 від 03.11.2008, у зв'язку з укладенням між банком та Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" договору №38653/38654 про відступлення права вимоги від 05.05.2015 та договору про відступлення права вимоги за договорами забезпечення №3089 від 21.05.2015.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.11.2018 у справі № 14/15 було солідарно стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Парк 3000" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблбуд-1" на користь Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" заборгованість в розмірі 227699337,72 грн за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №77 від 03.11.2008.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Парк 3000" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.11.2018 у справі №14/18 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2019 у справі № 873/32/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 16.04.2019, було відмовлено в задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Парк 3000", рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.11.2018 у справі № 14/18 залишено без змін.

Таким чином, заборгованість позичальника за договором про надання траншевої кредитної лінії №77 від 03.11.2008 перед банком була відступлена останнім на користь Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", яким здійснено її стягнення в судовому порядку, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Парк 3000" на користь Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 4480,11 дол. США, яка складається з часткової заборгованості позичальника про процентах за період з 24.04.2015 по 25.05.2015 у сумі 3480,11 дол. США та з часткової заборгованості за простроченим основним боргом у сумі 1000,00 дол. США.

При вирішенні спору з приводу встановлення підстав до стягнення з позичальника на користь банку спірної заборгованості, судом також було враховано пояснення банку щодо нікчемності договорів застави майнових прав № 38653 від 05.05.2015, застави майнових прав № 38654 від 05.05.2015, про відступлення права вимоги № 38653/38654 від 05.05.2015 та про відступлення прав за договорами забезпечення №3089 від 21.05.2015, укладених між банком та Публічним акціонерним товариством "Фідобанк", визнаних Фондом гарантування вкладів фізичних осіб нікчемними з підстав, визначених в пунктах 1, 2, 3 та 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з приводу чого суд зауважує наступне.

Постановою Правління Національного банку України від 28.05.2015 №348 "Про віднесення ПАТ "Український ОСОБА_4" до категорії неплатоспроможних", банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.05.2015 №107 у банку з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у банку ОСОБА_5

На виконання своїх обов'язків, передбачених статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноваженою особою Фонду згідно з наказу №26/ТА від 29.05.2015 було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "Український ОСОБА_4".

Під час здійснення перевірки правочинів було виявлено, що договір застави майнових прав №38654 від 05.05.2015, договір застави майнових прав №38653 від 05.05.2015, договір № 38653/38654 про відступлення права вимоги від 05.05.2015, договір про відступлення прав за договорами забезпечення №3089 від 21.05.2015 є нікчемними, оскільки при укладені даних договорів було допущено ряд порушень норм чинного законодавства України, обмежень, встановлених Національним банком України. До того ж, було встановлено, що такі правочини мають ознаки нікчемності, визначені ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Результати роботи комісії з перевірки договорів (інших правочинів) було оформлено протоколом №45 від 26.08.2015. Даний протокол був затверджений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Український ОСОБА_4" ОСОБА_5 26.08.2015. Виявлені ознаки нікчемності правочину були зафіксовані у вигляді наказу уповноваженої особи Фонду від 28.08.2015 №253/ТА.

Зокрема, як на підставу нікчемності спірних договорів банк у позові посилається на те, що умови договору відступлення, укладеного в забезпечення виконання банком зобовязань за кредитними договорами, з яких випливають кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до банку, та факт реалізації права грошової вимоги, яке є предметом забезпечувального обтяження, прямо передбачають безумовну передачу заставодержателю (Публічному акціонерному товариству "Фідобанк") майнових прав за кредитним договором в разі визнання банку неплатоспроможним (запровадження в ньому тимчасової адміністрації) та надають Публічному акціонерному товариству "Фідобанк" переваги перед іншими кредиторами; банк безоплатно здійснив відчуження майна (майнових прав кредитора) та відмовився від власних майнових вимог; уклавши договір застави майнових прав №38654 від 05.05.2015, договір застави майнових прав №38653 від 05.05.2015, договір № 38653/38654 про відступлення права вимоги від 05.05.2015, договір про відступлення прав за договорами забезпечення №3089 від 21.05.2015; банк здійснив відчуження майна за повне чи часткове невиконання зобовязань за генеральними кредитними договорами, сума заборгованості по яких значно нижча ніж вартість переданих ним майнових прав більш, ніж на 20%.

Повідомленнями від 24.09.2015 №01-10/4992 та №01-10/4987 ПАТ банк повідомив Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Парк 3000" про нікчемність вказаних договорів.

Банк у позові стверджує, що оскільки вищевказані договори є нікчемними, єдиним належним кредитором позичальника є саме ПАТ "Український ОСОБА_4", а тому прострочена заборгованість у розмірі 4480,11 дол. США за кредитним договором підлягає стягненню з позичальника саме на користь банку в даній справі.

Натомість суд вважає дані твердження банку безпідставними, в тому числі, з тих підстав, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину.

У постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №826/1476/15 зроблено висновок про те, що якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Таким чином, суд вказує, що наявність чинного наказу уповноваженої особи Фонду банку від 28.08.2015 №253/ТА та надісланих на його виконання позичальнику та Публічному акціонерному товариству "Фідобанк" повідомлень від 24.09.2015 №01-10/4992 та №01-10/4987 про нікчемність вказаних у ньому договорів, не має юридичного значення для вирішення даної справи за відсутності рішень суду про застосування будь-яких наслідків недійсності спірних нікчемних правочинів.

З витягу з протоколу № 45 від 26.08.2015 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) вбачається, що Юридичному департаменту та Департаменту корпоративного бізнесу банку було доручено здійснити дії по претензійно-позовній роботі щодо застосування наслідків нікчемності правочинів (договорів), однак як підтвердив представник банку в процесі розгляду спору, рішення суду про застосування наслідків недійсності правочинів, визнаних нікчемними згідно з наказу уповноваженої особи Фонду банку від 28.08.2015 №253/ТА, наразі відсутні. Відсутнє і рішення суду про недійсність вищевказаних договорів з підстав відсутності у банку на момент їх вчинення господарської компетенції, у звязку з обмеженнями, встановленими постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ.

Серед іншого, суд вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що укладення договорів застави та договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення призвели до неплатоспроможності банку або неможливості виконання банком своїх грошових зобов'язань.

До того ж, суд зазначає, що згідно з п. 1.2. договору №38653/38654 про відступлення права вимоги від 05.05.2015 сторони домовились, що в рахунок оплати за цим договором Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" передає (відступає), а банк приймає права вимоги на отримання грошових коштів (кредиту та процентів за користування кредитом) за генеральним договором про загальні умови та порядок здійснення міжбанківських операцій № 0307/2012 від 03.07.2012 та за договором про встановлення кореспондентських відносин №9876-УКВ від 21.11.2012.

Вказане підтверджує, що договором відступлення права відбулося оплатне відчуження майна з встановленням зобов'язань для обох сторін договору, що спростовує доводи банку про протилежне.

Також слід зазначити, що банк не підтвердив в суді, яким саме чином укладення договорів відступлення призводить до надання переваг Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" перед кредиторами банку.

Твердження банку про те, що внаслідок укладення нікчемних договорів було здійснено відчуження майна за повне чи часткове невиконання зобовязань за генеральними кредитними договорами, сума заборгованості по яких значно нижча ніж вартість переданих ним майнових прав більш, ніж на 20%, є недоведеним, оскільки у суду відсутні докази того, що була в належний спосіб здійснена оцінка заборгованості банку по кредитному договору, по якому він виступив кредитором, та іншим кредитним договорам, по яким відступалися вимоги.

У відзиві на позовну заяву, як на підставу для відмови в позові банку, Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" посилається на пропуск строку позовної давності щодо вимог про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів.

В той же час, суд зазначає, що ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого позовна давність застосовується тільки на підставі заяви, зробленої стороною у справі.

Заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, ч. 5 ст. 50 ГПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, ст. 46 ГПК України та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис ст. 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності з нормами ГПК України, суд дійшов висновку, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони, в той час як треті особи без самостійних вимог на предмет спору правом подачі вище вказаної заяви не наділені (п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", постанова ВСУ від 24.06.2015 № 6-738цс15, постанова ВСУ від 18.03.2015 № 6-25цс15).

Вказане свідчить про неможливість врахування судом посилань Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" у своїх запереченнях проти позову на пропуск банком строку позовної давності у справі №911/1358/18 щодо вимог про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість позивач, заявлені ним у позові вимоги, належними та допустимими доказами не довів, у звязку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови позивачу в позові в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74-79, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-парк 3000" про стягнення 4480,11 доларів США відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 02.05.2019.

Суддя В.М. Антонова