ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2019м. ДніпроСправа № 904/715/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панни С.П. за участю секретаря судового засідання Кравченко Р.В.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АНБАР", м. Київ

до Комунального підприємства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 164 756,29 грн.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Янковська Г.В., дов. №06 від 25.03.2019р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АНБАР" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН" Дніпровської міської ради про стягнення у розмірі 164 756,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору про закупівлю товарів за державні кошти № НДВ-162/18-З від 23.07.2018р.

Ухвалою суду від 27.02.2019р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено розгляд справи на 28.03.2019р.

26.03.2019р. відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій вказав про те, що згідно Закону України «Про публічні закупівлі», укладеному на його підставі Договору № НДВ - 162/18-З від 23.07.2018р. (п.п. 4.4; 4.5; 6.1), Додаткової угоди № 1 від 28.12.2018р., пункту 8 Істотних умов до Документації закупівель розрахунки між Сторонами передбачені за кошти міського бюджету до 27.06.2019 року, позивач не має правових підстав для звернення до суду про стягнення заборгованості і застосування до відповідача штрафних санкцій у період дії Договору. До отримання претензії від позивача відповідачем було здійснено усі необхідні заходи щодо отримання відповідного бюджетного фінансування за Договором, зокрема: 27.07.2018р. Договір № НДВ-162/18-З від 23.07.2018р. був зареєстрований у Державній казначейській службі України у Центральному районі м. Дніпра; 12.10.2018р. КП «Дніпровський метрополітен» направило листа за № НА-25/1428 до Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури щодо виділення коштів у сумі 149605,20 грн, за Договором № НДВ - 162/18 - 3 від 23.07.2018, але відповідного бюджетного фінансування дотепер не було отримано. Крім того, відповідач зазначає, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до Дніпровської міської ради щодо виділення грошей, яка є розпорядником бюджетних коштів за рахунок яких здійснюється оплата за Договором.

08.04.2019р. від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій проти доводів відповідача заперечує з огляду на наступне:

- відповідачем відзив подано з порушенням строків встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у даній справі, що в свою чергу є порушенням норм ГПК України;

- посилання відповідача, щодо права звернення позивача до Дніпропетровської міської ради про виділення коштів є безпідставним та необгрунтованим, оскільки між ТОВ «АНБАР» та Дніпропетровською міської радою відсутні будь-які правовідносини;

- посилання відповідача на Додаткову угоду № 1 від 28.12.2018р. є безпідставним, оскільки Додатковою угодою змінено п.6.1 Договору, а саме продовжено строк дії Договору до 27.06.2019 (п.1 Додаткової угоди), а всі інші умови Договору залишаються незмінними (п.2 Додаткової угоди);

- відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання і як наслідок КП «Дніпропетровський метрополітен» порушено зобов'язання з оплати поставленого ТОВ «АНБАР» товару на загальну суму 149 605,20 гривень (Постанова Верховного суду від 22.03.2017 у справі №905/2358/16);

- відповідачем, окрім одного листа від 12.10.2018 №МА-25/1428 не надано належних доказів щодо намагання отримати від Дніпропетровської міської ради коштів для оплати по Договору.

15.04.2019р. відповідач подав заперечення, в яких зазначає, що доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджено, що сторони на підставі вільного волевиявлення погодили строк спірного договору, який пов'язаний із моментом фінансування видатків замовника, відповідачем дотримано ст. 48 Бюджетного кодексу України, а тому строк, зазначений у п. 4.4. договору не є порушеним, оскільки ним виконано всі залежні від нього дії на отримання фінансування. Окрім того, затримка бюджетного фінансування, в розумінні Європейського Суду з прав людини, на сьогодні не є триваючою. Постановою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі 906/1072/15 встановлено, що «наявність у Договорі застереження про звільнення покупця від відповідальності за порушення строків оплати товару у разі затримки бюджетного фінансування не звільняє його від відповідальності, встановленої ч. 2 ст, 625 ЦК, оскільки норма ч. 1 ст. 625 цього Кодексу є імперативною і не передбачає жодних винятків незалежно від причин прострочення виконання грошового зобов'язання. Таке застереження є підставою для звільнення покупця від відповідальності, яка має іншу правову природу - неустойка (штраф, пеня), збитки тощо».

15.04.2019р. від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка не приймається судом до розгляду, оскільки вона подана з порушенням строку, встановленому в п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України - після початку першого судового засідання.

18.04.2019р. від позивача надійшли письмові пояснення про те, що відсутність необхідних бюджетних коштів, як і бюджетного призначення на фінансування з оплати за поставлений товар, не може бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язання з оплати переданого товару та не може бути обставиною, в залежність від якої ставиться виконання відповідачем зобов'язання з оплати за договором.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

В порядку статті 240 ГПК України у судовому засіданні 26.04.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Позивачем (постачальник) і Відповідачем (замовник) укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти № НДВ-162/18-З від 23.07.2018р. (договір). Згідно його предмету замовник доручає, а постачальник приймає на себе зобов'язання у 2018 році поставити замовнику товар зазначений у специфікації (Додаток №1) для повернення капітального ремонту ескалаторів, вагонів (відновлення частин рухомого складу), основних водовідливних установок, місцевих насосних установок господарським способом(власними силами), а замовник прийняти і оплатити вказаний товар. Відповідно до п.1.2 договору, предметом поставки є металопрокат за «Єдиним закупівельним словником» ДК 021:2015 код СРV 44620000-3 Сплави.

Згідно п.4.1 договору, сума визначена у договорі складає 149 605,20 грн. у т.ч. ПДВ 24 934,20 грн. Розрахунок суми наводиться у специфікації (Додаток№1).

Пунктом 4.2 договору визначено, що замовник оплачує поставлений Постачальником товар за ціною, зазначеною у специфікації (додаток№1).

Пунктами 3.3. і 3.4 визначено, що датою поставки Товару є дата приймання Замовником партії Товару з обов'язковим підписом видаткової накладної на Товар та Акту приймання - передачі Товару уповноваженими представниками Замовника та Постачальника. Право власності на поставлений Товар переходить до Замовника в момент отримання Товару від Постачальника за видатковою накладною на Товар та Актом приймання - передачі Товару.

Відповідно до п. 6.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та діє до 31 грудня 2018, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На виконання умов договору, Позивачем здійснено поставку Відповідачу товару на загальну суму 149 605,20 грн., що підтверджується видатковою накладною №АН1608/01 від 16.08.2018р., Актом приймання - передачі товарів від 16.08.2018р., рахунком фактурою № АН15/08/02 від 15.08.2018р., довіреністю № 241 від 15.08.2018р. (а.с. 26-30).

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У п. 4.4. договору сторони погодили, що оплата проводиться після передачі Постачальником рахунку на оплату Товару, видаткової накладної на Товар, відповідних документів, підтверджуючих якість Товару та акту приймання-передачі Товару, протягом тридцяти робочих днів з моменту підписання видаткової накладної на Товар та акту приймання-передачі Товару Замовником. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки здійснюються протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати отримання Замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.

У п.4.5 договору вказано, що фінансування здійснюється за кошти міського бюджету.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідач повинен розрахуватися з позивачем не пізніше 28.09.2018р.

Однак, Відповідач своєчасно не розрахувався з позивачем за отриманий товар. Станом на час розгляду справи його заборгованість складає 149 605,00 грн.

На адресу відповідача позивач направив Претензію за вих.№3 від 23.11.2018р. з вимогою провести оплату за належним чином поставлений та прийнятий Товар. (а.с.31-33). У Відповіді від 26.12.2018р. №МА-25/1750 відповідач послався на п.4.4 договору, в якому є застереження щодо строків розрахунків між Сторонами у разі затримки бюджетного фінансування та відсутністю бюджетного призначення на фінансування закупівлі згідно договору, тому відсутній факт виконання КП «Дніпропетровський метрополітен» своїх зобов'язань по договору.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Щодо викладеного у п. п. 4.4., 4.5. Договору порядку розрахунків суд зазначає про наступне.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання.

Законодавством не установлено залежності оплати товару від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.03.2018 року у справі №904/6252/17.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Вищий господарський суд України в постанові по справі № 37/414-14/202 від 29.02.2012 зазначив наступне: «сторони погодили строк виконання замовником зобов'язання з вказівкою на обставини наявності фінансування. Однак, зазначена подія не може бути визнана такою, що має неминуче настати, оскільки оспорюваним пунктом навіть не визначено обставини, за яких така подія як " затвердження річних кошторисних позначень" має настати. Враховуючи, що чинне законодавство України не містить будь-яких особливих вимог до договорів, які укладаються суб'єктами підприємницької діяльності з бюджетними установами, виконання договору повинно здійснюватись на загальних підставах. В силу статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Наявність чи відсутність бюджетного фінансування не залежить від волі та дій позивача, що порушує його право на отримання коштів за поставлений товар за договором. Таким чином, відповідач як бюджетна установа, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, зумовленої відсутністю коштів у бюджеті.».

У справі № 913/1051/15 Вищий господарський суд України прийшов до наступного висновку: «відсутність бюджетного фінансування видатків на придбання товару за цим договором не виправдовує бездіяльності боржника, не звільняє його від обов'язку виконати договірні зобов'язання та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.»

За таких обставин, відповідач відповідає за своїми зобов'язаннями, що виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань, а отже посилання відповідача на ненастання строку оплати за договором про закупівлю товарів за державні кошти № НДВ-162/18-З від 23.07.2018р. у зв'язку із відсутністю бюджетного фінансування є необґрунтованим та безпідставними.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8.4 Договору визначено, у разі прострочення оплати замовник виплачує постачальнику пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

За порушення умов договору позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 10 550,23 грн. за період з 29.09.2018р. по 18.02.2019р.

Розрахунок пені наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних сумі 1758,37 грн. за період з 29.09.2018р. по 18.02.2019р.

Розрахунок 3% річних наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок.

Крім того, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 2 842,49 грн. за період вересень 2018р.

Відповідно п.3.2 Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 року розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97.

Таким чином, при розрахунку інфляційних втрат повинен братись індекс інфляції починаючи з наступного місяця - листопада 2018р. Однак, позивач заявив вимогу за не вірний період. Відтак, в частині про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 2 842,49 грн. за період вересень 2018р., слід відмовити.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не спростовано.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість вимог позивача, у наступному розмірі: 149 605,20 грн. - основна сума боргу, 10 550,23 грн. -пені, 1758,37 грн. - 3% річних. В решті позовних вимог суд відмовляє.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції» звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Ст.13 ГПК України зазначає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Суд відповідно до статті 237 ГПК України під час розгляду справи з'ясував чи мали місце обставини (факти) якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 129, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТРОПОЛІТЕН" Дніпровської міської ради (49038, м. Дніпро, вул. Курчатова, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АНБАР" (03134, м. Київ, вул. Сім'ї Сосніних, 3, ) 149 605,20 грн. основної суми боргу, 10 550,23 грн. пені, 1758,37 грн. 3% річних, та судовий збір в розмірі 2 428,70 грн.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного тексту судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 06.05.2019

Суддя С.П. Панна