СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. Справа № 922/2743/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі судового засідання Беккер Т.М.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (посвідчення №1766 від 29.08.2012, довіреність №21/02 від 21.02.2019); ОСОБА_2 (довіреність б/н від 27.12.2018);

відповідача ОСОБА_3 (посвідчення №2345 від 09.10.2018, ордер ПТ №0981114 від 11.12.2018);

третьої особи не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Харківжитло" (вх.№463Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 04.01.2019 (суддя П.В. Хотенець, повне рішення складено 14.01.2019) у справі №922/2743/18

за позовом ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Титан", м. Мерефа;

до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Харківжитло", м. Харків;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Укрестейт", м. Мерефа,

про внесення змін до договору,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Титан", м. Мерефа звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Харківжитло", м. Харків про внесення зміни до договору про пайову участь у будівництві жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями № 22/1 від 12 січня 2006 року, шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.01.2019 у справі №922/2743/18 позов задоволено повністю. Внесено зміни до Договору про пайову участь у будівництві жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями №22/1 від 12.01.2006 року, шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного Договору. Стягнуто з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Харківжитло" на користь ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Титан" 1762 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 04.01.2019 року у справі №922/2743/18 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідачем не вчинено жодних дій, які б свідчили про прийняття пропозиції позивача укласти додаткову угоду, або про істотну зміну обставин, тому відсутні підстави для визнання Додаткової угоди укладеною в судовому порядку. Вказує, що суд безпідставно ототожнює уступку права вимоги та заміну сторони у договорі. Також вважає безпідставним твердження суду про зловживання відповідачем своїм правом свободи укладення договору.

08.02.2019 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №922/2743/18 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 у справі №922/2743/18 у зв'язку з тим, що апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог ст. 258 та ст. 259 Господарського процесуального кодексу, а саме: апелянтом не надано доказів сплати судового збору та доказів надсилання копій апеляційної скарги позивачу та третій особі, залишено без руху апеляційну скаргу відповідача на підставі п. 2 ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу та надано апелянту строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідач подав заяву про усунення недоліків (вх.№2416 від 06.03.2019 року) в якій просить долучити до матеріалів справи оригінал платіжного доручення від 08.01.2019 року №481 на суму 2643,00 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення господарського суду Харківської області від 04.01.2019 року у справі №922/2743/18 та призначено її до розгляду на 04.04.2019.

20.03.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2866), в якому він вважає рішення першої інстанції законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Ухвалою суду від 04.04.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 11.04.2019 до 12:00 год.

Ухвалою суду від 11.04.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 24.04.2019 до 12:45 год.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.04.2019 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати рішення господарського суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Представники позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечували з підстав, викладених у відзиві.

Третя особа була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданим їй процесуальним правом не скористалась та в судове засідання не з'явилась, свого повноважного представника не направила, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю третьої особи.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 січня 2006 року між ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Титан" (позивачем) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Харківжитло" (відповідачем) було укладено договір про пайову участь у будівництві жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями № 22/1 (надалі Договір про пайову участь № 22/1). Згідно умов вказаного договору позивач направляє власні грошові кошти на будівництво будинку за адресою: м. Харків, Полтавський шлях, 144, в порядку пайової участі, і доручає відповідачу сформувати частку позивача у загальному майні пайщиків та забезпечити будівництво будинку. Відповідач за умовами Договору про пайову участь № 22/1 взяв на себе зобовязання збудувати будинок за адресою: м. Харків, Полтавський шлях, 144, ввести його в експлуатацію у вересні 2010 року (пункт 2.4 договору) та передати позивачу в натурі нежитлові приміщення відповідно до Додатку № 2 до договору, загальною площею 1379,2 кв.м.

Загальна сума договору була визначена сторонами у розмірі 8 819 101,99 грн. з ПДВ. Протягом червня грудня 2008 року зазначені кошти були сплачені позивачем на користь відповідача відповідно до умов Договору про пайову участь № 22/1. Доказів протилежного (несплати коштів, їх неповної сплати тощо) сторони суду не надали.

Судами встановлено, що відповідач не виконав взяти на себе зобовязання за Договором про пайову участь № 22/1, введення будинку в експлуатацію у вересні 2010 року не здійснив, передбачені договором приміщення позивачеві не передав.

Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції зазначено, що заперечуючи проти заміни сторони в Договорі про пайову участь № 22/1, відповідач як сторона цього договору не наводить жодних розумних і таких, що мають істотне значення причин для таких заперечень. В умовах, коли іншою стороною (позивачем) виконано основний обовязок (сплатити кошти) за договором, а відповідачем свій обовязок (збудувати будинок та передати позивачу приміщення) з 2010 року не виконано, така позиція відповідача розцінюється судом як зловживання правом свободи укладення договорів, найбільш ефективним способом захисту законних інтересів позивача проти чого слід вважати примусову зміну Договору про пайову участь № 22/1 відповідно до заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно вказано, що конструкція договору про пайову участь у будівництві не закріплена цивільним законодавством України як окремий тип (вид) договорів. Відтак, договір про пайову участь у будівництві є договором, не передбаченим актами цивільного законодавства, що укладається сторонами на підставі частини 1 статті 6 Цивільного кодексу України та загальних положень статті 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність", відповідно до яких сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Практика судів касаційної інстанції вказує на необхідність в кожному конкретному випадку ретельно вивчати зміст відповідних договорів з метою визначення їх юридичної природи (ухвала Верховного Суду України від 31 березня 2010 року у справі № 6-11257св09). Дослідження змісту укладеного сторонами Договору про пайову участь № 22/1 переконує суд, що за своєю правовою природою є змішаним, який тяжіє до конструкцій, передусім, договору купівлі-продажу та, певною мірою, договору про надання послуг, адже основні обовязки позивача як пайовика вичерпуються сплатою коштів, усі ж інші обовязки пайовика тим чи іншим чином обслуговують процедуру передання йому збудованої нерухомості, тобто виконання основного договірного обовязку відповідачем.

За таких умов позивач на підставі укладеного сторонами Договору про пайову участь № 22/1 набув майнові права на відповідну нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування). Зазначені майнові права не є речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав не є чуже майно, а також вони не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент укладення договору (як і на момент виникнення спору), а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, таке майнове право позивача можна визначити як право очікування, воно є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право очікування це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Саме така правова позиція послідовно підтримувалася Верховним Судом України у подібних правовідносинах (постанови Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-21цс13, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 06 листопада 2013 року у справі № 6-100цс13, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатись правом власності, а відтак і майном. До таких активів може відноситись також і "право очікування", набуте пайовиком у договорі про пайову участь у будівництві.

Мирне володіння майном з необхідністю зумовлює також і безперешкодне його використання та розпорядження таким майном відповідно до вимог чинного законодавства. Щодо зобовязальних прав у цивільному праві України таке розпорядження має форму відступлення права вимоги (цесії), здійснення якої регламентовано 512 519 Цивільного кодексу України. При цьому відповідно до приписів частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Місцевий суд вірно вказав, що положення пункту 6.11 укладеного сторонами Договору про пайову участь № 22/1 у загальному контексті правовідносин сторін не можуть на момент розгляду справи вважатись такими, що вимагають згоди боржника (відповідача) на передачу прав вимоги за Договором про пайову участь № 22/1. Такий висновок суду випливає зі змісту основних обовязків сторін за вказаним договором: пайовик (позивач) повинен був сплатити кошти за майбутні нежитлові приміщення, а відповідач збудувати будинок, у якому передбачалося існування відповідних нежитлових приміщень, та передати їх пайовику (позивачу). Усі інші обовязки позивача як пайовика у Договорі про пайову участь № 22/1 спрямовані на подальшу регламентацію процедури виконання відповідачем як забудовником свого основного обовязку, через що не входять у склад виконання, яке мав надати позивач як пайовик за Договором про пайову участь № 22/1 воно обмежується лише сплатою відповідних грошових сум.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зміст положень пункту 6.11 укладеного сторонами Договору про пайову участь № 22/1 в частині обовязковості укладення виключно за згодою відповідача додаткової угоди до вказаного договору для заміни сторони пайовика у договорі може мати обмежувальне значення в розумінні частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України лише до тих пір, поки пайовиком не виконано повністю його основний обовязок зі сплати коштів. Після цього пайовик вільний в здійсненні уступки прав вимоги до забудовника (відповідача), що веде до заміни сторони в Договорі про пайову участь № 22/1, адже основний обовязок позивача у такому разі вже виконаний й не переводиться на жодну особу.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 6 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту є зміна правовідношення. Різновидом зміни правовідношення є заміна сторони в договорі. Таким чином, посилання відповідача на те, що Цивільним кодексом України не передбачено примусову зміну договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін суд оцінює критично та відхиляє. Крім того, суд наголошує, що спірні правовідносини сторін мають господарський характер, адже виникли на підставі Договору про пайову участь №22/1, що був укладений сторонами саме в порядку здійснення кожною з них своєї господарської діяльності. Водночас відповідно до частини 4 статті 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Зазначене саме по собі передбачає принципову можливість суду здійснити втручання в договірні правовідносини сторін із додержанням засад добросовісності, розумності та справедливості (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Суд першої інстанції правомірно вказав, що відповідно до частин 2, 3 статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що заперечуючи проти заміни сторони в Договорі про пайову участь №22/1, відповідач як сторона цього договору не наводить жодних розумних і таких, що мають істотне значення причин для таких заперечень. В умовах, коли іншою стороною (позивачем) виконано основний обовязок (сплатити кошти) за договором, а відповідачем свій обовязок (збудувати будинок та передати позивачу приміщення) з 2010 року не виконано, така позиція відповідача розцінюється судом як зловживання правом свободи укладення договорів, найбільш ефективним способом захисту законних інтересів позивача проти чого слід вважати примусову зміну Договору про пайову участь №22/1 відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи відповідача. викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 04.01.2019 у справі №922/2743/18 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Харківжитло" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.01.2019 у справі №922/2743/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02.05.2019.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов