ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" квітня 2019 р. Cправа №902/1003/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Резніченко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-2008", с.Уланів Хмільницького району Вінницької області

до Служби автомобільних доріг у Вінницькій області, м.Вінниця

до Хмільницької районної державної адміністрації у Вінницькій області, м.Хмільник Вінницької області

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, с.Уланів Хмільницького району Вінницької області

про визнання акту недійсним та скасування розпорядження

за участю представників позивача: Демчук Н.П., Мироненко В.О., діє на підставі договору;

відповідача (Служби автомобільних доріг у Вінницькій області): Семенчук О.А., діє на підставі ордера;

присутньої: ОСОБА_4, паспорт.

відповідача - Хмільницької районної державної адміністрації у Вінницькій області та третьої особи представники в судове засідання не з'явилися

В С Т А Н О В И В :

07.11.2017 ТОВ "Партнер-2008" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Служби автомобільних доріг у Вінницькій області та до Хмільницької РДА у Вінницькій області про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №018896, що виданий Службі автомобільних доріг Вінницької області на земельну ділянку площею 23,1202 га під автомобільною дорогою Р-321 Бердичів-Хмільник-Літин, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01 від 12.03.2010, а також про скасування розпорядження Хмільницької райдержадміністрації "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками автомобільних доріг в адміністративних межах Хмільницького району" №232 від 23.04.2009, в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою на території Уланівської сільської ради площею 23,1202.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскаржуваними актом та розпорядженням порушуються його права на реалізацію права постійного користування земельною ділянкою площею 0,19 га, оскільки надана в постійне користування земельна ділянка відповідачу, включає також земельну ділянку, на якій розташовано належний останньому, на підставі договору купівлі-продажу, майновий комплекс АЗС. При цьому, позивач зазначає, що спірна земельна ділянка була виділена та перебувала у постійному користуванні під набутим об'єктом нерухомості на підставі Акту на право постійного користування землею від 10.01.1994.

За вказаним позовом, суд, ухвалою від 09.11.2017, порушив провадження у справі №902/1003/17.

22.11.2017 від третьої особи - Уланівської сільської ради надійшли пояснення №12-14-382 від 20.11.2017, в яких остання зазначає про наявність підстав для скасування державного акту, виданого Службі автомобільних доріг на право постійного користування земельною ділянкою, що є предметом даного спору, у зв'язку із неможливістю ТОВ "Партнер-2008" належним чином оформити належне останньому право постійного користування на вказану земельну ділянку.

18.12.2017 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позовних вимог заперечує та просить суд в їх задоволенні відмовити. Обґрунтовуючи свою процесуальну позицію, відповідач, поміж іншого зазначає, що Службі автомобільних доріг України надано у постійне користування земельну ділянку під автомобільної дорогою, яка в силу статті 65 ЗК України відноситься до земель транспорту, а в розпорядженні райдержадміністрації №734 від 30.12.2010 зазначено про земельну ділянку комерційного призначення. Окрім того, відповідач зазначає, що позивач в даний час не є ні власником, ні належним землекористувачем спірної земельної ділянки, оскільки договір оренди земельної ділянки від 10.01.2011 б/н, на який останній посилається, як на підставу своїх вимог, не зареєстрований відповідно до закону і є недійсним (нікчемним). Окрім того, в матеріалах справи не міститься акт приймання-передачі земельної ділянки за договором оренди землі. При цьому, відповідач зауважує, що у Хмільницької районної державної адміністрації відсутні повноваження на розпорядження спірною земельною ділянкою, зокрема, передачі в оренду землі комерційного призначення. Щодо акту на встановлення (перенесення на місцевість) меж земельної ділянки для обслуговування майнового комплексу АЗС ТОВ "Партнер-2008" від 15.04.2010 вказує, що Службу автомобільних доріг України не було долучено до підписання даного акту. Також відповідач просить суд застосувати строки позовної давності, які пропущені позивачем.

Ухвалою суду від 15.03.2018 по вказаній справі призначено судову земельно-технічну експертизу документів, у зв'язку з чим, провадження у ній зупинено на час її проведення.

28.02.2019, відповідно до ухвали суду, поновлено провадження у справі, у зв'язку із усуненням обставин, які зумовлювали зупинення провадження у даній справі, а також призначено підготовче судове засідання,

За результатами судового засідання, 18.03.2019, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі №902/1003/17 та призначення справи для судового розгляду по суті.

Під час судового засідання 16.04.2019 судом оголошено перерву до 25.04.2019 з метою забезпечення сторонам можливості реалізувати надані ГПК України права, зокрема щодо подання додаткових пояснень по справі.

На визначену судом дату (25.04.2019) з'явилися представники позивача, відповідача - Служби автомобільних доріг у Вінницькій області. Відповідач - Хмільницька районна державна адміністрація у Вінницькій області та третя особа не забезпечили явку уповноважених представників в судове засідання, хоча про час судового розгляду повідомлялись належним чином, ухвалою суду від 16.04.2019, яка додатково також була направлена на електронні адреси останніх.

При цьому, суд зазначає, що 25.04.2019 на електронну адресу суду надійшло клопотання третьої особи про проведення судового розгляд справи за відсутності його представника.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

03.11.2009 між товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницянафтопродукт" (далі по тексту також продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер-2008" (далі по тексту також покупець, позивач) укладено договір купівлі-продажу нерухомості.

Відповідно до предмету вказаного договору продавець передав у власність (продав), а покупець набув у власність (купив) майновий комплекс АЗС, що знаходиться за адресою: село Уланів Хмільницького району Вінницької області, автодорога Берджичів-Хмільник-Літин 43 км, що розташована на земельній ділянці, яка знаходиться у продавця в постійному користуванні і в майбутньому буде оформлена до вимог чинного законодавства.

20.11.2019 право приватної власності на майновий комплекс АЗВ зареєстровано за ТОВ "Партнер-2008", про що КП Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації видано відповідне реєстраційне посвідчення (а.с. 58).

При цьому, слід зазначити, що на земельну ділянку, на якій розташовано майновий комплекс АЗС, 10.01.1994 Хмільницькому підприємству по забезпеченню нафтопродуктами було видано Державний акт на право постійного користування, відповідно до рішення Уланівської сільської ради народних депутатів №14 від 09.12.1993.

30.12.2010 Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області видано розпорядження №7634, пунктом 1 якого затверджено ТОВ "Партнер-2008" технічну документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки комерційного призначення площею 0,1900 га на території Уланівської сільської ради для обслуговування та експлуатації автозаправної станції. Та відповідно до пункту 2 розпорядження, надано в оренду ТОВ "Партнер-2008" земельну ділянку площею 0,1900 га земель комерційного призначення для обслуговування та експлуатації автозаправної станції терміном до 15.12.2059 з встановленою щорічною орендною платою в розмірі 8420,85 грн, що становить 7,5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

На виконання розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації №171 від 30.03.2010 складено Акт про те, що в присутності представника ПП "Хмільникземпроект", представника Уланівської сільської ради, відділу Держкомзему у Хмільницькому району, землекористувача ТОВ "Партнер-2008", проведено встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), загальною площею 0,1900 га.

10.01.2011 між Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області (далі по тексту також - орендодавець) та ТОВ "Партнер-2008" (далі по тексту також - орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до предмету якого орендодавець, керуючись розпорядженням голови Хмільницької районної державної адміністрації №734 від 30.12.2010 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, яке знаходиться на 43 км автодороги Бердичів-Хмільник-Літин на території Уланівської сільської ради, Хмільницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Відповідно до п.2 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1900 га, у тому числі під будівлями - 0,0056 га, під проїздами, проходами, площадками - 0,0039 га, під газонами - 0,0923.

Пунктом 7 Договору визначено, що договір укладено строком до 15.12.2059 (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою).

Разом з тим, 14.02.2014 Державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Хмільницькому районі Вінницької області прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру, з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетинається з земельною ділянкою кадастровий номер :02:002:0165 Служби автомобільних доріг Вінницької області (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №018896, виданий 12.03.2010 та зареєстрований за № 1).

Як слідує з матеріалів справи, Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області прийнято розпорядження №232 від 23.04.2009 (далі по тексту також - Розпорядження), відповідно до якого:

- затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками Службі автомобільних доріг у Вінницькій області під автомобільною дорогою державного значення Р-31 Бердичів-Хмільник-Літин загальною площею 229,1343 га в адміністративних межах Хмільницького району;

- надано Службі автомобільних доріг у Вінницькій області вище означені земельні ділянки в постійне користування.

- дозволено ПП Науково-виробнича фірма "Нові технології ГІС" виготовити державні акти на право постійного користування земельними ділянками.

На виконання вказаного Розпорядження, 12.03.2010, Службі автомобільних доріг у Вінницькій області видано Державний акт серії ЯЯ №018896 на право постійного користування земельною ділянкою площею 23,1202 га, яка розташована на території Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

Таким чином, наявність вказаного Розпорядження та Державного акту перешкоджає позивачу оформити належним чином право користування земельною ділянкою, на якій розташовано його комплекс АЗС, що стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 ст.120 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на 03.11.2009, далі по тексту також -ЗК України), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно частини 1 статті 116 ЗК України (в редакції, що була чинною на момент прийняття оскаржуваного розпорядження,), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Як зазначалось раніше: з метою вирішення питання щодо визначення меж земельної ділянки, яку включено до загальної площі земель, що передавались Службі автомобільних доріг у Вінницькій області у постійне користування, ухвалою суду від 15.03.2018 у даній справі була призначена земельно-технічна експертиза документів.

Так, відповідно до висновку експерта № 2204/18-21 від 12.02.2019, складеного за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, встановлено, що при виготовленні "Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвічують право постійного користування земельними ділянками Службі автомобільних доріг у Вінницькій області під автомобільною дорогою державного значення Р-31 Бердичів-Хмільник-Літин" на підставі якої виданий державний акт серії ЯЯ №018896 включено земельну ділянку, на якій розташований належний позивачу майновий комплекс АЗС, що знаходиться за адресою: Вінницька область Хмільницький район, с.Уланів, автодорога Бердичів-Хмільник-Літин, 43 км. Площа накладення (перетину) земельних ділянок, становить 0,0667 га.

З викладеного слідує, що відповідач - Служба автомобільних доріг у Вінницькій області отримала у постійне користування частину земельної ділянки, право на оформлення та користування якої належить саме позивачу, як власнику об'єкта нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, на якій це майно розташовано.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (аналогічна норма права закріплена в статті 20 Господарського кодексу України).

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Так, судом в процесі розгляду справи встановлено обставини, що саме позивачу, як власнику майнового комплексу АЗС, належить виключне право на оформлення в постійне користування земельної ділянки, на якій він розташовано. Разом з тим, Хмільницька райдержадміністрація оскаржуваним розпорядженням затвердила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою Службі автомобільних доріг у Вінницькій області на території Уланівської сільської ради загальною площею 229,1343 га в адміністративних межах Хмільницького району, що включає земельну ділянку площею 0,0667 га, тобто 667 кв.м право на використання та оформлення якої належить позивачу.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

Статтею 21 Цивільного кодексу України унормовано, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно з п.3 ст.43 "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Згідно пункту 2 роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України №02-5/35 від 26 січня 2000 року, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Частиною 1 статті 155 Земельного кодексу України унормовано, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відтак, системний аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Крім того, позивачем за цим позовом може бути і неволодіючий власник, а особа, законний інтерес або право якої порушено.

Зазначеним спростовується твердження відповідача про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку із відсутністю належним чином оформленого права власності чи землекористування спірними земельними ділянками за позивачем.

Таким чином, позовна вимога про визнання частково розпорядження Хмільницької райдержадміністрації №232 від 23.04.2009 відносно визначеної у експертному висновку №2204/18-21 від 12.02.2019 площі перетину земельних ділянок, а саме 0,0667 га (667 км.м) є обґрунтованою.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №018896 суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 123 Земельного Кодексу України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час видачі спірного акту) право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування

В пункті 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011 роз'яснено, що державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

Таким чином, державні акти на право власності чи постійне користування земельними ділянками є документами, що посвідчують право власності чи постійного користування земельними ділянками й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Статтею 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Разом з тим, суд враховує, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлювальним документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Враховуючи викладене, та встановлену судом обставину, що прийнятим розпорядженням Хмільницької райдержадміністрації №232 від 23.04.2009, на підставі якого видано оспорюваний державний акт, порушено право позивача на оформлення та використання земельної ділянки, на якій розташовано майновий комплекс АЗС, вимога позивача про визнання недійсним Державного акту серії ЯЯ №018896 на право постійного користування земельною ділянкою є обґрунтованою.

Водночас слід зазначити, що відповідачем заявлено вимогу про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача, у зв'язку із чим, суд зазначає наступне.

Поняття позовної давності унормовано главою 19 Цивільного кодексу України. Норми про позовну давність мають імперативний характер.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК).

При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Визначення початку відліку позовної давності наведеного у статті 261 ЦК, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вінницьким окружним адміністративним судом під час розгляду справи №802/3793/14-а встановлено: "позивачу про оскаржуване розпорядження стало відомо 14.02.2014 під час звернення представника ТОВ "Партнер-2008" до державного кадастрового реєстратора управління Держземагенства у Хмільницькому районі щодо реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку, що вбачається як з тексту позовної заяви, так і з доданих до неї матеріалів" (ухвала від 27.10.2014 у справі №802/3793/14-а).

При цьому, суд зазначає, що із змісту рішення державного кадастрового реєстратора управління Держземагенства у Хмільницькому районі від 14.02.2014 слідує, що позивачу було доведено до відома про державний акт на право постійного користування, що є предметом даного спору.

Таким чином, позивач дізнався про порушення його права отримання в користування спірної земельної ділянки - 14.02.2014. Тобто на момент звернення позивача з даним позовом до суду (04.11.2017) останнім пропущено строк позовної давності по заявленим позовним вимогам.

Разом з тим, позивач в ході судового розгляду справи, відносно застосування строку позовної давності заперечував зазначаючи, що до визначених позивачем позовних вимог не застосовуються наслідки пропуску позовної давності, оскільки порушення права позивача має "триваючий характер".

Проте вказане твердження позивача суд оцінює критично з огляду на наступне.

У чинному законодавстві України не визначено поняття "триваюче правопорушення". Разом з тим за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов'язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов'язків або виявлення правопорушення.

Із викладеного слідує, що триваюче правопорушення, полягає в тому, що кожного нового періоду часу наступає нове порушення прав. Разом з тим, прийняття оспорюваних актів, які порушують право позивача на право користування та оформлення відповідного права не є триваючими правопорушеннями, оскільки виражаються в разовій дії, яка втілена у видачі відповідних актів.

Окрім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Таким чином, позивач звернувся з позовом у цій справі поза межами встановленого законом строком позовної давності. При цьому, позивачем не зазначено про наявність поважних причин пропуску такого строку, як і обставин переривання перебігу позовної давності.

З огляду на зазначене та з урахуванням установленого факту спливу позовної давності, за наявності вимог про її застосування та за відсутності поважних причин для відновлення цього строку, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 06 травня 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - ТзОВ "Партнер-2008" (22032, Вінницька обл., Хмільницький район, с.Уланів, вул.Миру, 41);

3 - Службі автомобільних доріг у Вінницькій області (21036, м.Вінниця, вул.Єрмака, 2а);

4 - Хмільницькій районній державній адміністрації у Вінницькій області (22000, Вінницька обл., м.Хмільник, вул.Столярчука, 3);

5 - третій особі - Уланівській сільській раді Хмільницького району Вінницької області 22032, Вінницька обл., Хмільницький район, с.Уланів, вул.Миру, 9)