ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" травня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2554/17

За позовом: Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. І.Федорова, 32-А, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Бєл-Транс" (67600, Одеська обл., м. Білявка, вул. Отамана Головатого, 65, )

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Лазуренко Є.С.

Представники:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: Панов В.С. - директор;

Від третьої особи: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Приватне акціонерне товариство (далі-ПрАТ) „Страхова компанія „Українська страхова група" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі- ТОВ) „Бєл-Транс" про стягнення шкоди в порядку регресу у розмірі 119 389 грн. 79 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.11.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №916/2554/17.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.11.2017р. залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.02.2018р. (суддя Волков Р.В.) у справі №916/2554/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.06.2018р., у задоволенні позову ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" до ТОВ „Бєл-Транс", за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про стягнення 119389, грн. 79 коп. - відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.12.2018р. касаційну скаргу ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" задоволено частково. Рішення Господарського суду Одеської області від 20 лютого 2018 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19 червня 2018 р. у справі за № 916/2554/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2019р. визначено суддю Рога Н.В. для розгляду справи № 916/2554/17.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07 лютого 2019р. суддею Рога Н.В. справу №916/2554/17 прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28 березня 2019р. закрито підготовче провадження у справі №916/2554/17 та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду.

При новому розгляді справи 28.03. 2019р. від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. Крім того, згідно даної заяви позивач підтримує позов у повному обсязі та наполягає на його задоволенні.

Відповідач - ТОВ „Бєл-Транс" заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі та просить суд відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях, що надійшли до суду 16.04.2019р.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 про місце, дату та час судових засідань повідомлялася за наявною у матеріалах справи адресою, але у судові засідання жодного разу не зявлялася, явку представника не забезпечила, про поважність причин неявки суд не повідомила, міркувань щодо позову від третьої особи до суду не надходило.

За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Позивач у справі зазначає, що 16.12.2015р. між ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" (Страховик) та ТОВ "Транс-Сервіс-1" (Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-1301-00196/00040 (далі - Договір), за умовами якого об`єктом страхування є транспортний засіб марки/моделі MAN TGA 18.440, державний номерний знак НОМЕР_2 .

15 січня 2017р. о 12 год. 40 хв. у Корабельному районі міста Миколаєва відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки/моделі DAF 95ХF430, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ТОВ "Бєл-Транс" ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки/моделі MAN TGA18.440, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ТОВ "Транс-Сервіс-1" ОСОБА_3 , внаслідок якої автомобіль останнього отримав механічні пошкодження передньої центральної частини, передньої правої частини, передньої лівої частини, про що Управлінням національної поліції у м. Миколаєві складено відповідну довідку №576657 про ДТП.

Постановою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 15.02.2017р. у справі №488/375/17 ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Позивач зазначає, що 24 січня 2017р. ТОВ "Транс-Сервіс-1" звернулось із заявою до ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" про здійснення йому виплати страхового відшкодування за пошкоджений в результаті настання страхового випадку 15.01.2017р. застрахований транспортний засіб марки/моделі MAN TGA 18.440, державний номерний знак НОМЕР_2 .

З метою визначення вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості автомобіля MAN TGA18.440, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на момент його пошкодження в ДТП, позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертиза" з заявою про проведення експертного автотоварозначого дослідження. Відповідно до висновку експертного автотоварозначого дослідження №31 від 31.01.2017р., проведеного судовим експертом директором ТОВ "Експертиза" Гамалай Б.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля МАN ТGА 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , на момент огляду 26.01.2017р. після пошкодження в ДТП 15.01.2017р., становить 654 961 грн. 81 коп., ринкова вартість вказаного автомобіля станом на момент ДТП 15.01.2017 становить 465 405 грн. 28 коп.

Позивач зазначив, що на підставі цього висновку , 15.02.2017р. ним було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та складено страховий акт №3СКФ-6180, відповідно до яких розмір страхового відшкодування складає 218 389 грн. 79 коп. Платіжними дорученнями №2900 від 15.02.2017р., №2915 від 16.02.2017р. ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" перерахувало ТОВ "Транс-Сервіс-1" 218 389 грн. 79 коп.

Цивільно-правова відповідальність винної сторони - власника транспортного засобу DAF 95ХF430, державний номерний знак НОМЕР_3 , ТОВ "Бєл-Транс", застрахована Страховою компанією "Княжна Вієна Іншуранс Груп" на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ за номером 9024559.

Позивач зазначив, що після того як Страхова компанія "Княжна Вієна Іншуранс Груп" відповідно до ліміту відповідальності сплатила ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" 99 000 грн., він звернувся до відповідача з претензією про сплату 119 938 грн. 79 коп., яка була залишена ТОВ "Бєл-Транс" без задоволення.

З урахуванням зазначеного, із посиланням на ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України „Про страхування", позивач зазначає, що до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Згідно ст. 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 зазначеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст.1166, 1172 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що до ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" перейшло право зворотної вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків на суму 119 389 грн. 79 коп. (218 389 грн. 79 коп. - 99 000 грн. 00 коп.).

Після розгляду відповідачем претензії ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" не було отримано відшкодування у сумі 119 389 грн. 79 коп., у зв`язку з чим товариство звернулося до суду за захистом порушеного права та охоронюваного інтересу, та просить суд стягнути з ТОВ "Бєл-Транс" 119 389 грн. 79 коп. в порядку регресу.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що Великою палатою Верховного суду 04 липня 2018 року ухвалено постанову по справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176 цс-18), в якій, зокрема, зазначено, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 зазначеного Закону , цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відтак, на думку відповідача, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. ст. 3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування» , шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідач також зазначив, що ґрунтуючи свої позовні вимоги позивачем - ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" одночасно зазначено дві правові підстави щодо звернення до суду, а саме: ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування» (суброгація) та ст. 1191 Цивільного кодексу України (регрес). Однак, така правова позиція суперечить висновку Верховного суду викладеного в постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц.

Крім того, як вважає відповідач, позивачем не надано допустимих доказів, які підтверджують розмір завданої шкоди , адже, позивачем у якості єдиного доказу, яким підтверджується розмір завданих збитків пошкодженому транспортному засобу - сідловому тягачу - МАN ТGА 18.440, д.н. НОМЕР_2 до позовної заяви додано Висновок експертного автотоварознавчого дослідження №31 від 24 січня 2017 р., який проведено судовим експертом Галамай Богданом Івановичем та вибіркові додатки до цього Висновку, а саме: акт огляду та дослідження, ремонтна калькуляція, зобов`язуючу пропозицію визначення вартості майна.

Відповідач зазначив, що Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №31 від 31 січня 2017 року встановлено: - Вартість відновлювального ремонту МАN ТGА 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , від виявлених на момент огляду (26 січня 2017 року), після пошкодження в ДТП 15 січня 2017 року в цінах на вказану дату огляду становить - 654 961 грн. 81 коп. - Ринкова вартість МАN ТGА 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , станом на момент ДТП 15 січня 2017р. становить - 465 405 грн. 28 коп.

Відповідач вважає, що при проведенні експертом дослідження мали місце істотні порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Зокрема, експерт-автотоварознавець Галамай В. І. у Розділі 2 Висновку зазначив, що під час проведення такого дослідження використано положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 (далі - Методика).

У Висновку зазначені наступні документи, що додаються: №1 - акт огляду з підписами зацікавлених осіб; №2 - калькуляція відновленого ремонту на 8 аркушах; №3-№29 світлини на 8 аркушах. Однак, замість акту огляду до позову додано Висновок №31 огляду та дослідження колісного транспортного засобу (КТЗ) з позначкою - «додаток №1».

Відповідач вважає, що саме цей документ додано позивачем замість Акту огляду з підписами зацікавлених осіб. Так, в Акті (Висновку) №31 огляду та дослідження колісного транспортного засобу від 26.01.2017р. в графі «в присутності заінтересованої особи (власник, учасник ДТП, представник організації)» не зазначено жодних заінтересованих осіб.

Відповідно до п. 5.2. Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Здійснення огляду без присутності зацікавлених осіб, на думку відповідача, свідчить про суб`єктивність проведення такого огляду. Така позиція підтверджується й тим, що представник позивача у своїх поясненнях зазначив про те, що у них не було потреби викликати представника ТОВ "Бєл-Транс" під час огляду пошкодженого транспортного засобу та виклик зацікавлених осіб не є обов`язковим. На думку відповідача , таке розуміння положень Методики є помилковим.

За таких обставин, за посиланням відповідача, Висновок №31 не може бути використаний як доказ розміру завданої шкоди по справі, оскільки, одержаний з порушенням вимог чинного законодавства України.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представника відповідача, судом встановлено, що 16.12.2015р. між ПрАТ „Страхова компанія „Українська страхова група" (Страховик) та ТОВ "Транс-Сервіс-1" (Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-1301-00196/00040, за умовами якого об`єктом страхування є транспортний засіб марки/моделі MAN TGA 18.440, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Приписами ст. 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

15 січня 2017р. о 12 год. 10 хв. у Корабельному районі м. Миколаїв сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу DAF 95ХF430, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ТОВ "Бєл-Транс" ОСОБА_1 та транспортного засобу MAN TGA 18.440, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ТОВ "Транс-Сервіс-1" ОСОБА_3 , внаслідок якої автомобіль останнього отримав механічні пошкодження передньої центральної частини, передньої правої частини, передньої лівої частини, про що Управлінням національної поліції у м. Миколаєві складено довідку про ДТП № 576657.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.02.2017р. у справі № 488/375/17 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та стягнуто 340 грн. штрафу.

ТОВ "Транс-Сервіс-1" звернулось до ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою про здійснення виплати йому страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу MAN TGA 18.440, д.н.з. НОМЕР_2 .

За матеріалами справи судом встановлено, що з метою визначення вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості автомобіля MAN TGA 18.440, д.н.з. НОМЕР_2 (станом на момент його пошкодження в ДТП) позивач звернувся до ТОВ "Експертиза" із заявою про проведення експертного автотоварозначого дослідження цього транспортного засобу.

Відповідно до Висновку експертного автотоварозначого дослідження №31 від 31.01.2017р., проведеного судовим експертом Галамаєм Б.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля МАN ТGА 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 , на момент огляду 26.01.2017р, після пошкодження в ДТП 15.01.2017р., становить 654 961 грн. 81 коп.; ринкова вартість вказаного автомобіля станом на момент ДТП 15.01.2017р. становить 465 405 грн. 28 коп.

На підставі вказаного Висновку , 15.02.2017р. позивачем здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та було складено страховий акт № 3СКА-6180, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 218 389 грн. 79 коп.

ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" перерахувало на рахунок ТОВ "Транс-Сервіс-1" 218 389 грн. 79 коп., про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень № 2900 від 15.02.2017р., № 2915 від 16.02.2017р.

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAF 95ХF430, д.н.з. НОМЕР_3 , застрахована страховою компанією "Княжна Вієна Іншуранс Груп" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ за № 9024559, відповідно до якого позивачу було сплачено 99 000 грн.

Частиною першою ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із ст. 993 Цивільного кодексу України, з якою кореспондуються положення ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто ДТП, внаслідок якої відбулося пошкодження майна, із володінням та користуванням яким пов`язані майнові інтереси страхувальника, що є об`єктом майнового страхування за укладеним із страховиком договором.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування").

Страховим випадком згідно зі ст. 8 Закону України "Про страхування" є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 988, ст. 990 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором; страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування.

Статтею 9 Закону України "Про страхування", зокрема, передбачено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Частиною першою ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З системного аналізу статей 993, 1194 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" вбачається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому в силу вимог ст. 1194 Цивільного кодексу України на нього покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність як на учасника ДТП, яка настає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, працівник ТОВ „Бєл-Транс" є винним у ДТП та завдав майнової шкоди страхувальнику позивача, а відтак, відповідач є особою, відповідальною за заподіяну шкоду в розмірі, не покритому лімітом відповідальності за полісом АІ №9024559 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст.9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

В ст.5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" зазначено, що суб`єктами оціночної діяльності є, зокрема суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта" оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

За приписами ч. 1 ст.7 Закону оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 7 Закону ).

Згідно ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Таким чином, підставою для відшкодування отриманої шкоди є складений звіт про оцінку майна відповідно до вимог ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" .

Згідно з матеріалами справи, у якості доказу, що підтверджує розмір завданої шкоди транспортному засобу - МАN ТGА 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , позивачем надано Висновок експертного автотоварозначого дослідження №31 від 24 січня 2017, який зроблено судовим експертом Галамай Богданом Івановичем.

Положення ст.30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачають, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Питання економічної обґрунтованості ремонту, а відповідно і розрахунку такого ремонту, позивачем не обґрунтовуються, незважаючи на встановлення експертом вартості відновлювального ремонту майже на 40 відсотків вище за ринкову вартість такого саме транспортного засобу у своєму висновку.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до вказаного Висновку вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 654 961 грн. 81 коп., тоді як його ринкова вартість становить 465 405 грн. 28 коп. При цьому, питання економічної обґрунтованості ремонту (розміру вартості такого ремонту) позивачем не обґрунтовується, незважаючи на встановлення вартості відновлювального ремонту майже на 40% вище за ринкову вартість такого саме транспортного засобу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні документи, які додавалися до Висновку №31 у тому числі: №1 - акт огляду з підписами зацікавлених осіб. Такий доказ унеможливлює здійснити аналіз пошкоджень авто, які були виявлені під час огляду транспортного засобу з даними які зазначені в ремонтній калькуляції.

Відповідно до п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за №1074/8395), у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Матеріали справи не містять відомостей про повідомлення відповідача про час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, як того вимагає п. 5.2 Методики .

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів.

Згідно з Положенням про порядок та умови проведення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 р. №1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей.

З наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку суми страхового відшкодування вбачається, що знос транспортного засобу на день страхового випадку визначений ним у розмірі 70%. Цей відсоток використовується для визначення вартості деталей, що замінюються, з урахуванням зносу, проте сам ступень зносу не підтверджується документально.

Відповідно до ч.1 ст.98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ч. 7 ст. 98 ГПК України).

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що наявний у матеріалах справи Висновок №31 від 31.07.2017р. не може бути розцінений як висновок експерта, а лише як висновок спеціаліста, оскільки, вказаним вимогам не відповідає.

Суд також зазначає, що у позовній заяві не міститься відомості про коригування страхових виплат на франшизу.

В п.11.8 Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм №28-1301-00196/00040 встановлено франшизу у розмірі 4000,00 грн.

Поняття "франшиза" міститься у ст.9 Закону України "Про страхування" і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Крім того, застосування франшизи передбачено у ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Розмір франшизи, що визначений у зазначеному Законі, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та не може перевищувати 2 % від ліміту відповідальності страховика.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, як чинним законодавством України так укладеним договором передбачено наявність франшизи в договорах страхування.

Разом з цим в матеріалах позовної заяви по справі № 916/2554/17 відсутні жодні відомості про коригування страхового відшкодування на суму франшизи.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищевикладене, оцінивши доводи учасників спору, суд доходить до висновку, що вимоги позивача у даній справі не обґрунтовані та не підтверджені наданими з його боку доказами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст. ст.123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Українська страхова група" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Бєл-Транс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про стягнення 119 389 грн. 79 коп. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Повне рішення складено 13 травня 2019 р.

Суддя Н.В. Рога