ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.04.2019                      Справа № 905/197/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В. при секретарі судового засідання Шакуровій І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, м.Мирноград Донецької області

до відповідача: Державного підприємства “Мирноградвугілля”, м.Мирноград Донецької області

про зобов’язання повернути помилково перераховану допомогу по тимчасовій непрацездатності у сумі 35 590,62 грн., -

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, м. Мирноград Донецької області звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Державного підприємства “Мирноградвугілля”, м. Мирноград Донецької області про зобов’язання повернути помилково перераховану допомогу по тимчасовій непрацездатності у сумі 35 590,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачем помилково перераховані грошові кошти в сумі 35 590,62 грн. на рахунок відповідача, згідно з платіжними дорученнями №2237 від 27.12.2018 р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує п.9.1. Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004р., ст.6 Указу Президента України «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» від 16.03.1995р. №227/95, ст.ст. 4, 20, 50, 162 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/197/19 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.01.2019р. позовну заяву Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, м.Мирноград Донецької області залишено без руху.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 11.02.2019р. позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі №905/197/19.

07 березня 2019 року через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив №1-197 від 04.03.2019р. на позов, в якому останній заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що позивачем здійснено перерахування на користь відповідача допомогу по тимчасовій непрацездатності у сумі 35 590,62 грн. на підставі заяви-розрахунку №608 від 04.12.2018р., складеного у відповідності до п.4 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018р. №12, отже зазначені кошти не є помилково перераховані відповідачу, а надані для виплати працівникам ДП «Мирноградвугілля», однак зазначені кошти перераховані позивачем на арештований рахунок відповідача в рамках виконавчого провадження без спеціального режиму, що зумовило неможливість використання спірних коштів за призначенням.

У підготовчому судовому засіданні 01.04.2019р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу №905/197/19 до розгляду по суті на 24.04.2019 р.

Представник позивача у судове засідання 24.04.2019р. не з’явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, відзив на позовну заяву не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2018 року Державне підприємство “Мирноградвугілля” (Відповідач) звернувся до Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (Позивач) з заявою – розрахунком №608, в якій відповідач просив здійснити фінансування на загальну суму 35 590,62 грн. для надання матеріального забезпечення застрахованим особам, страхових виплат потерпілим на виробництві, відшкодування вартості поховання потерпілого та пов’язаних х цим ритуальних послуг за рахунок коштів Фонду на окремий поточний рахунок 4316, відкритий у Донецькому РВ ПАТ КБ «Приватбанк».

Платіжним дорученням №2237 від           27.12.2018р. позивачем здійснено перерахування відповідачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за листопад 2018р. у розмірі 35 590,62 грн. згідно заяви – розрахунку №608 від 04.12.2018р. на рахунок відповідача №6225, відкритий у Донецькому РУ ПАТ КБ «Приватбанк».

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.05.2016р. в рамках зведеного виконавчого провадження №50923419 накладено арешт на кошти відповідача, що містяться, зокрема, на рахунку №6225 у Донецькому РУ ПАТ КБ «Приватбанк».

Листом №01-06/27-0003 від 03.01.2019р. позивач звернувся до Департаменту державної виконавчої служби України з проханням про зняття відповідачу обмеження у користуванні рахунком №6225 у Донецькому РУ ПАТ КБ «Приватбанк» з метою повернення помилково перерахованої допомоги по тимчасовій непрацездатності. Зазначений лист залишений Департаментом державної виконавчої служби України без відповіді.

Посилаючись на помилкове перерахування грошових коштів у сумі 35 590,62 грн. на рахунок відповідача, згідно з платіжними дорученнями №2237 від 27.12.2018 р., позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» суб’єкти соціального страхування - застрахована особа, члени її сім’ї або інша особа у випадках, передбачених цим Законом, страхувальник та страховик.

Положеннями ст.19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що Право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов’язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

В силу положень ч.1 ст.20 Закону допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї страхового випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви.

Відповідно до п.4 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018р. №12, фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам та окремих виплат потерпілим на виробництві здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення та окремих виплат потерпілим на виробництві за їх видами.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, перерахування позивачем відповідачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за листопад 2018р. у розмірі 35 590,62 грн. згідно платіжного доручення №2237 від 27.12.2018р. здійснено на підставі заяви – розрахунку №608 від 04.12.2018р. складеної у відповідності до діючого законодавства.

Положеннями глави 83 Цивільного кодексу України врегульовані правовідносини, що виникають внаслідок або безпідставного набуття, або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого).

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ч.1 ст.1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Отже, з аналізу зазначених норм вбачається, що зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, повинно мати місце набуття або збереження майна; по-друге, таке набуття або збереження майна повинно бути за рахунок іншої особи, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов'язковою умовою виникнення даного виду зобов'язань є відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

При цьому, слід зауважити, що відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В свою чергу, за змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо із актів цивільного законодавства.

Отже, обов’язок позивача перерахувати допомогу по тимчасовій непрацездатності на підставі заяви – розрахунку, враховуючи звернення страхувальника – відповідача з зазначеною заявою, виникає безпосередньо з Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та положень Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018р. №12.

Таким чином, допомога по тимчасовій непрацездатності у сумі 35 590,62 грн., яка отримана відповідачем, не є помилково перерахованою, з огляду на що, підстави для застосування положень ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України відсутні.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог п.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог п.2 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, м. Мирноград Донецької області до Державного підприємства “Мирноградвугілля”, м. Мирноград Донецької області про зобов’язання повернути помилково перераховану допомогу по тимчасовій непрацездатності у сумі 35 590,62 грн. – відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та підписано 24.04.2019 року.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/