ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

11 травня 2019 року

м. Одеса

Справа № 916/1910/17

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "ШЛЯХОВИК"

на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2017

у справі №916/1910/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВАГРО"

2) Приватного сільськогосподарського підприємства "ШЛЯХОВИК"

про стягнення 8 703,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС” до Товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО” та Приватного сільськогосподарського підприємства „Шляховик” про стягнення 8 703,58 грн. задоволено, стягнуто солідарно з Приватного сільськогосподарського підприємства „Шляховик” та Товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС” 3747 грн. 40 грн. штрафу, 1886 грн. 38 коп. пені, 511 грн. 90 коп. інфляційних втрат, 2557 грн. 90 коп. 30% річних, здійснено розподіл судових витрат.

06.05.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства "ШЛЯХОВИК" на вищевказане рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2017.

Ознайомившись з поданими матеріалами, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 93 ГПК України (в редакції чинній станом на час винесення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Оскаржуване рішення прийнято Господарським судом Одеської області 29.09.2017, повний текст складено та підписано 04.10.2017. Отже кінцевим строком для подання апеляційної скарги на дане рішення є 16.10.2017.

Проте, апеляційна скарга Приватного сільськогосподарського підприємства "ШЛЯХОВИК" на рішення Господарського суду Одеської області від 06.09.2017 надіслана до суду першої інстанції 22.04.2019, що підтверджується штампом відділення поштового зв’язку на конверті.

Так апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, яке останній обґрунтовує тим, що про розгляд справи судом та існування оскаржуваного рішення йому взагалі не було відомо. Про оскаржуване рішення апелянт дізнався випадково, проглядаючи Єдиний державний реєстр судових рішень та після ознайомлення з матеріалами даної справи апелянту тільки 10.04.2019 вручено дане рішення у суді.

Щодо вказаного клопотання судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Колегія суддів відзначає, що з правового контексту наведених норм вбачається, що законодавець не передбачив обов'язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає відновленню.

Як свідчить правовий аналіз норм чинного законодавства, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв'язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Судова колегія зазначає, що лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов'язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи ст. 256 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Крім того, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк за заявою сторони чи з своєї ініціативи, якщо визнає причину пропуску процесуального строку поважною. Поважними визнаються такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яке передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява N 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 261 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини другої статті 261 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Річний строк, зазначений у частині другій статті 261 ГПК України, є преклюзивним, за виключенням двох випадків, визначених цією ж нормою процесуального закону.

Приватне сільськогосподарське підприємства “Шляховик” не надало суду апеляційної інстанції доказів, які б свідчили про випадки, передбачені пунктами 1 і 2 частини другої статті 261 ГПК України.

Судова колегія зазначає, що адресою місцезнаходження Приватного сільськогосподарського підприємства "ШЛЯХОВИК", у відповідності до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є Київська обл., Фастівський район, село Пришивальня, ВУЛ.БУЙКА, будинок 28.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що оскаржуване рішення було надіслано судом першої інстанції на вищевказану адресу Приватного сільськогосподарського підприємства "ШЛЯХОВИК", проте повернуто відділенням поштового зв’язку з причин того, що таке підприємство за зазначеною адресою не знаходиться (т.1, а.с. 133).

Також судом першої інстанції надсилались на вищевказану адресу апелянта численні процесуальні документи по справі, які також повернуті відділенням поштового зв’язку з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов’язки щодо пересилання поштового відправлення», а саме у зв’язку з відсутністю Приватного сільськогосподарського підприємства "ШЛЯХОВИК" за визначеною адресою.

Апелянт, як підтверджується матеріалами справи, не звертався до суду першої інстанції з будь-якими заявами щодо зміни місцезнаходження або направлення процесуальних документів по справі за іншою адресою. Не містять визначення іншої адреси Приватного сільськогосподарського підприємства "ШЛЯХОВИК" й інші документи по справі, які надані учасниками справи.

Колегія суддів також відзначає, що адреса місцезнаходження Київська обл., Фастівський район, село Пришивальня, ВУЛ.БУЙКА, будинок 28 вказана скаржником також у власних процесуальних документах, зокрема апеляційній скарзі, клопотанні, договорі на правову допомогу адвоката.

Відповідно до приписів Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Будь-які обмеження права вільного користування офіційним веб-порталом судової влади України не допускаються, крім випадків, визначених цим законом.

Приватне сільськогосподарське підприємство “Шляховик” не надано жодних пояснень щодо того, чому з моменту оприлюднення рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/1910/17 від 29 вересня 2017 року, а саме із 10 жовтня 2017 року, не вчинено відповідних дій для своєчасного звернення з даною апеляційною скаргою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 23.04.2018 у справі №916/3188/16, сам лише факт не отримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

З огляду на вищевикладене, зокрема, направлення судом першої інстанції процесуальних документів по справі, у тому числі й оскаржуваного рішення, за адресою апелянта, яка визначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутність повідомлень з боку апелянта або інших учасників справи про зміну місцезнаходження або фактичного перебування Приватного сільськогосподарського підприємства "ШЛЯХОВИК", визначення самим апелянтом у наданих до суду апеляційної інстанції документах адреси, за якою судом першої інстанції здійснено направлення копії повного оскаржуваного рішення, судова колегія вважає, що такі дії апелянта свідчать про суб’єктивну поведінку останнього, не можуть свідчити про неможливість своєчасного звернення з апеляційною скаргою та залежали виключно від його волевиявлення.

Враховуючи сплив одного року з дня складення повного тексту судового рішення, відсутністю доказів щодо наявності обставин передбачених п.п. 1,2 ч. 2 ст. 261 ГПК, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства “Шляховик” на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 по справі №916/1910/17.

Керуючись ст.ст. 234, 261 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства “Шляховик” на рішення Господарського суду Одеської області від 29.09.2017 по справі №916/1910/17.

2. Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

3. Копію ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя                                                            Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                                Філінюк І.Г.