СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2019 р. Справа № 905/578/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Фоміна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від 1-го відповідача: не з'явився;

від 2-го відповідача: адвокат Демяненко О.І. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.06.2018 серії ДН №5073) - за довіреністю від 08.01.2019 №276;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Маріуполь, Донецька область,

на ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.03.2019 ( суддя Шилова О.М.), постановлену в м. Харкові,

у справі №905/578/19,

за позовом: Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Маріуполь, Донецька область,

до 1-го відповідача: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», м. Київ,

до 2-го відповідача: Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля», м. Краматорськ, Донецька область,

про зобов'язання відповідачів припинити зловживання правами на відключення від енергопостачання об'єктів єдиної технологічної системи Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» у кожному випадку реалізації такого права, тобто постійно,

ВСТАНОВИЛА:

27.03.2019 КП «Компанія «Вода Донбасу» звернулося до Господарського суду Донецької області із позовом до ДПЗД «Укрінтеренерго» та ПрАТ «ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля» про зобов'язання відповідачів припинити зловживання своїми правами у кожному випадку реалізації такого права, тобто постійно, на відключення від енергопостачання об'єктів єдиної технологічної системи КП «Компанія «Вода Донбасу», та стягнення витрат по сплаті судового збору (а. 5-6 матеріалів оскарження).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на статтю 6 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», якою визначено, що державна політика у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення будується, зокрема, на принципі заборони відключення об'єктів питного водопостачання та централізованого водовідведення від системи енерго-, газо-, теплопостачання як об'єктів життєзабезпечення і стратегічного значення. Також вказує на те, що: вся Донецька область визначена як територія проведення АТО; КП «Компанія «Вода Донбасу» надає послуги з водопостачання та водовідведення на всю територію Донецької області, є природним монополістом на ринку централізованого питного водопостачання в Донецькій області і забезпечує водою всі населенні пункти безпосередньо, або є постачальником води для деяких самостійних муніципальних водоканалів Донецької області; внаслідок проведення активної фази антитерористичної операції, бойових дій неодноразово зупинялось водопостачання містам та підприємствам в результаті пошкоджень основних гідротехнічних і водопровідних споруд, що зумовило скорочення платежів; необхідність фінансових витрат на організацію виробництва та витрат на відновлення пошкоджених виробничих об'єктів водопостачання призвело до фінансової кризи позивача.

Одночасно КП «Компанія «Вода Донбасу» подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить заборонити ДПЗД «Укрінтеренерго», ПрАТ «ДТЕК ПЕМ- Енерговугілля» та будь-яким іншим особам до вирішення справи вчиняти дії, спрямовані на припинення енергопостачання усіх об'єктів КП «Компанія «Вода Донбасу», стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору (а. 7-14 матеріалів оскарження).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відключення об'єктів водопостачання позивача без катастрофічних, соціальних і екологічних наслідків на всій території Донецької області неможливо. Крім того, вказує на те, що враховуючи той факт, що відключення об'єктів позивача, за даними відповідачів, заплановано на 01.04.2019, подання заяви про забезпечення позову зумовлено необхідністю забезпечення безперервного водопостачання населенню, промисловим підприємствам та іншим споживачам Донецької області, недопущення негативних соціальних, екологічних наслідків внаслідок припинення електропостачання КП «Компанія «Вода Донбасу».

28.03.2018 у доповненні до заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що до 31.12.2018 позивач отримував електричну енергію згідно договору від 07.11.2013 №19-13-483/1710, укладеного з ПрАТ «ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля». Листом від 14.12.2018 ПрАТ «ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля» повідомило позивача, що дія його ліцензії на постачання електричної енергії втратить свою чинність з 31.12.2018, надалі воно не матиме права постачати електричну енергію. У зв'язку з тим, що позивач не знайшов іншого постачальника електричної енергії з 01.01.2019 постачальником стало Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», як постачальник «останньої надії». Згідно повідомлень ДП ЗД «Укрінтеренерго» від 14.03.2019 №№44/09-2419, 44/09-2420, 44/09-2421, з 01.04.2019 буде припинено енергопостачання на всі об'єкти позивача. Також вказує на те, що на об'єкти позивача встановлено екологічну броню та неможливість припинення постачання електричної енергії (а.41 матеріалів оскарження).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.03.2019 відмовлено в задоволенні заяви Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про забезпечення позову ( а. 1-3 матеріалів оскарження).

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що на підставі імперативних приписів п.7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері електрики та комунальних послуг, від 14.03.2018 N312 (надалі - ПРРЕЕ), з 29.03.2019 (дата відкриття провадження у справі) і до дати набрання законної сили рішенням суду першої інстанції ( у разі його оскарження - постановою апеляційної чи касаційної інстанції) у справі №905/578/19 припинення електропостачання КП «Компанія «Вода Донбасу», пов'язане з оскаржуваним фактом порушення, не може бути здійснене за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення ухвали Господарського суду Донецької області від 29.03.2019 у справі №905/578/19 про прийняття позовної заяви до розгляду. Також суд зазначив, що додаткового винесення господарським судом ухвали про забезпечення позову у даному випадку не вимагається.

КП «Компанія «Вода Донбасу» із ухвалою суду першої інстанції не погодилось та 10.04.2019 звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.03.2019 у справі №905/578/19 та прийняти нове рішення про забезпечення позову, яким задовольнити вимоги КП «Компанія «Вода Донбасу», а саме: заборонити ДПЗД «Укрінтернерго» і ПрАТ «ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля», та будь-яким іншим особам до вирішення справи по суті вчиняти дії, спрямовані на припинення енергопостачання усіх об'єктів КП «Компанія «Вода Донбасу».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що: по-перше, статтею 6 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" встановлено пряму заборону відключення об'єктів питного водопостачання та централізованого водовідведення від системи енергопостачання як об'єктів життєзабезпечення і стратегічного значення; по-друге, суд не надав правового обґрунтування доводам позивача, викладеним у заяві про забезпечення позову, стосовно наявності у підприємства затвердженої екологічної, аварійної, технологічної броні згідно діючих актів екологічної та/або аварійно/технологічної броні, що, у свою чергу, свідчить про неможливість припинення постачання електричної енергії. На думку позивача, наявність затвердженої екологічної броні свідчить про необхідність забезпечення позову; по-третє, сертифікати №1735, 1736 про настання обставин непереборної сили від 25.11.2014 №5270/05-4, від 25.11.2014 №5268/05-4 та висновок від 03.07.2014 №2005/12/12-03, якими Торгово-промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 для КП «Компанія «Вода Донбасу» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області, також є додатковими обґрунтуваннями необхідності забезпечення позову.

У відзиві від 23.04.2019 ПрАТ «ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля» просить ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому зазначає, що: по-перше, дія Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» не поширюється на відповідача; по-друге, у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про ринок електричної енергії» поняття екологічної броні скасоване, замість нього введено поняття «захищені споживачі». Однак позивач не надав доказів, які б підтверджували наявність у нього статусу захищеного споживача; по-третє, позивач не наділений повноваженнями на представництво інших осіб, чиї права хоче захистити шляхом звернення до суду з поданням відповідного позову та заяви про забезпечення позову; по-четверте, позивачем не надано доказів фактичного припинення електропостачання. Крім того, вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що на період розгляду спірних питань щодо порушення споживачем ПРРЕЕ та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов'язане з оскарженням факту порушення, не здійснюється за умови своєчасного подання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду (а.115,116 матеріалів оскарження).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.04.2019 у цій справі задоволено заяву судді Гези Т.Д. про самовідвід у справі №905/578/19 (а.111,112 матеріалів оскарження).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2019 у зв'язку із задоволенням заяви судді Гези Т.Д. про самовідвід, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Шутенко І.А., суддя Фоміна В.О.(а. 114 матеріалів оскарження).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2019 у зв'язку з відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Фоміна В.О. (а.126 матеріалів оскарження).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник 2-го відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач та 2-й відповідач належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.121,123 матеріалів оскарження), проте не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов'язковою, та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та 1-го відповідача за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі, але не виключно задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Частиною 1 статті 137 ГПК України визначені заходи забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність та обґрунтованість позовних вимог. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв'язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов'язаний встановити наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №911/3871/17.

Позивач у заяві про забезпечення позову та у доповненнях до цієї заяви, а також в апеляційній скарзі не обґрунтовує яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Натомість, п.7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері електрики та комунальних послуг від 14.03.2018 N312, встановлено, що на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов'язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.

Отже, п.7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії, які є обов'язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку, забезпечує права споживача (позивача у цій справі) шляхом заборони припинення енергопостачання за наявності судового спору щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду.

Верховний Суд у постанові від 08.10.2018 у справі №913/257/18 щодо застосування п.7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії дійшов висновку, що підставою для незастосування заходів щодо припинення електропостачання споживачу є ухвала про прийняття позовної заяви, а відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка кореспондується з частиною 4 статті 236 ГПК України, встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, з метою дотримання принципу правової визначеності, та формування сталої судової практики суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що з дати відкриття провадження у цій справі - 29.03.2019 і до набрання рішенням місцевого господарського суду законної сили припинення електропостачання позивача не може бути здійснено за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення ухвали Господарського суду Донецької області від 29.03.2019 у справі №905/578/19 про відкриття провадження у справі.

Таким чином, за наявності ухвали про відкриття провадження у справі №905/578/19 від 29.03.2019, яка вже сама по собі є підставою для незастосування заходів щодо припинення електропостачання споживачу, а у разі відключення споживача - підставою для відновлення електропостачання, постановлення додаткової ухвали про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, спрямовані на припинення енергопостачання усіх об'єктів позивача, вбачається не доцільним з огляду на наявність прямої норми закону.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 11 статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Позов в процесуальному сенсі - є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмет і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимоги про захист прав чи законних інтересів.

Предметом позову Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» у даній справі є зобов'язання відповідачів припинити зловживання своїми правами у кожному випадку реалізації такого права, тобто постійно, на відключення від енергопостачання об'єктів єдиної технологічної системи КП «Компанія «Вода Донбасу».

У заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити ДПЗД «Укрінтеренерго», ПрАТ «ДТЕК ПЕМ- Енерговугілля» та будь-яким іншим особам до вирішення справи вчиняти дії, спрямовані на припинення енергопостачання усіх об'єктів КП «Компанія «Вода Донбасу».

Здійснивши аналіз позовних вимог та вимог заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заборона вчинення дій, спрямованих на припинення енергопостачання усіх об'єктів КП «Компанія «Вода Донбасу», є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, що є порушенням частини 11 статті 137 ГПК України.

Посилання позивача на ненадання судом правового обґрунтування його доводам стосовно наявності у підприємства затвердженої екологічної, аварійної, технологічної броні згідно діючих актів екологічної та/або аварійно/технологічної броні, що, у свою чергу, свідчить про неможливість припинення постачання електричної енергії, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки п.7.1 ПРРЕЕ містять загальні положення щодо підстав заборони припинення енергопостачання без будь-яких виключень та особливостей щодо особи споживача.

Відповідно до вимог статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами у розумінні положень статей 76,77 ГПК України вчинення відповідачами дій в порушення вимог п.7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері електрики та комунальних послуг, від 14.03.2018 N312, а також не обґрунтував з урахуванням положень вищезазначених Правил яким чином невжиття заходів забезпечення позову порушує його права та охоронювані законом інтереси чи може призвести до неможливості чи утруднення виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та докази, надані на підтвердження її вимог, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, ухвалу господарського суду Донецької області від 29.03.2019 у справі №905/578/19 слід залишити без змін, як таку, що прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.129, 270, 271, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 276, 281- 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м. Маріуполь залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.03.2018 у справі №905/578/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 08.05.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.О. Фоміна