ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/87/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А. , секретар судового засідання Клапків Н. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Укргазвидобування", вул. Кудрявська, буд.26/28,м. Київ,04053

до відповідача: Публічного акціонерного товариства"Івано-Франківськгаз" вул.Ленкавського, буд. 20, м.Івано-Франківськ, 76010

про стягнення заборгованості в сумі 9 046 грн 61 к.

за участю:

Від позивача : Стеблецький Р.В. (довіреність № 2-449д від 28.12.2019)- представник

Від відповідач:Демидюк Т.А. (довіреність №760007 від 14.01.2019 )-адвокат:

в с т а н о в и в

На розгляд Господарського суду Івано-Франківської області надійшов позов Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськгаз" про стягнення 9046,61грн.

АТ«Укргазвидобування» (позивач) звернувся з позовом до ПАТ"Івано-Франківськгаз" (відповідач) про стягнення 9046,61грн. - заборгованості, а саме 7772,72грн. основного боргу, 969,08грн. - інфляційних втрат, 304,81 грн. 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх обов"язків в частині здійснення своєчасної та повної оплати вартості наданих позивачем послуг з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу (належного відповідачу) відповідно до умов договору № 2Т/13 від 29.12.2012.

Ухвалою суду від 28.01.2019р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 26.02.19. В судовому засіданні 26.02.2019р. в судовому засіданні оголошувалась перерва на 12.03.2019р. Проте, 12.03.2019 судове засідання не відбулося у зв"язку із перебуванням судді Шкіндер П.А. на лікарняному. Ухвалою Господарського суду івано-Франківської області від 22.03.2019 підготовче засідання призначено на 02.04.2019. У судовому засіданні 02.04.2019 присутнім представникам сторін оголошено перерву до 04.04.2019. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 04.04.2019 постановлено відмовити у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів №2-2-2-2-2-01-160/1 від 22.01.2019 (вх.1583/19 від 24.01.2019), закрити підготовче провадження по справі № 909/87/19 та призначено справу до розгляду по суті на 23.04.2019

Позивач заявлені позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти позову заперечує, свої заперечення виклав у відзиві на позов ( вх. 2799/18 від 18.02.2019), зазначає, що після укладення договору змінились обставини, якими керувались при його укладення сторони зокрема, 01.10.2015 року набрав чинності Закон України « Про ринок природного газу», 27.11.2015 року - Кодекс газотранспортної системи №2493 від 19.2015 року, якими не передбачено можливість укладення договору у разі переміщення газу внутрішньопромисловими трубопроводами, 3 01.12.2015 року набула чинності постанова комісії НКРЕКП від 30.09.2015 року №2497, яка скасовує редакцію типового договору на транспортування природного газу (постанова Комісії від 22.09.2011 року №1579), відповідно до якого сторони укладали 29.12.2012 року Договір; вказаною постановою також затверджено нову редакцію типового договору та зобов`язано суб`єктів господарювання, що здійснюються діяльність з транспортування природного газу, привести свої договірні відносини до вимог типового договору транспортування газу у 3-місячний строк з дати набрання чинності постановою, 3 01.01.2016 року втратила чинність постанова комісії НКРЕКП від 24.09.2015 року №2383, якою був встановлений тариф, що визначав вартість послуг за Договором. Крім того, відповідач вказує, що згідно рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Далі - НКРЕКП), а також у відповідності до Постанови НКРЕКП №1678 від 04.06.2015 р. з 1 липня 2015 року анульовано дію ліцензії ПАТ «Івано-Франківськгаз» на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, отже ПАТ «Івано-Франківськгаз» здійснює на території Івано-Франківської області господарську діяльність з розподілу природного газу різним категоріям споживачів, на підставі ліцензії виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.03.2015 року серії АЕ № 642458 (переоформленої рішенням від 14.09.2015 року № 2302), а з 29.06.2017 року на підставі Постанови НКРЕКП № 852 та є оператором газорозподільної системи (далі-Оператор ГРМ) в розумінні ст.37 Закону України «Про ринок природного газу». Основна діяльність даного суб`єкта господарювання полягає в здійсненні розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться в його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Відповідач зазначає, що ПАТ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКГАЗ» є оператором ГРМ та в своїй діяльності керується Кодексом газорозподільних систем, Законом України «Про ринок природного, газу» та іншими чинними нормативними документами. Крім того, відповідач звертає увагу, що Договір №2Т/13 на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 29.12.2012 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз» з 01.01.2017 року розірвано у відповідності до п.11.1. даного Договору, про що свідчить лист ПАТ «Івано-Франківськгаз» вих.№ІГ-ЛВ-6306-1116 від 21.11.2016р.

Позивач надав суду відповідь на відзив ( вх. 4222/19 від 12.03.2019 , у якому зазначає, що вказаними відповідачем документами не передбачено надання газодобувним підприємством послуг з транспортування природного газу, у зв`язку із чим договір втратив чинність. Позивач наголошує, що транспортування газу внутрішньопромисловими газопроводами не підпадає під дію вищезазначеного законодавства. Позивач вказує, що відповідач, починаючи з 2013 року по грудень 2016 року підписував акти наданих послуг та оплачував надані послуги без жодних зауважень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши подані докази, суд встановив наступне.

Згідно з матеріалами справи, між ПАТ «Укргазвидобування» (відповідно до рішення загальних зборів (акціонера) №237 від 21.05.2018 року з 23.05.2018 року змінено тип товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, а тому змінилося найменування товариства з ПАТ «Укргазвидобування» на АТ "Укргазвидобування», від імені якого діє філія Газопромислове управління «Львівгазвидобування» (по Договору - Газотранспортне підприємство) та ПАТ «Івано-Франківськгаз» (надалі - Замовник) був укладений Договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №2Т/13 від 29.12.2012 р., згідно умов якого Газотранспортне підприємство зобов`язується надати Замовнику послуги з транспортування природного газу Замовника по внутрішньопромислових газопроводах до газорозподільних станцій для виробничо-технологічних витрат, нормованих втрат та власних потреб Замовника та для потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання, а Замовник зобов`язується оплатити послуги по транспортуванню газу (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, послуги з транспортування газу оформляються Газотранспортним підприємством і Замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Газотранспортного підприємства (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору, Замовником протягом 2 днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути Газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний представником та скріплений печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову підписання акта наданих послуг.

Згідно п. 3.4. Договору, акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з Газотранспортним підприємством.

Пунктами 5.1., 5.2., 5.4., 5.5. договору № 2Т/13 від 29.12.2012р. сторонами погоджено, що розрахунки за послуги з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами здійснюється за протоколом погодження ціни на надання послуг по транспортуванню природного газу (додаток №1). Тарифи, визначені в п. 5.1. договору, є обов`язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору. Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг. Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100% попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20-го числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

На виконання умов цього договору Позивачем були направлені Відповідачеві акти наданих послуг за період січень-грудень 2017 року, на суму 7 772,72 грн., зокрема по місяцях:

- акт наданих послуг №1 від 31.01.2017 р. за січень на суму 545,59 грн.;

- акт наданих послуг №2 від 28.02.2017 р. за лютий на суму 517,00 грн.;

- акт наданих послуг №3 від 31.03.2017 р. за березень на суму 20,28 грн.;

- акт наданих послуг №4 від 30.04.2017 р. за квітень на суму 457,22 грн.;

- акт наданих послуг №5 від 31.05.2017 р. за травень на суму 1039,42 грн.;

- акт наданих послуг №6 від 30.06.2017 р. за червень на суму 234,02 грн.;

- акт наданих послуг №7 від 31.07.2017 р. за липень на суму 174,24 грн.;

- акт наданих послуг №8 від 31.08.2017 р. за серпень на суму 65,10 грн.;

- акт наданих послуг №9 від 30.09.2017 р. за вересень на суму 305,15 грн.;

- акт наданих послуг №10 від 31.10.2017 р. за жовтень на суму 326,66 грн.;

- акт наданих послуг №11 від 30.11.2017 р. за листопад на суму 1354,94 грн.;

- акт наданих послуг №12 від 31.12.2017 р. за грудень на суму 2733,10 грн.

Примірник акту наданих послуг №1 від 31.01.2017 р. за січень на суму 545,59 грн. повернутий підписаним, скріплений печаткою ПАТ «Івано-Франківськгаз», проте дана сума не оплачена. Примірники актів за період лютий-грудень 2017 року відповідачем не підписані та не оплачені ПАТ «Івано-Франківськгаз».

Листом від 26.07.2018р. №2-2-2-01-1940 позивач звернувся з вимогою до відповідача про повернення підписаних та скріплених печаткою примірників актів за період лютий-грудень 2017 року. Відповідач листом №ІР032-ЛВ-8286-0818 від 15.08.2018 року повідомив, що з листопада 2015 року відносини між Оператором газорозподільної системи, газовидобувними підприємствами та постачальниками природного газу регулюються Кодексом газотранспортної системи, Кодексом газорозподільних систем, Правилами постачання природного газу, затверджені постановами НКРЕКП України.

Відповідач, починаючи з 2013 року по грудень 2016 року підписував акти наданих послуг та оплачував надані послуги без жодних зауважень.

Позивачем з метою досудового врегулювання спору направлялись вимоги відповідачу (№2-2-2-2-01-2754 від 08.11.2018р., №2-2-2-01-2354 від 21.09.2018р., №2-2-2-01-2114 від 22.08.2018р.) щодо підписання актів наданих послуг та оплати даних послуг. Відповідачем відмовлено в підписанні актів та оплати наданих послуг ( листи №ІР03.2-СЛ-10801-1018 від 16.10.2018р.,№ІР03.2-ЛВ-9064-0818 від 29.08.2018р., №ІР03.2-ЛВ-8286-0818 від 15.08.2018р)

Спірним періодом до стягнення за позовом є основна сума боргу, яка виникла внаслідок несплати відповідачем актів наданих послуг за період січень-грудень 2017 року на сумі 7772,72грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач за прострочення оплати по Договору нарахував відповідачу інфляційні втрати у розмірі 969,08грн. та 3% річних у розмірі 304,81грн.

За змістом ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Такі ж вимоги передбачено й статтею 193 Господарського кодексу України.

На виконання умов договору № 2Т/13 від 29.12.2012 позивач надав відповідачу за період січень-грудень 2017р. послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу до ГРС для подальшого розподілу споживачам, в т.ч. і для потреб промислових споживачів на загальну суму 7772,72грн., про що свідчать складені позивачем акти надання послуг: акт наданих послуг №1 від 31.01.2017 р. за січень на суму 545,59 грн.; акт наданих послуг №2 від 28.02.2017 р. за лютий на суму 517,00 грн.; акт наданих послуг №3 від 31.03.2017 р. за березень на суму 20,28 грн.; акт наданих послуг №4 від 30.04.2017 р. за квітень на суму 457,22 грн.; акт наданих послуг №5 від 31.05.2017 р. за травень на суму 1039,42 грн.; акт наданих послуг №6 від 30.06.2017 р. за червень на суму 234,02 грн.; акт наданих послуг №7 від 31.07.2017 р. за липень на суму 174,24 грн.; акт наданих послуг №8 від 31.08.2017 р. за серпень на суму 65,10 грн.; акт наданих послуг №9 від 30.09.2017 р. за вересень на суму 305,15 грн.; акт наданих послуг №10 від 31.10.2017 р. за жовтень на суму 326,66 грн.; акт наданих послуг №11 від 30.11.2017 р. за листопад на суму 1354,94 грн.; акт наданих послуг №12 від 31.12.2017 р. за грудень на суму 2733,10 грн.

Акти наданих послуг за договором № 2Т/13 від 23.06.2012р. за період з лютого по грудень 2017 року відповідач не підписав.

Отже, предметом спору сума заборгованості за надані позивачем у період січень-грудень 2017 послуги за договором № 2 Т/13 від 29.12.2012 на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

У своїх відповідях позивачу ПАТ "Івано-Франківськгаз" зазначено, що з листопада 2015 відносини між оператором газорозподільної системи, газовидобувними підприємствами та постачальниками природного газу регулюються Кодексом газотранспортної системи, Кодексом газорозподільної системи, Правилами постачання природного газу, які затверджені НКРЕКП України, а ж одним із вказаних документів не передбачено надання газовидобувними підприємствами послуг операторам ГРМ з транспортування природного газу, призначеного для споживання певними категоріями споживачів. Відповідач у листах зазначає, що надіслані акти не можуть

бути підписані, а договір № 2Т/13 від 29.12.2012року втратив свою чинність у зв`язку із змінами в законодавстві.

Закон України «Про ринок природного газу» регулює правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

За визначенням ч.1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу. Газотранспортна система - це технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Згідно ст. 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід - це технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об`єктами і спорудами, зв`язаними з ним єдиним технологічним процесом або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо; об`єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об`єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.

Статтею 2 Закону України "Про трубопровідний транспорт" передбачено, що систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт.

За умовами договору №2 Т/13 від 29.12.2012р. ПАТ "Укргазвидобування" не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, а надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Положення Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання ПАТ "Укргазвидобування" послуг із транспортування природного газу. Вказані нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив`язкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас, укладений сторонами договір №2 Т/13 від 29.12.2012р. передбачає надання послуг ПАТ "Укргазвидобування" з переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Обставини надання послуг позивачем за договором за період січень-грудень 2017р. підтверджується актами передачі-приймання природного газу за вказаний період 2017.

Акт виконаних робіт, згідно з умовами укладеного сторонами Договору, є документом, який відповідним чином засвідчує факт надання послуги (здачі результатів виконання робіт). Таким чином, під час розгляду спору, господарський суд, враховуючи обставини, що входять до предмету доказування у справі, зобов`язаний встановити чи має місце факт надання послуги, відповідно до умов Договору. При цьому, відсутність підписаного двостороннього акта виконаних робіт не є перешкодою для захисту суб`єктивного матеріального права, у разі, якщо господарський суд, на підставі зібраних у справі та оцінених у сукупності доказів, встановить факт її (послуги) надання належним чином та в установлений договором строк.

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ «Укргазвидобування» направило для підписання ПАТ "Івано-Франківськгаз" вищенаведені акти надання послуг, однак такі залишились без підпису зі сторони відповідача.

Разом з цим суд зазначає, що згідно з пунктом 3.3 договору замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг.

Однак, ПАТ "Івано-Франківськгаз" не надав належних та допустимих доказів направлення вмотивованої відмови від підписання зазначених актів

Суд звертає увагу, що умовами договору укладеного між сторонами спору, саме акти наданих послуг підтверджують факт надання послуг з транспортування газу та є підставою для проведення розрахунків між сторонами.

Наведене спростовує твердження відповідача про безтоварність актів наданих послуг та відповідно відсутності проведення реальних господарських операцій, зокрема, щодо надання позивачем послуг з переміщення (транспортування) природного газу.

Таким чином, відмова відповідача від підписання актів наданих послуг за договором № 2 Т/13 від 29.12.2012 . на суму 77772,72 грн. є невмотивованою і не відповідає закону.

Щодо посилань відповідача на те, договір є розірваним, у відповідності до п.11.1 договору, суд зазначає наступне.

Згідно з розділом 11 Договору він є укладеним і набирає чинності з дати підписання його Сторонами і діє до 31.12.2013 (пункт 1). договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору жодною з сторін не буде заявлено про його припинення або перегляд його умов.

Таким чином, як вважає позивач, Договір діяв до 31.12.2013 і передбачено продовження його дії (пролонгації) лише за умови не повідомлення іншої сторони про припинення його дії.

Відповідач звернувся до позивача з листом від 21.11.2016 № вих IF ЛВ-6306-1116, в якому запропонував розірвати договір № 2Т/13 від 29.12.2012.

Крім того, відповідач неодноразово направляв позивачу листи ( лист від 15.08.2018, вих IF032-ЛВ-8286-0818, лист від 29.08.2018 вих IF 032-ЛВ-9064-0818), у яких повідомляв, про те що договір 21.11.2016 розірвано, у зв"язку з тим, що з листопада 2015 відносини між оператором газорозподільної системи, газовидобувними підприємствами та постачальниками природного газу регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою від 30.09.2015 № 2494 НКРЕКП, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженого НКРЕКП постановою від 30.09.2015 № 2493, Правилами постачання газу. Суд звертає увагу, що відповідач стверджуючи, що договір розірвано 21.11.2016, підписав акт наданих послуг за січень 2017.

Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 188 Господарського кодексу України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

З аналізу умов договору вбачається відсутність погодженого його сторонами механізму його розірвання.

Крім того, умовами договору не встановлено поведінку сторін при односторонній відмові від нього, а тому при вирішенні спору про розірвання цього договору, суд керується виключно приписами чинного законодавства України, яке регламентує порядок розірвання договорів.

Матеріалами справи не підтверджується надання позивачем згоди на розірвання договору.

Посилання позивача за первісним позовом на той факт, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Кодексом газотранспортної системи, затвердженого Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року N 2493, спростовуються наступним.

Відповідно до пункту 45 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

В свою чергу, Кодекс газотранспортної системи був затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року N 2493 відповідно до статей 4 та 33 Закону України "Про ринок природного газу", Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року N 715.

У межах договору позивач не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, так як надає послуги на договірних засадах з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку про те, що такий вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи.

Частиною 1 статті 306 Господарського Кодексу України передбачено, що транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності.

Згідно з частиною 4 статті 12 Господарського кодексу України обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності, а також перелік видів діяльності, в яких забороняється підприємництво, встановлюється Конституцією України та законом.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті1 Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід - це технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об`єктами і спорудами, зв`язаними з ним єдиним технологічним процесом або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо; об`єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об`єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.

Статтею 2 названого Закону встановлено, що систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт.

Наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.09.2004 № 604 було затверджено Перелік нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат нафти, природного газу та газового конденсату під час їх видобування, підготовки до транспортування та транспортування та Порядку визначення їх розмірів, згідно з п. 2 якого під видобуванням слід розуміти технологічний процес вилучення з покладу нафти, природного газу та газового конденсату, їх підйому на денну поверхню та подавання до установок підготовки до транспортування. До транспортування, у свою чергу, відноситься технологічний процес переміщення нафти, природного газу та газового конденсату мережею промислових трубопроводів, що знаходяться на балансі суб`єкта господарювання.

Отже, внутрішньопромислові трубопроводи позивач та діяльність, пов`язана з ними є складовою частиною трубопровідного транспорту, а не частиною процесу видобутку природного газу.

Зазначаючи про істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору, відповідач у відзиві на позов посилається на те, що 01.10.2015 набув чинності Закону України "Про ринок природного газу", та 27.11.2015 Кодекс газотранспортної системи.

Статтею 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Як вже було зазначено судом вище, Законом України "Про ринок природного газу" визначено, що газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу, а транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

З аналізу умов договору вбачається, що транспортування природного газу здійснюється по внутрішньопромисловим трубопроводам (пункт 1.1 договору), які не є частиною магістрального трубопроводу, а відповідно і не є частиною газотранспортної системи, враховуючи визначення вказаного поняття у Законі України "Про ринок природного газу".

З огляду на вищенаведене, положення Закону України "Про ринок природного газу" не поширюються на правовідносини, які виникли між сторонами Договору, так як загаданий Закон регулює порядок транспортування природного газу виключно з прив`язкою до надання послуг газотранспортною системою.

З цих же підстав посилання відповідача на положення Кодексу газотранспортної системи є безпідставними.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов, зокрема, виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За вказаний вище обставин, суд дійшов до висновку про те, що посилання на те, що договір є розірваним, є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо правової природи договору №2 Т/13 на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 29.12.2012р.

Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Суд ураховуючи зміст договору № 2Т 13 від 29.12.2012, його істотні умови та приписи ст. 901 ЦК України правильно визначив правову природу договору, як договору про надання послуг.

При цьому суд урахував і викладені вище визначення ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" термінів «транспортування природного газу» і «газотранспортна система»; змісту п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" про те, що транспортування природного газу - це господарська діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу трубопроводами з метою його подальшого зберігання, розподілу або доставки безпосередньо споживачам та замовникам, окрім транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами); визначення ст.1 Закону України "Про трубопровідний транспорт" термінів «магістральний трубопровід», «промислові трубопроводи (приєднані мережі)», «об`єкти трубопровідного транспорту»; умови ст.2 Закону України "Про трубопровідний транспорт"; положення ч. 1 ст. 306 ГК України про те, що транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності.

Як зазначено вище, внутрішньопромислові трубопроводи позивача та діяльність, пов`язана з ними не є частиною газотранспортної системи. Положення Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» послуг із транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, і також не зачіпають відповідні правовідносини позивача з газопостачальними підприємствами. Названі нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив`язкою до надання послуг газотранспортною системою. Натомість договір №46 Т/15 на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 23.06.2015р. передбачає надання послуг поза газотранспортною системою - шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 910/7194/17 висловив позицію про те, що сфера дії прийнятих у 2015 році Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газотранспортних систем та Кодексу газорозподільних систем не охоплює правовідносин щодо переміщення газу внутрішньопромисловими трубопроводами, про що свідчать положення статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" та статті 2 Закону України "Про трубопровідний транспорт".

Договірні відносини між сторонами виникли відносно переміщення природного газу саме внутрішньопромисловими трубопроводами, які не входять до складу газотранспортної системи та, відповідно, не підпадають під дію вказаного законодавства.

З урахуванням викладеного договір № 2 Т/13 на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 29.12.2012року є договором про надання послуг, такий не містить ознак договору перевезення.

Отже, вимога позивача щодо стягнення 7772,72грн. основного боргу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних в розмірі 969,08 грн. та 304,81грн. 3 % річних, то дана вимога підставна та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача сума інфляційних складає 969,08грн., 3 % річних 304,81 грн., та визнається судом вірним.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1921,00 грн. в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. позов Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськгаз" про стягнення 9046,61грн. - задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськгаз" (вул. Ленкавського, 20, м.Івано-Франківськ, код 03361046) на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул.Кудрявська, 26/28, поштова адреса: 79026, м.Львів, вул.Рубчака, 27; ідент.код 30019775) основний борг у сумі 9046,61грн., три проценти річних (від прострочених платежів) у сумі 304,81 грн., інфляційні втрати у сумі 969,08 грн., а також - витрати на судовий збір у сумі 1921,00 грн.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.05.2019

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.