РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2019 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т. Г.

за участю секретаря судового засідання Рослого В. В.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №927/249/19

за позовом: Селянського (фермерського) господарства «Світанок», юридична адреса: вул. Шкільна, будинок 8, село Стадниця, Тетіївський район, Київська область, 09834

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс», юридична адреса: вул. Шевченка, будинок 82, кімната 7, смт. Варва, Варвинський район, Чернігівська область, 17600

про стягнення 59239грн.27коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвоката (ордер на надання правової допомоги серії ЧН №074865)

від відповідача: не зявився

В судовому засіданні 24.04.2019 на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 13998грн.90коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 19.11.2017 по 21.11.2018, та 45240грн.37коп. інфляційних втрат, обчислених за період з листопада 2017 року по жовтень 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань по оплаті товару переданого йому позивачем по накладним №13 від 09.11.2017, №14 від 10.11.2017 та №15 від 11.11.2017, що виникли на підставі договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017.

Ухвалою господарського суду від 26.03.2019 про відкриття провадження у справі відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов та доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини, а саме протягом пятнадцяти календарних днів з моменту отримання цієї ухвали.

Як свідчить наявне у справі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 144 вищевказана ухвала суду від 26.03.2019 вручена відповідачу 29.03.2019.

Враховуючи, що ухвала суду від 26.03.2019 отримана відповідачем 29.03.2019, тому останнім днем подання до суду відзиву є 15.04.2019, оскільки останній день строку (13.04.2019) припав на вихідний день (суботу), а тому за правилами ч.4 ст.116 Господарського процесуального кодексу України останнім днем строку в даному випадку є перший після нього робочий день.

У вказаний строк відповідач відзив не надав, доказів наявності поважних причин його ненадання суду не представив.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідачем не подано відзив на позов у встановлений судом строк без поважних причин, тому в силу приписів ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа вирішується судом за наявними у ній матеріалами.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча він був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 144. Про поважність причин неявки відповідачем суд не повідомлено, жодних заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи, з метою уникнення затягування вирішення спору суд приходить до висновку про можливість здійснення розгляду справи по суті за відсутності відповідача в судовому засіданні за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи позивача, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Чернігівської області знаходилася справа №927/46/18 за позовом Селянського (фермерського) господарства «Світанок» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс» про стягнення 546470грн.60коп., які складаються із 541060грн. боргу за товар та 5410грн.60коп. штрафу за прострочення оплати товару.

Позовні вимоги у справі №927/46/18 ґрунтувалися на тому, що на підставі договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017 по накладним №13 від 09.11.2017, №14 від 10.11.2017 та №15 від 11.11.2017 позивачем передано відповідачу товар сою, загальною вартістю 838350грн., а відповідачем в порушення взятих на себе за договором зобовязань порушено строки оплати товару та здійснено лише часткову оплату переданого товару на суму 297290грн., внаслідок чого виник борг у розмірі 541060грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 27.08.2018, ухваленим за результатами розгляду справи №927/46/18, позовні вимоги задоволено повністю та присудженого до стягнення з ТОВ «Торговий дім Фідленс» на користь СФГ «Світанок» 541060грн. основного боргу, 5410грн.60коп. штрафу, а також відшкодовано позивачу в повному обсязі за рахунок відповідача судовий збір, сплачений ним за подання позову до господарського суду у розмірі 8197грн.07коп.

Вищевказаним рішенням встановлено:

факт укладення між СФГ «Світанок» та ТОВ «Торговий дім Фідленс» договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017, за умовами якого позивач зобовязався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передавати у власність (поставляти), а відповідач приймати та оплачувати товар, найменування, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість якого буде визначатися сторонами у специфікаціях та/або видаткових накладних;

факт отримання відповідачем від позивача товару сої, загальною вартістю 838350грн., поставленого на виконання умов договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017 по накладним №13 від 09.11.2017, №14 від 10.11.2017 та №15 від 11.11.2017;

строк, в який відповідач був зобовязаний оплатити товар, отриманий по накладним №13 від 09.11.2017 та №14 від 10.11.2017, а саме до 20 листопада 2017 року включно;

строк, в який відповідач був зобовязаний оплатити товар, отриманий по накладній №15 від 11.11.2017, а саме до 21 листопада 2017 року включно;

факт часткової оплати відповідачем отриманого товару на суму 297290грн.;

факт порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого товару та наявність боргу за товар у сумі 541060грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.08.2018 у справі №927/46/18 частково скасовано, викладено резолютивну частину в новій редакції, відповідно до якої з ТОВ «Торговий дім Фідленс» присудженого до стягнення на користь СФГ «Світанок» 391060грн.00коп. боргу, 5410грн.60коп. та 5947грн.06коп. судового збору, а провадження у справі в частині стягнення 150000грн.00коп. боргу закрито у звязку із встановленням судом апеляційної інстанції факту погашенням відповідачем 29.05.2018 та 30.05.2018 боргу на загальну суму 150000грн.00коп. після відкриття провадження у справі №927/46/18 та до ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі, докази чого було додано відповідачем до апеляційної скарги.

Судові рішення у справі №927/46/18 в касаційному порядку сторонами не оскаржувались.

18 грудня 2018 року на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.08.2018 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 у справі №927/46/18 місцевим господарським судом видано наказ про стягнення з ТОВ «Торговий дім Фідленс» на користь СФГ «Світанок» 391060,00грн. основного боргу, 5410,60грн. штрафу та 5947,06грн. судового збору.

Відповідно до ч.1, 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно із ст.284 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Таким чином, в силу норм господарського процесуального законодавства рішення Господарського суду Чернігівської області від 27.08.2018 у справі №927/46/18, в частині нескасованій судом апеляційної інстанції, та постанова Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 у справі №927/46/18 набрали законної сили 07 листопада 2018 року.

Згідно із ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, статтею 75 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави, за яких учасники справи звільняються від обовязку доказування. Зокрема, відповідно до частини 4 вищеназваної статті Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що у справі №927/46/18 та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішенням господарського суду у справі №927/46/18 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиційними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

Таким чином, не підлягає доведенню в межах даної справи факт укладення між СФГ «Світанок» та ТОВ «Торговий дім Фідленс» договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017; факт отримання відповідачем від позивача товару сої, загальною вартістю 838350грн., поставленого на виконання умов договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017 по накладним №13 від 09.11.2017, №14 від 10.11.2017 та №15 від 11.11.2017; факт часткової оплати відповідачем товару на суму 447290грн.; факт порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого товару.

За повідомленням позивача, після прийняття судових рішень у справі №927/46/18 відповідачем здійснено оплату отриманого по накладним №13 від 09.11.2017, №14 від 10.11.2017 та №15 від 11.11.2017 на підставі договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017 товару в повному обсязі в такі строки: 02.11.2018 в рахунок оплати товару перераховано 100000грн.00коп., 16.11.2018 150000грн.00коп., 21.11.2018 154667грн.67коп.

Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою по рахунку позивача (а.с.44).

Предметом розгляду в межах даної справи є вимоги позивача про стягнення з відповідача 13998грн.90коп. трьох процентів річних та 45240грн.37коп. інфляційних втрат за прострочення оплати товару, отриманого відповідачем від позивача по накладним №13 від 09.11.2017, №14 від 10.11.2017 та №15 від 11.11.2017 на підставі договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017, які нараховані за періоди, в тому числі і після ухвалення судових рішень у справі №927/46/18 про стягнення з відповідача боргу за спірними поставками.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання, в тому числі й грошове, згідно із ст.599 Цивільного кодексу України припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з приписами ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобовязання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Наведена правова позиція викладена в поставної Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №910/11249/17.

Відповідно до ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що відповідач розрахувався за товар, отриманий від позивача по накладним №13 від 09.11.2017, №14 від 10.11.2017 та №15 від 11.11.2017 на підставі договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017, в повному обсязі лише 21.11.2018, тобто з порушенням строку, встановленого в договорі, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення відповідачем оплати вартості товару є правомірними.

Разом з тим, здійснивши перевірку правильності обчислення позивачем трьох процентів річних та інфляційних втрат, судом виявлені помилки.

Зокрема, як встановлено Господарським судом Чернігівської області в рішенні від 27.08.2018 у справі №927/46/18 ТОВ «Торговий дім Фідленс» був зобовязаний оплатити товар, отриманий на підставі договору поставки №09/11-17 від 09.11.2017 по накладним №13 від 09.11.2017 та №14 від 10.11.2017 до 20 листопада 2017 року включно, а тому нарахування позивачем трьох процентів річних з 19.11.2017, тобто з дати, коли прострочення зобовязання ще не відбулось, є неправомірним.

Крім того, в день, коли відповідачем здійснювався платіж з часткової оплати товару, позивачем помилково нараховувались проценти річні на всю суму боргу без урахування її зменшення в цей день, що також є неправомірним, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення процентів річних.

Також судом враховується, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Вищенаведені висновки щодо застосування норми права викладені в постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №924/312/18.

З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку, що підстави для нарахування індексу інфляції на суму боргу за листопад 2017 року у позивача відсутні.

Судом встановлено, що розмір трьох процентів річних, нарахованих за період з 21.11.2017 по 21.11.2018, становить 13925грн.12коп., а інфляційних втрат, обчислених за період з грудня 2017 року по жовтень 2018 року, становить 40041грн.52коп.

Враховуючи вищевказані помилки, допущені позивачем під час нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, вказані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі, встановленому судом.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги належить задовольнити частково, в звязку з чим з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 13925грн.12коп. трьох процентів річних, 40041грн.52коп. інфляційних втрат.

Згідно із ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено в абз.4 підп.4.1. п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» правило статті щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Як вбачається з платіжного доручення №135 від 18.01.2019 за подання даного позову до господарського суду позивачем сплачено судовий збір за мінімальної ставкою у сумі 1921грн.

У звязку з задоволенням позовних вимог частково сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 1750грн.02коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. В іншій частині (170грн.98коп.) судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.74, 129, 165, 202, 233, 237, 238, 240, 241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства «Світанок» (вул. Шкільна, б.8, село Стадниця, Тетіївський район, Київська область, 09834, ідентифікаційний код 30368168) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс» (вул. Шевченка, б. 82, кімната 7, смт. Варва, Варвинський район, Чернігівська область, 17600, ідентифікаційний код 40840881) про стягнення 59239грн.27коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Фідленс», вул. Шевченка, б. 82, кімната 7, смт. Варва, Варвинський район, Чернігівська область, 17600 (ідентифікаційний код 40840881) на користь Селянського (фермерського) господарства «Світанок», вул. Шкільна, б.8, село Стадниця, Тетіївський район, Київська область, 09834 (ідентифікаційний код 30368168) 13925грн.12коп. трьох процентів річних, 40041грн.52коп. інфляційних втрат та 1750грн.02коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 73грн.78коп. трьох процентів річних та 5198грн.85коп. інфляційних втрат відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 02 травня 2019 року.

Суддя Т. Г. Оленич