РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2019Справа № 910/10318/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м. Київ) в особі Дніпропетровської філії (м. Дніпро)

До Приватного акціонерного товариства "СІ-ЕС-ТІ-Інвест" (м. Київ)

Про стягнення 12.205,10 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "СІ-ЕС-ТІ-Інвест" про стягнення 12.205,10 грн., з яких: 8.767,61 грн. основного боргу, 645,01 грн. процентів річних та 2.792,48 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 14-902-769 оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) від 16.06.11. щодо приміщення за адресою: м. Красноармійськ по вул. Соціалістична, 5а.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.18. відкрито провадження у справі № 910/10318/18, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

12.10.18. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву.

24.10.18. позивачем подано відповідь на відзив.

19.11.19. відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в якій відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в позові.

Відповідно до розпорядження від 15.03.19. з підстав звільнення судді ОСОБА_1 у відставку проведено повторний автоматичний розподілу справ у Господарському суді міста Києва за результатами якого справу № 910/10318/18 передано для розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.19. суд дійшов висновку, що розгляд справи № 910/10318/18 слід почати спочатку, постановив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами ч. 6 ст. 233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.06.11. між позивачем (далі - Орендодавець) та відповідачем (Орендар) було укладено Договір № 14-902-769 оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Орендодавець передає, а Орендар бере у строкове платне користування частину приміщення (далі - Майно), розташовану в:

- м. Красноармійськ на 2-му поверсі 3-поверхового будинку № 5а по вул. Соціалістична, загальною площею 2,0 кв.м технологічних, приміщень для розміщення телекомунікаційного; обладнання;

- м. Горлівка на 4-му поверсі 5-поверхового будинку № 8а по пр. Леніна, загальною площею 2,0 кв.м приміщень для розміщення телекомунікаційного обладнання;

- м. Маріуполь на 4-му поверсі 4-поверховош будинку № 85 по пр. Леніна, загальною площею 2,0 кв.м технологічних приміщень для розміщення телекомунікаційного обладнання.

В пункті 1.2 Договору сторони узгодили, що на їхні договірні відносини не поширюються норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і ''Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786.

Передача Орендареві Майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками сторін Акта приймання-передачі майна, вказаного в п. 1.1 цього Договору. При цьому ризик випадкового знищення: або випадкового пошкодження Майна переходить до Орендаря з відповідними наслідками (п. 2.1 Договору).

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

За своє правовою природою даний Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Актами приймання-передачі від 24.06.11. Майно передано в оренду Орендодавцем Орендарю.

Додатковою угодою № 1 від 14.11.12. до Договору сторони виклали п. 1.1 в наступній редакції:

«- м. Красноармійськ на 2-му поверсі 3-поверхового будинку № 5а по вул. Соціалістична, загальною площею 2,0 кв.м технологічних, приміщень для розміщення телекомунікаційного; обладнання;

- м. Горлівка на 4-му поверсі 5-поверхового будинку № 8а по пр. Леніна, загальною площею 2,0 кв.м приміщень для розміщення телекомунікаційного обладнання;

- м. Маріуполь на 4-му поверсі 4-поверховош будинку № 85 по пр. Леніна, загальною площею 1,0 кв.м технологічних приміщень для розміщення телекомунікаційного обладнання.»

14.11.12. між сторонам підписано відповідний акт приймання-передачі Майна у м. Маріуполь.

Строк дії Договору сторонами було погоджено пунктом 12.1 з 24.06.11. по 30.04.14.

Додатковою угодою № 2 від 08.05.14. до Договору сторони продовжили термін дії Договору до 30.09.14., встановивши, що умови цієї додаткової угоди поширюються на правовідносини сторін, які виникли з 30.04.14.

Доказів звернення Орендаря до Орендодавця для продовження терміну дії Договору до матеріалів справи не подано, як відсутні докази укладення додаткового договору для продовження строку дії Договору після 30.09.14.

Разом з тим, стаття 764 ЦК України встановлює, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Вказана стаття може бути застосована тільки до договорів найму з визначеним строком користування майном. ЦК України передбачає можливість автоматичної пролонгації договору найму в разі відсутності заперечень як зі сторони наймодавця, так і зі сторони наймача.

При цьому пріоритетним критерієм при вирішенні питання пролонгації договору оренди є перш за все відсутність заперечення орендодавця.

Орендодавець не висував заперечень щодо автоматичної пролонгації Договору.

При цьому положеннями пункту 2.3 Договору сторони погодили, що Майно, передане Орендареві повертається Орендодавцеві не пізніше дати закінчення строку дії Договору за актом передачі-приймання.

За матеріалами справи судом встановлено, що відповідач Майно за адресою місто Красноармійськ за актом 30.09.14. не повертав, оскільки акту приймання-передачі (повернення) Майна за Договором між сторонами підписано не було.

Лише 21.12.15. телекомунікаційне обладнання з приміщення в м. Красноармійськ за Договором було отримано Орендарем за власною ініціативою.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач продовжував користуватись Майном за адресою м. Красноармійськ № 5а по вул. Соціалістична на підставі Договору до 21.12.15.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з п. 3.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 14.11.12.) Орендна плата становить:

- 475,00 грн. з ПДВ за 1,0 кв.м технологічних приміщень;

- 678,00 грн. з ПДВ за 1,0 кв.м технологічних приміщень;

- 678,00 грн. з ПДВ за 1,0 кв.м технологічних приміщень.

Орендар відшкодовує витрати на електроенергію у порядку, визначеному Правилами користування електричною енергією та на підставі окремого розрахунку Орендодавця у термін, зазначений у п. 3.6 Договору (п. 3.4 Договору).

Відповідно до пунктів 3.6, 3.7, 3.9 Договору орендна плата перераховується Орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок Орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються Орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються Орендарю разом з актом про надані послуги та податковою накладною. Щомісячна сума, яка підлягає оплаті, визначається у розмірі 100% орендної плати за попередній місяць та збільшується (зменшується) на суму заборгованості (переплати) за фактично надані, послуги, попереднього місяця, яка утворилась на 1 число розрахункового місяця. У разі закінчення строку дії цього Договору чи його дострокового розірвання орендна плата за останній місяць розраховується Орендодавцем з урахуванням фактичного періоду використання, визначеного відповідно до Акта передачі-приймання орендованого майна. Орендна, плата за останній місяць сплачується Орендарем на підставі рахунку, який складається Орендодавцем на дату підписання Акта передачі-приймання майна та підлягає оплаті протягом 20 календарних днів.

Судом за наявними в матеріалах справи доказами встановлено наступне.

Позивачем нараховано відповідачу оренду плату за користування приміщенням в м. Красноармійськ на 2-му поверсі 3-поверхового будинку № 5а по вул. Соціалістична за Договором: за період з квітня 2015 року по грудень 2015 року на суму 6869,65 грн. без ПДВ.

Також позивачем нараховано відповідачу відшкодування витрат на електроенергію за період з квітня 2015 року по грудень 2015 року на суму 853,36 грн. без ПДВ.

Позивачем вказано, що за відсутності лічильника розрахунок за електроенергію проводився по споживчій потужності з акту обстеження від 01.03.12.

З підстав звільнення відповідачем 21.12.15. Майна в м. Красноармійськ від телекомунікаційного обладнання позивач направив відповідачу рахунок на оплату орендної плати за період з квітня по грудень 2015 року та відшкодування витрат на електроенергію за той же період на загальну суму 9267,61 грн. з ПДВ. Рахунок направлено супровідним листом № 12К500-13 від 11.01.16. з актом наданих послуг.

Вказані лист, рахунок та акт відповідачем отримано 15.01.16. згідно повідомлення про вручення рекомендованого відправлення № 556.

Листом від 03.11.17. № 457-ВИХ-DP-12Е100-2017 (отриманий відповідачем 10.11.17.), листом від 11.05.18. № 2519-ВИХ-DP-12Е200-2018, листом № 12С000 від 13.06.18. (направлена відповідачу 14.06.18.) позивач вимагав сплатити наявну заборгованість.

У відповідності до наданої позивачем банківської виписки по власному особовому рахунку та відповідно до платіжного доручення № XLE6P00463 від 24.02.16. відповідач 24.02.16. сплатив позивачу 500,00 грн. в погашення заборгованість з орендної плати.

Відповідач стверджує, що оскільки призначення платежу вказаних 500,00 грн. визначено як «орендна плата за період з 01.05.14. по 31.05.14. згідно Договору», то грошові кошти за спірний період ним не сплачувались.

Натомість позивач стверджує, що вказані грошові кошти зараховано ним в погашення заборгованість за спірний період з квітня по грудень 2015 року незважаючи на призначення платежу, оскільки заборгованість за травень 2014 року станом на 24.02.16. була відсутня. Вказаного відповідачем не спростовано.

З огляду на вказане суд приймає доводи позивача про те, що 500,00 грн. 24.02.16. відповідачем було сплачено позивачу в погашення заборгованості за Договором за спірний період з квітня по грудень 2015 року.

Крім вказаного судом враховано твердження відповідача про те, що всі рахунки та акти за період з квітня по грудень 2015 року ним отримувались вчасно.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів оплати заборгованості зі сплати орендної плати та відшкодування витрат за використану електроенергію на суму 8767,61 грн. (9267,61 грн. - 500,00 грн.) відповідач до матеріалів справи не надав.

Відповідач вказує на те, що Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії було пропущено трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за квітень-червень 2015 року та нарахованих на них 3% річних та інфляційних втрат.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов`язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

За приписами п. 2.2 зазначеної Постанови, за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.07. Верховного Суду України у справі № П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Відповідно до п. 4.2 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України, у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Відповідач зобов`язаний був перерахувати позивачу грошові кошти за Договором:

- за квітень 2015 року до 27.05.15. включно;

- за травень 2015 року до 27.06.15. включно;

- за червень 2015 року до 27.07.15. включно;

- за липень 2015 року до 27.08.15. включно;

- за серпень 2015 року до 27.09.15. включно;

- за вересень 2015 року до 27.10.15. включно;

- за жовтень 2015 року до 27.11.15. включно;

- за листопад 2015 року до 27.12.15. включно

- за грудень 2015 року з врахуванням приписів пункту 3.9 Договору та дати отримання відповідачем рахунку від 31.12.15. - до 04.02.16. включно.

Отже строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості почав свій перебіг 28.05.15., 28.06.15., 28.07.15., 28.08.15., 28.09.15., 28.10.15., 28.11.15., 28.12.15., 05.02.16.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається.

Зокрема, у ч. 1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

При цьому, частиною 3 ст. 264 Цивільного кодексу України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. (п. 4.3 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Пунктом 4.4.1 вказаної Постанови передбачено, що у дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як підтверджується матеріалами справи, надходження коштів за оренду майна за договором за спірний період відбулось 24.02.16. на суму 500,00 грн.

Судом встановлено, що дії по визнанню боргу було вчинено відповідачем до моменту спливу трирічного строку позовної давності з моменту визначеного вище початку його перебігу.

З огляду на наведене вище в сукупності, суд дійшов висновку, що здійснення відповідачем часткової проплати вказує на визнання відповідачем своїх зобов`язань з оплати коштів за Договором, що свідчить про переривання, 24.02.16. перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення означеної заборгованості.

Як зазначалось вище, після переривання перебіг позовної давності починається заново, отже, у даному випадку строк позовної давності за вимогою про стягнення 8767,61 грн. почав свій перебіг заново 25.02.16. та на момент звернення до суду 30.07.18. (згідно конверту, яким дану позовну заяву направлено до суду) не сплив.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати орендної плати та відшкодування витрат за використану електроенергію на суму 8767,61 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 645,01 грн. процентів річних та 2.792,48 грн. втрат від інфляції, суд відзначає наступне.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором в частині перерахування грошових коштів в розмірі 8767,61 грн., позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати за період з 28.01.16. по 11.07.18.

Відповідно до п.4.2 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

За висновками суду, з урахуванням умов Договору стосовно строків внесення плати, позивач був обізнаний про порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань вже: 28.05.15. (за квітень 2015), 28.06.15. (за травень 2015), 28.07.15. (за червень 2015), 28.08.15. (за липень 2015), 28.09.15. (за серпень 2015), 28.10.15. (за вересень 2015), 28.11.15. (за жовтень 2015), 28.12.15 (за листопад 2015), 05.02.16. (за грудень 2015), отже саме в цей день у останнього виникло право на нарахування 3% річних, збитків від інфляції.

Таким чином, строк позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за розглядуваним позовом розпочався: 28.05.15., 28.06.15., 28.07.15., 28.08.15., 28.09.15., 28.10.15., 28.11.15., 28.12.15., 05.02.16., та закінчився 28.05.18., 28.06.18., 28.07.18., 28.08.18., 28.09.18., 28.10.18., 28.11.18., 28.12.18., 05.02.19.

При цьому, суд зазначає, що у п. 4.4 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

3% річних та збитки від інфляції за своєю правовою природою є правовими наслідками порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань. Вимоги про сплату нарахувань, передбачених частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є частиною основного зобов`язання. Вказану правову позицію наведено у п. 1.14 Постанови № 14 від 17.12.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що переривання строку позовної давності за вимогами про стягнення основного боргу не свідчить про переривання такого строку за вимогами про стягнення 3% річних та збитків від інфляції. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 17.07.14. Вищого господарського суду України по справі № 910/4129/14.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення нарахувань, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, після спливу строку позовної давності (з 28.05.18., 28.06.18., 28.07.18. по заборгованості за квітень, травень, червень 2015 року) є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Після здійснення власного розрахунку на суму заборгованості за липень-листопад 2015 року за період з 28.01.16. по 11.07.18. (згідно періоду, визначеного позивачем) та на суму заборгованості за грудень 2015 року за період з 05.02.16. по 11.07.18. суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1952,48 грн. інфляційних втрат, 447,32 грн. 3% річних.

Суд відмовляє в позові в частині стягнення 840,00 грн. інфляційних втрат та 197,69 грн. 3% річних.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СІ-ЕС-ТІ-Інвест" (02154, м. Київ, бульвар Русанівський, б. 7; ідентифікаційний код 20280935) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18; ідентифікаційний код 21560766) в особі Дніпропетровської філії (49600, м. Дніпро, вул. Херсонська,26; ідентифікаційний код 25543196) 8767 (вісім тисяч сімсот шістдесят сім) грн. 61 коп. основного боргу, 1952 (одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 48 коп. інфляційних втрат, 447 (чотириста сорок сім) грн. 32 коп. 3% річних, 1612 (одну тисячу шістсот дванадцять) грн. 19 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко