РІШЕННЯ

Іменем України

06 травня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/289/19

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Дзюб Г.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-Виробництво»,

вул. Дмитрівська, 31/35, м. Харків, 61052;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ніконова Руслана Павловича,

АДРЕСА_1;

предмет спору: про стягнення 56619,70грн

за участю представників сторін:

від позивача: Костюк Ю.В. довіреність б/н від 02.04.2019, представник;

від відповідача: не прибув;

У судовому засіданні 06.05.2019 Господарським судом Чернігівської області на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

08.04.2019, до Господарського суду Чернігівської області, надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-Виробництво» (надалі - ТОВ «Агротрейд-Виробництво») до фізичної особи-підприємця Ніконова Руслана Павловича (надалі - ФОП Ніконов Р.П.) про стягнення 56619,70грн, з яких: 51150,00грн безпідставно набуті відповідачем грошові кошти, 1572,34грн три відсотка річних за період з 28.03.2018 по 05.04.2019 та 3897,36грн інфляційні втрати за період з квітня 2018 року по лютий 2019 року, нарахованих на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Позовні вимоги обґрунтовані приписами статті 1212 ЦК України. Мотивуючи заявлений позов позивач зазначає, що 28.03.2018, ним помилково, без достатньої правової підстави, перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 51150,00грн, підставою платежу вказано рахунок НОМЕР_4 від 20.02.2018, платником за яким є інша юридична особа - ТОВ «Олишівка». Вказує на відсутність між сторонами будь-яких договірних відносин.

Враховуючи, що відповідачем залишено без виконання виставлену претензію №04/02-19/01 від 04.02.2019 про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 51150,00грн, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 10.04.2019 відкрито провадження у справі №927/289/19 за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 06.05.2019.

Також, цією ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті наявного спору, а саме: відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали, але не пізніше 25.04.2019, для подання до суду та позивачу відзиву на позовну заяву; позивачу - протягом 3 днів з дня отримання відзиву, але не пізніше 02.05.2019, для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив; відповідачу - до початку судового засідання, для подання до суду та позивачу заперечення на відповідь на відзив.

У межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 10.04.2019, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, разом з доказами його направлення іншій стороні. У відзиві на позов відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі. Підтвердив, що 28.03.2018 на його банківський рахунок НОМЕР_2, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк», від позивача надійшли кошти в сумі 51150,00грн. Разом з тим, як вважає відповідач, кошти в сумі 51150,00грн отримані ним за наявності достатньої правової підстави, а саме як оплата за надані ним ТОВ «Олишівка» послуги екскаватора по благоустрою території, виставлені до оплати згідно рахунку від 20.02.2018 за НОМЕР_4.

Позивач, до початку судового засідання, через канцелярію суду подав відповідь на відзив, разом з доказами її завчасного направлення на адресу іншої сторони, якою підтримав заявлений позов та наголосив на тому, що відповідачем у відзиві підтверджено факт отримання ним спірних коштів як оплату за послуги, що надавались іншій юридичній особі; та не спростовано твердження про відсутність між сторонами будь-яких договірних відносин.

Враховуючи, що позивачем подано відповідь на відзив до початку судового засідання по розгляду справи по суті, суд, керуючись приписами частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) за власною ініціативою продовжив позивачу строк для подання відповіді на відзив до 06.05.2019 та залучив вказаний документ до матеріалів справи.

У судовому засіданні 06.05.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві. Наголосив, що кошти в сумі 51150,00грн перераховані відповідачу помилково. Звертав увагу, що послуги, в рахунок яких перераховані зазначені кошти, йому не надавались. Вказував на відсутність між сторонами будь-яких договірних відносин.

Відповідач у судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, причин неявки в судове засідання не обгрунтував, про дату, час та місце судового засідання повідомлений завчасно належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №444.

Частиною 1 статті 202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 частини 3 зазначеної статті встановлено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Беручи до уваги, що відповідач завчасно належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, однак своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористався, за наявності у матеріалах справи відзиву відповідача на позов, у якому ним наведено правову позицію відносно заявлених до нього вимог, суд з огляду на зміст частини 1 статті 202 ГПК України вважає, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши повноважного представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.03.2018, ТОВ «Агротрейд-Виробництво» перераховано на рахунок НОМЕР_2 ФОП Ніконова Р.П., відкритий у АТ КБ «Приватбанк», кошти в сумі 51150,00грн, підстава платежу - за послуги згідно рахунку НОМЕР_4 від 20.02.2018, про що свідчать належним чином завірені копії платіжного доручення №32 від 28.03.2018 та виписка по особовому рахунку позивача НОМЕР_3, відкритого у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рахунок НОМЕР_4 від 20.02.2018 виставлений ФОП Ніконов Р.П. до оплати ТОВ «Олишівка» за послуги екскаватора по благоустрою території. Тобто, платником за рахунком НОМЕР_4 від 20.02.2018 є ТОВ «Олишівка», якому, за поясненнями відповідача у відзиві, фактично надані послуги.

Як зазначив позивач у позовній заяві та підтвердив його повноважний представник у судовому засіданні, між ТОВ «Агротрейд-Виробництво» та ФОП Ніконовим Р.П. відсутні будь-які договірні відносини; жодні переговори чи листування між сторонами щодо укладення правочину сторонами не велись; послуги відповідачем ТОВ «Агротрейд-Виробництво» не надавались.

Наведені обставини відповідачем не спростовуються. У відзиві на позов відповідачем підтверджено, що кошти сплачені позивачем у сумі 51150,00грн зараховані ним в якості оплати за послуги надані іншій юридичній особі, ТОВ «Олишівка», виходячи з підстави платежу, що вказана у платіжному доручені №32 від 28.03.2018.

З матеріалів справи вбачається, що в досудовому порядку позивач звертався до відповідача з претензією №04/02-19/01 від 04.02.2019, в якій вимагав у строк 7 календарних днів з моменту її отримання повернути безпідставно набуті кошти в сумі 51150,00грн, сплачені помилково 28.03.2018 за платіжним дорученням №32, про що свідчать фіскальний чек та опис вкладення до цінного листа, датовані 08.02.2019 (номер поштового відправлення 474).

Претензія №04/02-19/01 від 04.02.2019 отримана відповідачем 13.02.2019 та залишена ним без відповіді та виконання (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за №474).

Кошти в сумі 51150,00грн, як вважає позивач, підлягають стягненню в судовому порядку з відповідача на підставі статті 1212 ЦК України.

На момент вирішення наявного спору, кошти в сумі 51150,00грн, сплачені позивачем 28.03.2018 за платіжним дорученням №32, йому не повернуті, що в тому числі підтверджено відповідачем у відзиві на позов.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Перерахування грошових коштів здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

За визначенням, наведеним у п.1.24. статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі; неналежний переказ коштів - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Водночас, неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів; неналежним отримувачем є особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (п.1.23. та п. 1.32. статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Згідно п. 1.13. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України № 377/8976, безготівкові розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях або в електронному вигляді.

У п. 3.8. згаданої Інструкції встановлено, зокрема, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Судом встановлено, що за платіжним дорученням №32 від 28.03.2018 позивачем були сплачені кошти в сумі 51150,00грн за послуги по рахунку НОМЕР_4 від 20.02.2018, що фактично надавались відповідачем іншій юридичній особі. Таким чином, кошти в сумі 51150,00грн сплачені позивачем відповідачу помилково, враховуючи відсутність будь-яких договірних відносин між сторонами, що відповідачем не спростовано.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних відносинах, оскільки отримане однією із сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який не ґрунтується на прямій вказівці закону або суперечить меті правовідношення, його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності наступних умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

За частиною 2 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, враховуючи відсутність між сторонами будь-яких договірних відносин, кошти в сумі 51150,00грн, перераховані помилково позивачем за платіжним дорученням №32 від 28.03.2018 в рахунок оплати послуг, фактично наданих іншій юридичній особі, набуті відповідачем за рахунок позивача безпідставно, поза достатньої правової підстави.

З огляду на наведені обставини, суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши повноважного представника позивача, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 51150,00грн безпідставно набутих за рахунок позивача коштів.

Також, в межах даного позову позивач посилаючись на приписи частини 2 статті 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача 1572,34грн трьох відсотків річних за період з 28.03.2018 по 05.04.2018 та 3897,36грн інфляційних втрат за період з квітня 2018 року по лютий 2019 року.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушено грошові зобов'язання щодо своєчасного повернення безпідставно набутих коштів з моменту їх помилкового зарахування на банківський рахунок відповідача, тобто починаючи з 28.03.2018.

Обов'язок боржника повернути безпідставно отримані кошти виникає в силу приписів статті 1212 ЦК України (глави 83), тобто в силу позадоговірного (деліктного) зобов'язання, а тому стаття 625 ЦК України не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки відповідні дії мають бути вчинені боржником не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Відтак, у позивача відсутнє право на нарахування та стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі №908/2552/17 та Верховного Суду України у постановах від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, від 01.10.2014 у справі №6-113цс14, про які зазначає позивач у позовній заяві, не можуть бути застосовані до даних спірних правовідносин, оскільки фактичні обставини, наведені у зазначених справах, відмінні від даної справи.

Згідно частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, відповідачем має бути відшкодовано позивачу судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1735,43грн.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-Виробництво» (вул. Дмитрівська, 31/35, м. Харків, Харківська область, 61052, ) до Фізичної особи-підприємця Ніконова Руслана Павловича (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) про стягнення 56619,70грн, - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ніконова Руслана Павловича (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-Виробництво» (вул. Дмитрівська, 31/35, м. Харків, Харківська область, 61052, ) - 51150,00грн грошових коштів та 1735,43грн судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати судовий наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 06.05.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко