РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.04.2019Справа № 910/16268/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Основа Євро»
доОСОБА_1
провідшкодування збитків у розмірі 1 633 309,56 грн.
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:Калмиков О.В.
від відповідача:Зарубицька В.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Основа Євро» (надалі - «Товариство») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у розмірі 1 633 309,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що у період з 01.02.2018 по 05.04.2018 ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора Товариства, вчинив дії з укладення ряду договорів, якими спричинено збитки Товариству на загальну суму 1 633 309,56 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

06.02.2019 представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з огляду на відсутність жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем завдання збитків. На думку відповідача, відповідні факти заподіяння збитків шляхом розкрадання майна можуть бути встановленні тільки в рамках кримінального провадження, а наданий позивачем висновок експерта базується на неправомірно складеному акті інвентаризації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.04.2019.

Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання з`явилася, надала пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні 24.04.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2006 проведено державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа Євро», засновниками якого виступали ОСОБА_2 з внеском 1000,00 грн. (50% статутного капіталу) та ОСОБА_1 з внеском 1000,00 грн. (50% статутного капіталу). Керівником Товариства призначено ОСОБА_2 .

Рішенням загальних зборів Товариства від 31.10.2010, затвердженим протоколом №7, вирішено звільнити ОСОБА_2 з посади директора та призначити на цю посаду ОСОБА_1 .

Наказом учасника Товариства ОСОБА_2 №01-2018 від 05.04.2018 звільнено ОСОБА_1 , з посади директора Товариства на підставі заяви та протоколу загальних зборів учасників Товариства від 05.04.2018 (протокол №01-2018).

Спір у справі виник на підставі тверджень позивача про заподіяння відповідачем збитків Товариству на суму 1 633 309,56 грн. під час перебування на посаді директора товариства з метою отримання особистої вигоди.

За змістом положень статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов`язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов`язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин.

При цьому, відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 18.03.2015 р. у справі №3-18гс15.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Зокрема, позивач вказує, що у період з 01.02.2018 по 05.04.2018 відповідач як керівник Товариства уклав ряд договорів з ТОВ «ТД Колізей», ТОВ «Транс Трейд Буд», ТОВ «Інком Профітс» та ТОВ «Інкі Солюшенс» на загальну суму 1 633 309,56 грн. про постачання будівельних матеріалів та надання юридичних послуг, які фактично Товариству не були поставлені та надані.

На підтвердження викладених обставин позивачем долучено до матеріалів справи:

- договір про постачання матеріалів будівельного призначення на умовах 100% попередньої оплати №20/02/2018 від 20.02.2018, укладений Товариством з ТОВ «Транс Трейд Буд», а також докази на підтвердження факту його виконання;

- договір поставки будівельних матеріалів №19/02-2018 від 19.02.2018, укладений Товариством з ТОВ «Інком Профітс», а також докази на підтвердження факту його виконання;

- договір поставки №11-01-11 від 11.01.2018, укладений Товариством з ТОВ «Торговий дім «Колізей», а також докази на підтвердження факту його виконання;

- договір про надання юридичних послуг №01/02-2018 від 01.02.2018, укладений Товариством з ТОВ «Інкі Солюшенс», а також докази на підтвердження факту його виконання.

06.04.2018 та 29.06.2018 ОСОБА_2 (учасником Товариства) та ОСОБА_3 (згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців новий учасник Товариства з часткою у розмірі 50% статутного капіталу) було складено акти контрольної перевірки інвентаризації цінностей.

За наслідками проведеної інвентаризації було встановлено нестачу будівельних матеріалів, які згідно даних бухгалтерського обліку мали бути на балансі Товариства згідно умов договорів поставки, укладених від імені Товариства відповідачем.

Також позивач зазначає, що юридичні послуги, які нібито були надані згідно умов договору надання юридичних послуг №01/02-2018 від 01.02.2018, укладеного Товариством з ТОВ «Інкі Солюшенс», фактично не надавалися з огляду на відсутність у цьому потреби.

З урахуванням викладеного, позивач зазначає про завдання Товариству збитків на загальну суму 1 633 309,56 грн. внаслідок неправомірних дій відповідача як керівника такої юридичної особи.

Частиною 1 статті 89 Господарського кодексу України передбачено, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Особливості управління господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, визначаються законами України.

За змістом ч. 2 вказаної статті посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;

діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;

бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;

іншими винними діями посадової особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту.

За змістом частин 2, 3 ст. 65 Господарського кодексу України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства.

Частиною 5 статті 65 Господарського кодексу України визначено, що керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Відповідно до пункту 70 Статуту Товариства в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів (протокол №1 від 30.03.2016), виконавчим органом Товариства є дирекція (колегіальний орган), очолювана директором, який призначається зборами на невизначений термін, однак цей термін може бути вказаний у контракті (договорі), складеному з директором зборами. Директор здійснює керівництво поточною діяльністю товариства згідно з принципами єдиноначальності в межах компетенції та прав, визначених цим статутом та рішенням зборів. Директор, що не є учасником товариства, має право брати участь у зборах із правом дорадчого голосу. Директор має своїх заступників (за напрямами діяльності), які призначаються на роботу зборами в порядку, визначеному для директора. Кількість таких заступників та їх компетенція визначається зборами.

Пунктом 71 Статуту Товариства визначено, що директор вирішує усі питання Товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів, а саме:

- затверджує поточні плани діяльності Товариства та заходи, необхідні для вирішення його задач;

- затверджує договірні ціни на продукцію та тарифи на послуги;

- розпоряджається майном Товариства, грошовими коштами в межах компетенції, встановленої зборами;

- затверджує нормативні акти, які визначають відношення між підрозділами та філіями Товариства;

- приймає на роботу та звільняє з неї працівників Товариства (окрім заступників директора), приймає рішення про відрядження;

- організує ведення бухгалтерського обліку та звітності в товаристві;

- представляє на затвердження зборів річний звіт та баланс товариства;

- забезпечує виконання рішень зборів;

- приймає рішення з інших питань, пов`язаних із поточною діяльністю Товариства.

Директор має право:

- розпоряджатися майном Товариства в межах, встановлених зборами;

- підписувати договори;

- без доручення діяти від імені Товариства, представляти його в усіх установах, підприємствах та організаціях як в Україні, так і за її межами;

- укладати усілякого виду угоди та юридичні акти, видавати доручення, відкривати в установах банків рахунки;

- здійснювати інші дії для досягнення мети Товариства в межах своїх компетенції.

Таким чином, укладаючи від імені Товариства договори про поставка будівельних матеріалів та надання юридичних послуг, відповідач діяв згідно наданих йому повноважень Статутом Товариства та нормами чинного законодавства України. Доказів того, що під час укладення таких договорів відповідач перевищив надані йому повноваження позивачем суду не надано.

При цьому, відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту визнання договорів, укладених між Товариством та ТОВ «ТД Колізей», ТОВ «Транс Трейд Буд», ТОВ «Інком Профітс» та ТОВ «Інкі Солюшенс», недійсними в судовому порядку, в тому числі, з підстав їх фіктивності.

Посилання позивача на висновок судово-економічної експертизи №1-25/10/2018-се від 25.10.2018 як на належний доказ завдання відповідачем збитків Товариству на заявлену до стягнення суму судом не приймається до уваги з огляду на те, що дослідження було проведено на замовлення самого позивача, тобто заінтересованої сторони у даній справі, що ставить під сумнів його об`єктивність.

Разом з тим, предметом зазначеного висновку було не дослідження обставин, які входять до предмета доказування у даній справі, а питання права, що свідчить про те, що висновок судово-економічної експертизи №1-25/10/2018-се від 25.10.2018 не є висновком експерта у розумінні Господарського процесуального кодексу України.

Послання позивача на не поставку Товариству будівельних матеріалів оцінюється судом критично з огляду на те, що договори укладались в тривалий період і такі матеріали могли бути використані в господарській діяльності підприємства.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Натомість, позивачем в матеріали справи не надано належних, достатніх та допустимих доказів в порядку статей 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували протиправність поведінки відповідача, яка потягли за собою понесення Товариством збитків.

Окрім того, із пояснень сторін вбачається наявність кримінального провадження №0004962, в предмет розслідування якого входять обставини викладені у позовній заяві, проте в матеріалах даної справи відсутні процесуальні рішення в яких встановлено факт наявності складу злочину та вини в діях ОСОБА_1 .

Таким чином, позивачем не доведено наявності усіх чотирьох загальних умов відповідальності, у зв`язку з чим поведінка ОСОБА_1 , у спірних правовідносинах, не може бути кваліфікована як правопорушення, а відтак вимога позивача про відшкодування збитків є безпідставною та необґрунтованою.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа Євро» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у розмірі 1 633 309,56 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа Євро» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.05.2019.

Суддя В.П. Босий