РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.04.2019Справа № 910/16567/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНАД"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники сторін:

від позивача Макарчук Р.С., адвокат;

від відповідача Яковчук О.Д., адвокат.

В судовому засіданні 16.04.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників позивача та відповідача, що повне рішення буде складено 07.05.2019р.

СУТЬ СПОРУ:

10 грудня 2018 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНАД" (позивач) надійшла позовна заява № 150/12-2018 від 06.12.2018 року до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) про стягнення безпідставно стягнутих з особового рахунку коштів в розмірі 195 307,08 грн. з них: плати за користування вагонами - 193 448,28 грн. (сто дев'яносто три тисячі чотириста сорок вісім гривень 28 копійок) та збору за маневрову роботу - 1858,80 грн. (одна тисяча вісімсот п'ятдесят вісім гривень 80 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ним та відповідачем був укладений договір про надання послуг № 09679/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018, згідно з яким позивачу для здійснення розрахунків через філію "Єдиний розрахунковий центр" ПАТ "Українська залізниця" був присвоєний особовий рахунок № 8210881. Позивач зазначає, що відповідачем безпідставно було вчинено дії спрямовані на затримання залізничних вагонів позивача, здійснено нарахування плати за користування вагонами, як під час затримання так і після зняття вагонів із затримання, та безпідставно здійснено дії щодо списання нарахованих коштів із особового рахунку ТОВ "МАНАД" у Філії "Єдиний розрахунковий центр". За твердженням позивача затримка вагонів та, як наслідок, списання грошових коштів, буда здійснена відповідачем внаслідок його неузгоджених дій та оформлена з порушенням вимог чинного законодавства України в сфері перевезення вантажів залізничним транспортом, відтак позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно списані кошти в загальному розмірі 195 307,08 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 року у справі №910/16567/18 позовну заяву № 150/12-2018 від 06.12.2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНАД" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "МАНАД" строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

28 грудня 2018 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "МАНАД" надійшла заява № 158/12-2018 від 26.12.2018 року "Про усунення недоліків позовної заяви".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16567/19, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.02.2019 року.

01.02.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № ДН-3/06/15 від 30.01.2019 року, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю та просить суд поновити строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Так, поштове відправлення з ухвалою суду у даній справі було направлено Акціонерному товариству "Укрзалізниця" за адресою: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження товариства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 800 ухвалу Господарського суду міста від 03.01.2019 року у справі № 910/16567/19 вручено уповноваженому представнику позивача - 08.01.2019 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 23.01.2019 року (включно).

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши доводи відповідача щодо поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву, враховуючи положення ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд визнав причини пропуску подачі відзиву на позовну заяву поважними, у зв'язку з чим поданий відповідачем відзив прийнятий судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2019 року підготовче засідання відкладено на 21.02.2019 року.

19.02.2019 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача посилаючись на те, що відповідач обґрунтовує свої заперечення виключно посиланням на відсутність вантажу наявність якого не забезпечив позивач, при цьому чинне законодавство не пов'язує наявність чи відсутність вантажу із затриманням вагонів і нарахуванням плати.

Крім того, 19.02.2019 року через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи № 42/2/-2019 від 18.02.2019 року та клопотання № 41/2-2019 від 18.02.2019 року про зміну прохальної частини клопотання 06.12.2018 року №151/12-2018 про витребування доказів у відповідача.

В підготовчому засіданні 21.02.2019 року судом оголошувалася перерва.

В підготовчому засіданні 19.03.2019 року судом було розглянуте та відхилене клопотання про призначення експертизи, про що судом постановлено протокольну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 19.03.2019 року. Відхиляючи наведене клопотання, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

В абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» визначено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

За приписами ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

До обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, належать обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування - це сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення справи.

В ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до основних принципів (засад) господарського судочинства віднесено принцип диспозивтивності, згідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 14 ГПК України).

Дослідивши підстави заявленого позивачем клопотання про призначення експертизи, судом було відмовлено в задоволені останнього, оскільки у суду не виникало питання щодо достовірності підпису уповноваженої особи ТОВ "МАНАД" на актах загальної форми ГУ-23 та обліковій картці виконання плану перевезень № 902107, як і не доведено необхідності призначення експертизи в аспекті приписів ст. 99 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд зауважує, що причини неможливості самостійно надати висновок експерта, позивачем не зазначено, підстав, які б перешкоджали надати такий висновок не наведено.

Також, в підготовчому засіданні 19.03.2019 року судом було розглянуте та відхилене клопотання про витребування доказів (з урахуванням клопотання про зміну його прохальної частини), про що судом постановлено протокольну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 19.03.2019 року. Відхиляючи наведене клопотання, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.ст. 80, 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Втім, до поданого клопотання не надано доказів на підтвердження вжиття заходів для отримання цих доказів самостійно, як і не надано доказів на підтвердження причин неможливості самостійного отримання цих доказів, а для повного та об'єктивного розгляду справи № 910/16567/18 у суду відсутня необхідність витребовувати зазначені у вказаному клопотанні документи, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про витребування доказів задоволенню не підлягає.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 19.03.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/16567/18 до судового розгляду по суті на 04.04.2019 року.

В судовому засіданні 04.04.2019 року судом оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 16.04.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНАД» (надалі - позивач, замовник) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі - відповідач, перевізник) укладено договір про надання послуг № 09679/ЦТЛ-2018 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, предметом договору є надання послуг із здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

За умовами договору замовник зобов'язаний оплачувати перевізнику послуги, пов'язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника (п. 2.1.6. договору).

Пунктом 2.1.7 договору передбачено, що замовник зобов'язаний відшкодовувати перевізнику витрати, пов'язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов'язаних з цими затримками.

Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Відповідно до п. 3.1. договору, розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов'язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов збірника тарифів.

Згідно з п. 2.1.3. договору при організації перевезень вантажів на транспортерах перевізника замовник зобов'язаний за 15 діб до дати навантаження вагонів надавати перевізнику заявку в письмовій формі, проставляти або організовувати проставлення електронної заявки на подачу вантажних вагонів відповідно до плану перевезень, а у випадку якщо за умовами перевезення транспортер має супроводжуватись бригадою супроводження, надавати перевізнику заявку в письмовому вигляді із зазначенням запланованого часу навантаження, очікуваного часу в русі, запланованого часу вивантаження транспортера.

Самостійно здійснювати всі необхідні погодження, пов'язані з перевезенням великовагових та негабаритних вантажів, оформляти або організовувати оформлення перевізних документів і документів, необхідних для виконання митних та інших процедур державного контролю.

В п. 8.1. договору зазначено, що сторони домовились про використання електронного документообігу.

Пунктом 8.2.2. договору передбачено можливість оформлення наступних документів з накладенням електронно-цифрового підпису (ЕЦП): відомість плати за користування вагонами форми ГУ-46; відомість плати за подавання/забирання в ГУ-46а; повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами; накопичувальна картка зборів за роботи (послуги) та штрафів форми ФДУ-92; відомість плати за користування контейнерами форми ГУ-46к; пам'ятка про видачу/приймання контейнерів; повідомлення про прибуття вантажу; повідомлення про подавання вагонів: заява про переадресування вантажу; облікова картка; зведена відомість; договір про надання послуг і додатки до нього.

За умовами п. 8.5. договору, порядок оформленням, прийом та узгодження електронних перевізних документів (далі ЕПД). Підтвердження приймання вантажу до перевезення за ЕПД проводиться шляхом проставляння в ЕПД дати прийняття вантажу до перевезення та накладання ЕЦП. На вимогу замовника перевізник засвідчує дату прийняття вантажу до перевезення шляхом проставляння календарного штемпелю в роздрукованій копії ЕПД. Друк паперової копії ЕПД накладної виконується замовником або на його вимогу перевізником. Оформлений ЕПД із наявним ЕЦП (що є підтвердженням прийняття вантажу до перевезення), передається замовнику за допомогою інформаційних систем. Видача вантажу, перевезення якого здійснювалось за електронною накладною, проводиться за електронною накладною. На вимогу замовника перевізник може проводити видачу вантажу за паперовою копією електронної накладної. Інформацію про прибуття вантажу за електронною накладною перевізник надає замовнику одночасно з повідомленням про прибуття вантажу.

31.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНАД» (експедитор) та Товариством з- обмеженою відповідальністю «Глобинський переробний завод» (клієнт) укладено договір транспортного експедирування № 92/05/2018, за умовами якого, експедитор зобов'язується за плату та за рахунок клієнта виконати або організувати виконання послуг пов'язаних із перевезенням вантажів клієнта залізничним транспортом.

Вантаж, який підлягає перевезенню - соя, із залізничної станції відправлення Ожидів-Олесько (код станції 351109) до залізничної станції призначення Глобино (код станції 427609).

В період 28.05.2018 року по 01.06.2018 року позивачем було оформлено залізничні накладні на перевезення порожніх вагонів:

1) № 42222372 від 28.05.2018 року на перевезення порожніх залізничних вагонів № 95704565, № 95704615, № 9570460, які прибули на станцію Ожидів-Олесько протягом 08.06.2018 року;

2) № 42268219 від 30.05.2018 року на перевезення порожніх залізничних вагонів № 95704706, № 95704383, № 95704441, № 95704540, № 95704649, № 95704631, № 95704581, які прибули на станцію Ожидів-Олесько протягом 09.06.2018 року;

3) № 42349696 від 01.06.2018 року на перевезення, порожнього залізничного вагона № 95704524, який прибув на станцію Ожидів-Олесько протягом 13.06.2018 року.

Вказані вагони були направлені із станції Чорноморськ-Порт (код станції 402000) на станцію відправлення Ожидів-Олесько (код станції 351109) для подальшого перевезення сої до залізничної станції призначення Глобино, код станції 427609.

Позивач вказує, що після прибуття вагонів на станцію Ожидів-Олесько (код 351109) вагони затримувались із складанням актів про їх затримання, які складалися на станції Броди Львівської залізниці та ТОВ «МАНАД» здійснювалось нарахування плати за користування вагонами як під час їх затримання, так і після зняття вагонів із затримання.

13.06.2018 року начальником відділу залізничної логістики ТОВ «МАНАД» було виявлено, що з особового рахунку по коду платника № 8210881 на якому обліковується попередня плата позивача з послуги із залізничних перевезень у Філії «Єдиний розрахунковий центр» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» здійснено списання коштів з особового рахунку, з огляду на те, що вагони перебували в очікуванні завантаження з вини позивача.

В подальшому, на основі актів загальної форми ГУ-23 були складені відомості плати за користування вагонами ГУ-46 та ГУ-46а (копії яких містяться в матеріалах справи), за якими відповідачем списано з особового рахунку позивача грошові кошти в розмірі 193 307,08 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач неодноразово звертався з листами до відповідача про неправомірне складання актів загальної форми про затримання вагонів на станції Ожидів-Олесько та про повернення неправомірного стягнутих грошових коштів з його особового рахунку.

Тоді як, за твердженням відповідача, вагони не завантажувались від незалежних від залізниці причин, що призводило до зайняття фронту навантаження та затримки подачі вагонів для інших вантажовідправників, в результаті чого були складені акти загальної форми ГУ-23 та відомості плати за користування вагонами ГУ-46 та ГУ-46а.

Підставою звернення до суду з даним позовом стали обставини, що відповідачем безпідставно вчинено дії спрямовані на затримання залізничних вагонів позивача, здійснено нарахування плати за користування вагонами як під час затримання, так і після зняття вагонів із затримання, та безпідставно здійснено дії щодо списання нарахованих коштів із особового рахунку ТОВ «МАНАД» у Філії «Єдиний розрахунковий центр» при наявному спорі та запереченнях позивача щодо затримання вагонів та нарахування плати і як при затриманні вагонів, так і після зняття їх із затримання.

В свою чергу, відповідач проти позовних вимог заперечив посилаючись на те, що вагони були подані під навантаження, але у зв'язку з відсутністю вантажу вантажовідправником не проведено завантаження вагонів і не проводилось подальше оформлення вагону до перевезення, у зв'язку з відсутністю вантажу, який не забезпечив позивач. Відповідач вказує, що позивач не надав угод щодо подачі вагонів на певну під'їзну колію, тому вагони мали вантажитись на місцях загального користування, втім вантаж був відсутній на місцях загального користування в дні прибуття вагонів і лише по прибуттю вантажу на місця загального користування завантажувались спірні вагони, що і підтверджується актами загальної форми.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору

В ст. 908 Цивільного кодексу України унормовано, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 року затверджено Статут залізниць України, який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Статтею 17 Статуту залізниць України передбачено, що перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється правилами. Для забезпечення виконання договірних зобов'язань здійснюється місячне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються правилами.

Порядок розроблення, термін подання заявок, затвердження планів та облік виконання перевезень вантажів встановлюються правилами.

В ст.ст. 42, 46 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця зобов'язана повідомити одержувача про вантажі, які прибули на його адресу у день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня. Одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються правилами.

За змістом ст. 119 Статуту залізниць України, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Якщо подання вантажовідправнику на його замовлення порожніх спеціальних вагонів затримується з вини вантажовідправника, з нього стягується плата за весь час затримки вагонів на станції навантаження.

Якщо вантажовідправник заявить про відмову від цих вагонів, плата нараховується до моменту одержання відмови.

Частиною 1 ст. 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Правилами реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України 29.01.2015 року № 17, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 року за № 168/26613 визначено, що порожні власні або орендовані вагони, які перевозяться за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", що залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов'язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, обов'язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом № 1.

У відповідності до ч. 2 п. 5.2. Правил реєстрації та експлуатації власних вагонів, при прийманні місячних планів перевезення вантажів у власних вантажних вагонах залізниця визначає (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Так, згідно п. 5.5. зазначених вище Правил за наявності достатньої кількості завантажені власні вантажні вагони перевозяться в організованих составах установленої маси або довжини, сформованих відповідно до Правил технічної експлуатації залізниць України і плану формування поїздів.

Керування рухом власних вантажних вагонів здійснюється залізницями в порядку, установленому для вагонів інвентарного парку залізниць.

Розрахунки за перевезення вантажів, користування вагонами, додаткові послуги та штрафи здійснюються відповідно до Статуту залізниць України, СМГС, Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 року за № 165/3458, та Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 864/5085.

Відповідно до п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами, що затверджено наказом Мінтрансу України від 25.02.1999 року № 113 та зареєстрованих Міністерством юстиції України 15.03.1999 року за № 165/3458.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред'явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці.

У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов'язаний підписати відомість із зауваженнями.

Відомість плати за користування вагонами (контейнерами) складається у трьох примірниках - два для залізниці і один для вантажовласника, окремо для вагонів і для контейнерів.

Відповідно до п. 6 розділу III Правил користування вагонами і контейнерами усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Пунктами 8, 9 розділу ІІІ даних Правил встановлено, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які не залежать від представника станції, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах і хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

За змістом п. 33 Правил видачі вантажів та ст.ст. 46, 47 Статуту залізниць України, одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням тощо).

В Статуті залізниць України визначено, що вантажні операції - це навантаження вантажу на залізничний рухомий склад, вивантаження вантажу із залізничного рухомого складу, сортування дрібних відправок та контейнерів, перевантаження, перевалка на транспортні засоби іншого виду транспорту.

Технічні умови навантаження і кріплення вантажів - обов'язкові для дотримання всіма учасниками перевезення вимоги щодо розміщення, закріплення, способу навантаження, розвантаження вагонів, забезпечення безпеки руху, збереження залізничного рухомого складу та вантажів.

Згідно з п. 2.3. Правил планування перевезень вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 року № 873, планування перевезень вантажів у власних або орендованих вагонах здійснюється відправниками за окремими замовленнями (форма ГУ-12) незалежно від того, належать ці вагони відправникові, одержувачу чи оператору. Замовлення на перевезення вантажів у власних вагонах, що не належать відправнику, погоджуються з власником вагонів. Якщо оператор виконує функції відправника, то замовлення на перевезення вантажів надаються оператором.

Пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21,11.2000 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року № 863/5084 передбачено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Як вбачається з наданого відповідачем плану перевезень (форма ГУ-12) ТОВ «МАНАД» за червень місяць, згідно плану № 902197 (код відправника 2926), ТОВ «МАНАД» заплановано завантажити 11 вагонів вантажем вагою 770 тонн сої (код вантажу 21100), який підписаний 30.05.2018 року електронним цифровим підписом. При цьому, в обліковій картці виконання плану перевезення № 902107 форми ГУ-12 зазначено, що вагони в очікуванні навантаження.

За приписами ст. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Пунктом 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Для посвідчення прийняття вантажу до перевезення станція видає відправнику квитанцію. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів. Станції видають вантажовідправникам бланки накладних (комплектів перевізних документів) за плату згідно з тарифом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження заявлених позовних вимог, позивач надав накладну № 39011911 від 17.07.2018 року згідно якої були відправлені вагони № 95704581,№ 95704631, № 95704565 до станції Глобино (код станції 43427609) та накладну № 39025044 від 17.07.2018 року згідно якої був відправлений вагон № 95704615 до станції Глобино (код станції 43427609). Вищезазначені вагони були завантажені соєю та відправлені зі станції Ожидів-Олесько (код станції 35351109) - 17.07.2018 року.

Водночас, суд зауважує, що матеріали справи не містять будь-яких інших накладних, які б свідчили про точну дату відправки вагонів, а саме: № 9570460, № 95704706, № 95704383, № 95704441, № 95704540, № 95704649, № 95704524.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту прибуття вантажу на місця загального користування для навантаження вагонів та подальшого оформлення вагонів до перевезення, зокрема, повідомлення про прибуття вантажу, відтак, суд не вбачає за можливе чітко встановити коли саме вантаж прибув на станцію Ожидів-Олесько на місця загального користування для навантаження, отже позбавляє можливості встановити неправомірність нарахованої відповідачем плати за користування вагонами як під час затримання, так і після зняття вагонів із затримання і, як наслідок, безпідставність дій щодо списання нарахованих коштів із особового рахунку ТОВ «МАНАД» у Філії «Єдиний розрахунковий центр».

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, в аспекті ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, за викладених в позовній заяві обставин.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.05.2019р.

Суддя О.В. Котков