ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. м.Львів Справа №909/1024/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів С.М. Бойко, О.І. Матущака,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача адвоката ОСОБА_1-О. І. (довіреність від 31.10.2018 №1-255),

відповідача адвоката ОСОБА_2 (довіреність від 10.01.2019 № 01-Др-4-0119),

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" від 06.03.2019 №1001вих.19-1042

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2019,повний текст рішення складено 12.02.2019,

у справі № 909/1024/18 (суддя Максимів Т. В.)

за позовом: Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз", м. Тисмениця Івано-Франківської області

про стягнення заборгованості в сумі 3010,24 грн

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року АТ «Укртрансгаз» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ «Тисменицягаз» про стягнення 3 010,24грн, з яких 2 767,74 грн основного боргу та 242,50грн 3 % річних.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П18 від 28.09.2011 позивач надав відповідачу у жовтні 2015 року послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу в обсязі 512,544 тис. куб. м на загальну суму 2 767,74грн відповідно до акту наданих послуг №10-15-/П18/ВТВ/КОР. Згідно з п.5.5 договору остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітнім, відповідно до акту наданих послуг. Вказаний акт позивач надіслав відповідачу для підписання та скріплення печаткою, однак останній листом від 07.07.2016 відмовився від його підписання та не оплатив надані йому послуги. Позивач вказує, що відмова відповідача від підписання зазначеного акту не звільняє його від виконання обовязку щодо оплати наданих послуг. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у звязку з неоплатою відповідачем наданих йому послуг позивач нарахував 242,50грн 3 % річних за період з 21.11.2015 по 22.10.2018 та звернувся з вказаним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду області Івано-Франківської області від 04.02.2019 у справі № 909/1024/18 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 11, 901 ЦК України, ст.193 ГК України, ст. 32 ЗУ «Про ринок природного газу», ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено надання послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у жовтні 2015 року в обсязі 512,544 тис. куб.м згідно з коригуючим актом №10-15-/П18/ВТВ/КОР саме на умовах договору №/П18 від 28.09.2011 та існування зобовязання відповідача оплатити ці послуги .

Суд вказав, що позивач не надав доказів того, який саме акт наданих послуг підлягав коригуванню спірним актом, не надав доказів закупівлі відповідачем 512,544 тис. куб м природного газу саме для потреб промислових споживачів, здійснення транспортування якого проводилось позивачем у жовтні 2015 року на умовах договору №/П18 від 28.09.2011. Разом з тим, суд встановив існування між ПАТ «Тисменицягаз» та ПАТ "НАК «Нафтогаз України» договірних відносин купівлі - продажу газу протягом 2013-2016 років на підставі договору від №13-150-ВТВ від 04.01.2013, за умовами якого до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

АТ «Укртрансгаз» (позивач) не погодилося з рішенням суду першої інстанції, оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застування норм матеріального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задоволити.

В апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що відповідач не заперечує факту отримання ним у жовтні 2015 року з газотранспортної системи 512,544 тис. куб. м природного газу для покриття власних виробничо-технологічних витрат. Також вказує, що ПАТ "НАК «Нафтогаз України» не замовляло у позивача та не отримувало від нього послуг з транспортування природного газу в обсязі 512,544 тис. куб м. Відтак стверджує, що послуги з транспортування природного газу в обсязі 512,544 тис. куб. м були надані саме відповідачу, як це передбачено пунктом 1.1 договору, у звязку з чим у відповідача виникло зустрічне зобовязання оплатити надані послуги. Зазначає, що крім природного газу для власних потреб позивач протранспортував відповідачу у жовтні 2015 року природний газ в обсязі 512,544тис.куб.м для власних виробничо-технологічних витрат, у звязку з чим відкоригував свої податкові зобовязання за жовтень 2015 року відповідно до вимог п.192.1 ст. 192 ПК України та надіслав відповідачу коригуючий акт №10-15-/П18/ВТВ/КОР.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи скаржника, просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач вказує, зокрема, що за умовами договору №/П18 від 28.09.2011 (в редакції додаткової угоди №4 від 20.06.2014) позивач здійснює транспортування газу замовника (відповідача), який призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших субєктів господарювання. Договором не передбачено надання послуг транспортування природного газу, призначеного для власних виробничо-технологічних витрат (ВТВ) та нормованих втрат замовника. Вказує, що постачання природного газу відповідачу для ВТВ та нормованих втрат здійснювало у 2015році ПАТ "НАК «Нафтогаз України» на підставі договору купівлі-продажу №13-150-ВТВ від 04.01.2013, відповідно до умов якого у вартість газу включено тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами. Посилаючись на ЗУ «Про ринок природного газу», відповідач вказує, що він як оператор суміжної системи, закуповує природний газ для покриття обсягів фактичних втрат та ВТВ природного газу в газорозподільній системі на підставі договору купівлі-продажу, тому не є замовником чи споживачем послуг з транспортування цього газу у розумінні названого Закону. Звертає увагу суду на ту обставину, що спірний коригуючий акт №10-15-/П18/ВТВ/КОР про надані у жовтні 2015 року послуги позивач направив відповідачу лише в кінці червня 2016 року, тобто через 7 місяців, та відсутність в актах звірки, складених та підписаних сторонами після направлення спірного коригуючого акта, відображення заборгованості на суму 2 767,74грн, на яку складений цей акт.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 у справі № 909/1024/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено розгляд справи на 22.04.2019.

У судовому засіданні 22.04.2019 представники сторін підтримали свої доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, надали усні пояснення.

Представник позивач просив скасувати рішення, прийняти нове, яким позов задоволити. Представник відповідача просив залишити рішення без змін, апеляцій скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

28.09.2011 ДП "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (газотранспортне підприємство) та ПАТ "Тисменицягаз" (замовник) уклали договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П18 (а.с. 20-26).

В подальшому сторони вносили зміни до договору.

Так, додатковою угодою №3 від 17.01.2013 договір викладено у новій редакції(а.с. 29-35).

Відповідно до п.1.1 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013) газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення -газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших субєктів господарювання, у тому числі релігійних організацій виключно в обсягах, що використовують для виробничо-комерційної діяльності.

Підставою для транспортування газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку оператором Єдиної газотранспортної системи України відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби (п.2.1 договору).

Згідно з п. 2.4 договору газотранспортне підприємство приймає газ від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ замовнику в загальному потоці в газорозподільчій мережі.

Послуги з транспортування природного газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі- акти наданих послуг) (п.3.1 договору).

Згідно з п. 3.2 договору газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства.

Відповідно до п.3.3 замовник протягом двох днів з моменту одержання акта наданих послуг зобовязується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку.

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (п.3.4 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що розрахунки за послуги транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Відповідно до п. 5.3 договору розрахунковий період за договором становить один місяць з 09:00 год першого дня місяця до 09:00 год першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно із розділом 4 договору та податку на додану вартість.

Згідно з п. 5.4 договору вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

За умовами п.5.5 договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Додатковою угодою №4 від 20.06.2014 внесено зміни до пункту 1.2 договору та викладено вказаний пункт у наступній редакції: «Газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших субєктів господарювання» (а.с. 36).

Згідно з коригуючим актом №10-15-/П18/ВТВ/КОР, складеним та підписаним позивачем, відповідно до договору № /П18 від 28.09.2011 ПАТ «Укртрансгаз» надало, а ПАТ «Тисменицягаз» отримало послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами для задоволення потреб промислових споживачів та інших субєктів господарювання у жовтні 2015 року в обсязі 512,544 тис.куб.м на суму 2 767, 74 грн(а.с. 17).

Разом із супровідним листом від 23.06.2016 №9132/12 позивач надіслав відповідачу зазначений акт у 2-х примірниках для оформлення, після чого просив повернути один примірник (а.с. 16).

Відповідач листом №Т505.1-ЛВ-167-0716 від 07.07.2016 повідомив позивача про відсутність правових підстав для підписання акта у звязку з тим, що зазначені в коригуючому акті обсяги протранспортованого природного газу магістральними газопроводами є обсягами газу, закупленими для потреб ВТВ згідно з договором купівлі-продажу №13-150-ВТВ від 04.01.2013, укладеним ПАТ «Тисменицягаз» з ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Умовами цього договору( п.5.2) встановлено, що ПАТ "НАК «Нафтогаз України» передає ПАТ «Тисменицягаз» природний газ за ціною, яка включає в себе оплату послуг газотранспортної організації. Розрахунки за отриманий природний газ, включаючи послуги по його транспортуванню магістральними газопроводами, ПАТ «Тисменицягаз» проводить з ПАТ "НАК «Нафтогаз України», яке, в свою чергу, будучи замовником послуги транспортування газу магістральними газопроводами, повинне здійснити розрахунки з ПАТ «Укртрансгаз».

Суду надана копія договору №13-150-ВТВ купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013, укладеного ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавцем) та ПАТ «Тисменицягаз» (покупцем), відповідно до п.1.2 якого газ, що передається використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця. За умовами п.5.2 договору до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (а.с. 67-69).

Додатковою угодою від 05.02.2015 №10 до цього договору передбачено, що продавець передає покупцю природний газ протягом періоду з 01.01.2013 по 31.12.2015 (а.с. 75 на звороті).

Згідно з актом приймання-передачі від 31.10.2015 ПАТ НАК «Нафтогаз України» передало ПАТ «Тисменицягаз» у жовтні 2015 року 512,544 тис.куб.м природного газу для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат загальною вартістю 4 143 303,19грн, з яких: 4 140 535,45грн - вартість газу, 2 767,74грн послуги транспортування (а.с. 91).

ПАТ «Тисменицягаз» надіслало вказаний акт ПАТ "НАК «Нафтогаз України» супровідним листом від 04.11.2015 №795, однак ПАТ "НАК «Нафтогаз України» листом від 24.11.2015 №26-8046/1.2-15 повернув акт без оформлення до повної оплати обсягів газу, використаних у попередні періоди (а.с.90, 92).

Разом з тим, ПАТ «Укртрансгаз» та ПАТ «Тисменицягаз» склали та підписали акти звірки розрахунків станом на 30.06.2016, 30.09.2016, 31.10.2016, 31.12.2016, згідно з якими заборгованість позивача за договором № /П18 від 28.09.2011 станом на 30.06.2016 становила 951,97грн; станом на 30.09.2016 416,38грн; 31.10.2016- 1843,61грн; станом на 31.12.2016 - 6 454,30грн(а.с.94-97).

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 ЗУ «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобовязується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобовязується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Матеріалами справи підтверджено, що за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П18 від 28.09.2011, в редакції додаткової угоди №4 від 20.06.2014, позивач взяв на себе зобовязання надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача, який призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших субєктів господарювання.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що у жовтні 2015 року він протранспортував відповідачу 512,544тис.куб.м природного газу для виробничо-технологічних витрат, чого не заперечує відповідач.

Дійсно, матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.2013, укладеного ПАТ НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ПАТ «Тисменицягаз» (покупець), яким передбачено передачу продавцем покупцеві газу, що використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, у жовтні 2015 року відповідач отримав від ПАТ НАК «Нафтогаз України» 512,544тис.куб.м природного газу для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат.

В той же час у коригуючому акті №10-15-/П18/ВТВ/КОР позивач вказав, що він надав відповідачу у жовтні 2015 року послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами для задоволення потреб промислових споживачів та інших субєктів господарювання відповідно до договору № /П18 від 28.09.2011 в обсязі 512,544 тис.куб.м на суму 2 767, 74грн, що суперечить фактичним обставинам справи, оскільки відповідач отримав від ПАТ "НАК «Нафтогаз України» у жовтні 2015 року газ в обсязі 512,544тис.куб.м для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат згідно з договором №13-150-ВТВ від 04.01.2013, а не для задоволення потреб промислових споживачів та інших субєктів господарювання.

Крім того, договором № /П18 від 28.09.2011 не передбачено надання позивачем послуг відповідачу з транспортування природного газу для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат і за цим договором відповідач не є замовником таких послуг. Разом з тим, за умовами договору №13-150-ВТВ від 04.01.2013 ПАТ "НАК «Нафтогаз України» передає ПАТ «Тисменицягаз» (відповідачу) природний газ, який використовується відповідачем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, а відповідач оплачує його за ціною, до якої додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, що свідчить про те, що замовником послуг з транспортування природного газу, поставленого ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідачу для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, є ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Слід також зазначити, що в актах звірки розрахунків за договором № /П18 від 28.09.2011 станом на 30.06.2016, 30.09.2016, 31.10.2016, 31.12.2016, складених та підписаних позивачем і відповідачем, не відображена заборгованість відповідача перед позивачем за надані у жовтні 2015року послуги з транспортування 512,544тис.куб.м газу на суму 2 767,74грн. Жодних пояснень з цього приводу представник позивача не зміг надати суду.

Названі обставини спростовують доводи скаржника(позивача) про надання ним у жовтні 2015 року послуг відповідачу з транспортування природного газу в обсязі 512,544 тис. куб. м на суму 2 767,74грн.

На підставі викладеного апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи позивача, погоджується з доводами відповідача і висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено, а апеляційним судом не встановлено наявності підстав, визначених ст.277 ГПК України, для скасування чи зміни рішення.

Отже, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2019 у справі №909/1024/18 належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.02.2019 у справі №909/1024/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення апеляційним судом покладається на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст.ст. 286-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 25.04.2019.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя С.М. Бойко

Суддя О.І. Матущак