ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 травня 2019 р.

Справа № 903/156/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю мале підприємство "МТС"

до відповідача: Державного підприємства "Експериментально-дослідне господарство "Еліта" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України»

про стягнення 28377,42 грн.,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Суть: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю мале підприємство "МТС" звернувся до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Експериментально-дослідне господарство "Еліта" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» про стягнення 28377,42 грн., з них 22000,00 грн. заборгованості за надані послуги, 3168,00 грн. пені, 1097,42 грн. інфляційні, 2112,00 грн. – 24% річних.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору № 10 від 11.09.2018 року про виконання сільськогосподарських робіт кормозбиральною технікою фірми «КЛААС» та розрахунки за них в частині оплати послуг, у зв’язку з чим позивачем, на підставі ст. 625 ЦК України та п.п. 5.4, 5.5 договору, нараховано інфляційні, відсотки річних та пеню.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.04.2019 року, зобов’язано відповідача надати відзив на позов, позивача – відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 02.04.2019 року відкладено підготовче засідання на 17.04.2019 року, зобов’язано відповідача надати відзив на позов, позивача – відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 17.04.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.05.2019 року.

Позивач в судове засідання 03.05.2019 року не з’явився, через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання від 25.04.2019 року в якій просить розгляд справи проводити без участі представника позивача.

Відповідач в судове засідання 03.05.2019 року не з’явився, вимог ухвал суду від 04.03.2019 року, від 02.04.2019 року, 17.04.2019 року не виконав, дані ухвали направлялись на адресу відповідача, що зазначена у позовній заяві та відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (45626, Волинська обл., Луцький район, село Рокині, вул. Шкільна,2), ухвала від 04.03.2019 року отримана відповідачем, інші повернулись на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

Частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" передбачено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача у справі про дату, час та місце судового слухання, проте останній не скористався своїм правом на участь адвоката відповідача у судовому засіданні, також відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, справу розглянуто за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглядаючи справу за відсутності представника відповідача, судом враховано, що у відповідності до частини другої статті 2 Закону України “Про доступ до судових рішень” усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищенаведене та те, що сторони в судовому процесі повідомлені про розгляд справи належним чином, зокрема, ухвала суду від 04.03.2019 року отримана відповідачем 06.03.2019 року, а отже даний був повідомлений про розгляд справи в суді, заяву позивача від 25.04.2019 року про розгляд справи за його відсутності, суд розглядає справу за наявними в ній доказами із-за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

в с т а н о в и в:

11.09.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю мале підприємство "МТС" (Виконавець) та Державного підприємства "Експериментально-дослідне господарство "Еліта" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» (Замовник) було укладено договір № 10 про виконання сільськогосподарських робіт кормозбиральною технікою фірми «КЛААС» та розрахунки за них (а.с.8-9).

Відповідно до п. 1.1. предметом договору є послуги, які надаються комбайном Ягуар 840 з проведення сільськогосподарських робіт, зазначених в додатку 1 до цього договору, на земельних угіддях Замовника.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість робіт, які виконує Виконавець за цим договором, орієнтовно становить 43500,00 грн., в т.ч. ПДВ 7250,00 грн., визначається згідно додатку 1 до цього договору і не є остаточною. Остаточна вартість виконаних робіт визначається в акті приймання виконаних сільськогосподарських робіт.

Згідно з п. 3.2 остаточний розрахунок за договором здійснюється не пізніше одного дня після підписання акту виконаних робіт.

Відповідачу надано послуги з косіння кукурудзи на силос суму 40600 грн., що підтверджується актом приймання виконаних сільськогосподарських робіт від 01.10.2018 року, який підписано без будь яких зауважень і в якому зроблено посилання на договір № 10 від 11.09.2018 року та додаток № 1 до нього (а.с.11).

Відповідач свої зобов’язання в частині оплати наданих послуг виконав частково на суму 18600,00 грн, що підтверджується виписками по рахунку АТ «Ощадбанк» (а.с.12-13).

Доказів, які б спростовували цю заборгованість або доказів її оплати, відповідач суду не надав, доводів позивача про надання послуг не спростував.

У відповідності із ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов’язань за договором № 10 від 11.09.2018 року про виконання сільськогосподарських робіт кормозбиральною технікою фірми «КЛААС» та розрахунки за них, частково здійснив плату за надані послуги, позовна вимога про стягнення з нього 22000,00 грн. заборгованості, яку позивач підтримує клопотанням від 25.04.2019 року, обґрунтована і підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних в розмірі 1097,42 грн. та 2112,00 грн. – 24 % річних, то дана вимога підставна та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.5 договору у випадку порушення Замовником умов оплати за виконані роботи (надані послуги) у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, Замовник сплачує Виконавцю суму боргу з врахуванням індексу інфляції та 24 % річних від суми невиконаного грошового зобов’язання за весь період прострочення.

Згідно розрахунку позивача сума інфляційних складає 1097,42 грн., 24 % річних – 2112,00 грн., які нараховано відповідно з 03.10.2018 року по 26.02.2019 року.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Суб’єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст.2 ГК України.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що за прострочення оплати виконаної роботи Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що нараховується на суму заборгованості, за кожен день прострочення оплати, яка за розрахунком позивача складає 3168,00 грн. і підлягає стягненню з відповідача.

Пунктом 5.6 сторони передбачили, що відповідно до умов ч.6 ст. 232 ГК України, сторони домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язань за цим договором здійснюється протягом трьох років.

Також суду не надано доказів, які б свідчили про розірвання договору № 10 від 11.09.2018 року про виконання сільськогосподарських робіт кормозбиральною технікою фірми «КЛААС» та розрахунки за них, при частковій оплаті послуг відповідач посилався на договір № 10 від 11.09.2018 року та акт виконаних робіт від 01.10.2018 року.

Згідно з п.7.9 термін дії договору встановлюється з дати його підписання і діє до повного виконання зобов’язань сторонами.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1921,00 грн. в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат на правову (правничу допомогу) у розмірі 12300,00 грн судом враховано наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126).

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач просить стягнути з відповідача 12300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до приписів частини 4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126).

Оскільки відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги, дану вимогу позивач підтверджує: договором № 1 про надання правової допомоги адвокатом від 03.01.2019 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, актом виконаних робіт від 26.02.2019 року, квитанцією прибуткового касового ордера № 13 від 26.02.2019 року, вимога про стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Експериментально-дослідне господарство "Еліта" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» (45626, Волинська обл., Луцький район, село Рокині, вул. Шкільна,2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю мале підприємство "МТС" (35321, Рівненська область, Рівненський район, с.Нова Любомирка, ) 28377,42 грн., з них 22000,00 грн. заборгованості за надані послуги, 3168,00 грн. пені, 1097,42 грн. інфляційні, 2112,00 грн. – 24% річних, а також 1921,00 грн. витрат по судовому збору та 12300,00 грн. витрат на правову допомогу.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

03.05.2019 року.

Суддя                                                                      С. В. Костюк