ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.04.2019 Справа № 920/140/19
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О. при секретарі судового засідання Гребенюк С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/140/19 в порядку загального позовного провадження

за позовом: першого заступника прокурора Сумської області (вул. Г. Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 03527891) в інтересах держави в особі позивача: Сумської міської ради (майдан Незалежності, буд. 2, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 23823253),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БІСАБІ УКРАЇНА» (вул. Євгена Коновальця, буд. 32Г, офіс 8, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 37013041),

про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки комунальної власності на підставі статей 120, 124, 134 Земельного кодексу України та статей 21, 203, 207, 215, 216, 377 Цивільного кодексу України.

представники сторін:

прокурор: Вортоломей М.Ф. згідно посвідчення № 035621 від 07.09.2015,

позивача: Хижняк А.В. за довіреністю б/н від 28.12.2018,

відповідача: Титаренко П.В. згідно ордеру серії СМ № 05/03/2019.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 17.08.2018, укладений між Сумською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІСАБІ УКРАЇНА»; зобов'язати відповідача повернути позивачу земельну ділянку комунальної власності з кадастровим номером :05:003:0002, площею 0,6300 га, що знаходиться за адресою: вул. Новорічна, 5, м. Суми; а також прокурор просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 54375,12 грн. на користь Прокуратури Сумської області.

Ухвалою суду від 07.02.2019 відкрито провадження у справі № 920/140/19 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.03.2019 з повідомленням учасників справи.

Ухвалою від 05.03.2019 у справі № 920/140/19 відкладено підготовче засідання на 04.04.2019.

Ухвалою від 04.04.2019 у зазначеній справі судом постановлено продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів з 08.04.2019 до 08.05.2019 та відкласти підготовче засідання на 23.04.2019.

19.04.2019 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 05.03.2019 (вх. № 3106 від 19.04.2019), в якому представник відповідача проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача зазначає, що у першого заступника прокурора Сумської області відсутні повноваження на здійснення представництва інтересів позивача. Представник відповідача вважає, що в даному випадку права чи інтереси держави не порушуються, а Сумська міська рада в контексті положень статті 131-1 Конституції України, статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням предмету спору, не є тим органом, який виконує відповідні функції в сфері інтересів держави, що свідчить про відсутність у прокурора повноважень на звернення з даним позовом.

Також представник відповідача зазначає, що відповідач не є відповідальним за якість проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, який розроблено Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничим підприємством «Геоінформаційні технології», атому вказаний аргумент не може бути підставою для визнання договору недійсним.

З системного аналізу статті 50 Закону України «Про землеустрій» та статті 79-1 Земельного кодексу України випливає, що формування земельно ділянки відбувається в процесі розробки проекту землеустрою, а тому присвоїти кадастровий номер земельної ділянки без виготовлення проекту землеустрою неможливо.

22.04.2019 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення № 193/19юр від 19.04.2019, в яких представник позивача зазначає, що визначення розміру земельної ділянки для обслуговування будівлі чи споруди відбувається на підставі чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм, правил, враховуючи відповідні критерії розміщення будівлі, її характеристики, проектну документацію міста тощо, але в будь-якому випадку розмір земельної ділянки не може бути меншим, ніж площа будівлі за зовнішнім периметром. Враховуючи те, що відповідачу передано земельну ділянку в оренду з врахуванням території необхідної для обслуговування будівлі, за яку сплачується орендна плата, то задоволення даного позову призведе до зменшення площі орендованої земельної ділянки, та як наслідок, зменшення доходів міського бюджету в частині сплати відповідачем орендної плати, що є неефективним використанням комунального майна.

Позивач звертає увагу суду на те, що Сумська міська рада виконує вимоги чинного законодавства України, в тому числі із дотримання процедури надання земельних ділянок в оренду фізичним та юридичним особам, у зв'язку з чим представник відповідача не вбачає необхідності вжиття заходів представницького характеру з боку органів прокуратури, про що було повідомлено прокуратуру Сумської області листом від 25.10.2018 за № 06.01-18/8247.

Враховуючи наведене представник позивача вважає позовні вимоги прокурора необґрунтованими та просить суд відмовити в їх задоволенні.

В судовому засіданні 23.04.2019 прокурор у справі заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв'язку з необхідністю надання додаткового часу для підготовки відповіді на відзив відповідача.

Проте, суд відмовляє в його задоволенні у зв'язку з відсутністю підстав для відкладення підготовчого провадження та обмеження строку для проведення підготовчого провадження, частини третьої статті 177 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що в обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що згідно рішення Сумської міської ради від 27.07.2017 за № 2401-МР затверджено проект землеустрою щодо відведення та передано в оренду відповідачу земельну ділянку комунальної власності площею 0,6300 га з кадастровим номером :05:003:0002, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Новорічна, 5. На виконання вказаного рішення між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки від 17.08.2017, відповідно до пункту 1.2 якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 3496 941,00 грн. Згідно з пунктом 2.2 договору строк його дії - до 27.07.2022. У подальшому за завданням відповідача у 2014 році ТОВ Науково-виробничим підприємством «Геоінформаційні технології» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6330 га, а за заявою відповідача від 10.03.2016 вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі та присвоєно їй кадастровий номер - :05:003:0002. Згідно з договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 30.06.2010, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖІФІНЕМ» та відповідачем, відповідач набув у приватну власність 5 нежитлових приміщень площами: 115 кв.м, 123 кв.м, 116 кв.м, 125 кв.м, 102 кв.м, що розташовані у двоповерховій будівлі (площа зайнятої земельної ділянки комунальної власності - 0,0306 га).

Прокурор зазначає, що маючи у приватній власності об'єкти нерухомості, що займають загальну площу 0,0306 га, відповідач отримав в користування без проведення земельних торгів земельну ділянку комунальної власності площею 0,6330 га, тобто в 20 разів більшої площі, ніж знаходиться під об'єктами нерухомості та є підстави для визнання оспорюваного договору недійсним.

Прокурор також зазначає, що змісту укладених договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 30.06.2010 вбачається, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІФШЕМ» земельна ділянка під об'єктами нерухомості на праві власності або праві користування не перебувала, в установленому порядку сформована не була, кадастровий номер не присвоювався та в договорах купівлі-продажу не зазначався. Земельна ділянка площею 0,6300 га, як об'єкт цивільних прав із присвоєнням кадастрового номеру :05:003:0002, сформована 10.03.2016, тобто майже через 6 років після укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 30.06.2010. Прокурор вважає, що правові наслідки у вигляді переходу до покупця нерухомості (відповідача) прав на землю на підставі частин першої, другої статті 120 Земельного кодексу України не настали, а тому отримати в користування земельну ділянку комунальної власності, безпосередньо не зайняту об'єктом нерухомості, площею 0,5994 га (0,6330 - 0,0306) відповідач мав право виключно на конкурентних засадах.

Оскільки органами, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах не вжито заходів щодо визнання недійсним договору та повернення майна, прокурор вбачає правові підстави для звернення з даним позовом в інтересах держави в особі позивача для захисту порушеного права.

Згідно частини третьої статті 4 Господарського процесуального кодексу України, до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Зі змісту частини третьої статті 53 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України (пункт 4 частина п'ята статті 174 Господарського процесуального кодексу України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 1311 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру».

Підстави для здійснення прокурором представництва держави в суді визначені у частинах третій, четвертій статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до абзацу 1 та 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень.

Абзацом 6 пункту 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» від 23.03.2017 № 7 (із змінами) роз'яснено, що право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Таким чином, прокурор має право здійснювати в господарському суді представництво законних інтересів держави в особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень, за виключенням державних компаній.

Слід враховувати, що прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Судом встановлено, що позовну заяву прокурором подано в інтересах держави в особі Сумської міської ради, яка, на думку прокурора, є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо регулювання земельних відносин та розпорядження землями комунальної власності. Крім цього, Сумська міська рада виступає безпосереднім орендодавцем оспорюваної земельної ділянки

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно з частиною шостою статті 123 Земельного кодексу України, орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Земельним кодексом передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 Земельного кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 134 Земельного кодексу України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Разом з тим, статтею 79-1 Земельного кодексу України визначено, що земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

У зв'язку з тим, що земельна ділянка, яка є предметом спірного договору оренди, на якій розташоване майно відповідача, не була оформлена належним чином, то формування земельної ділянки здійснювалось відповідачем після придбання у власність об'єктів нерухомості, який звернувся до Сумської міської ради за наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку статті 123 Земельного кодексу України.

Оскільки протягом місяця, як того вимагає статті 123 Земельного кодексу України, відповідач не отримав відповідь на своє звернення, тому листом від 31.07.2014 року відповідач повідомив Сумську міську раду, що ним розпочато формування земельної ділянки за «мовчазною згодою».

Відтак, суд приходить до висновку про те, що Сумська міська рада, в особі якої в інтересах держави звернувся перший заступник прокурора Сумської області з даним позовом до суду, має підстави і можливість для самостійного захисту своїх прав щодо спірної договору.

Саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

У такому разі прокурор повинен надати відповідні докази відповідно до вимог статей 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України зокрема: докази внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України від 02.11.2016 у справі № 923/1006/15, від 02.08.2017 у справі № 922/2885/16.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Відповідно статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (пункти 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Менчинська проти Росії», пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мартіні проти Франції»).

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

За змістом статті 122 Земельного кодексу України, вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм у їх сукупності можна зробити висновок, що прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, що пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто рішення органу місцевого самоврядування є підставою виникнення, зміни або припинення прав та обов'язків фізичних та юридичних осіб.

Частиною першою статті 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

В даному випадку позивачем передано відповідачеві в оренду земельну ділянку з врахуванням території необхідної для обслуговування будівлі, за яку відповідач сплачує орендну плату.

Прокурор, вимагаючи визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, не довів суду яким саме чином оспорюваний договір порушує інтереси територіальної громади м. Суми. Навпаки, наслідком задоволення позову прокуратури буде порушення інтересів територіальної громади, оскільки призведе до зменшення площі орендованої земельної ділянки, та як наслідок, зменшення доходів міського бюджету в частині сплати відповідачем орендної плати.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що у даній справі немає передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, а твердження першого заступника прокурора Сумської області, що Сумська міська рада неналежним чином здійснює захист інтересів держави та територіальної громади є безпідставним.

Крім того суд зазначає, що обґрунтовуючи своє звернення до суду з даним позовом прокурор повинен був розкрити поняття «контролюючого органу у сфері земельних відносин» саме по відношенню до того позивача, інтереси якого він мав намір захищати в суді, що узгоджувалось би з положенням статті 19 Конституції України та статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно статті 177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з'ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

За приписами статті 185 Господарського процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 1 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, оскільки прокурор, звертаючись до суду із позовом в особі Сумської міської ради, не обґрунтував наявності підстав для здійснення такого представництва інтересів держави в суді.

Керуючись статтею 185, пунктом 1 частини першої статті 226, статтями 233, 234, 235, 236, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні усного клопотання прокурора у справі щодо відкладення підготовчого засідання відмовити.

2. Позов першого заступника прокурора Сумської області (вул. Г. Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 03527891) в інтересах держави в особі позивача - Сумської міської ради (майдан Незалежності, буд. 2, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 23823253) до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «БІСАБІ УКРАЇНА» (вул. Євгена Коновальця, буд. 32Г, офіс 8, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 37013041) про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки комунальної власності залишити без розгляду.

3. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

4. Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строки та в порядку, встановлені статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

5. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повну ухвалу складено 26 квітня 2019 року.

Суддя Н.О. Спиридонова