РІШЕННЯ

06 травня 2019 року Справа №913/3/19
Провадження №16/913/3/19

За позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України, м.Київ

до Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

про стягнення 7065 грн 36 коп.

Суддя Шеліхіна Р.М.

Секретар судового засідання Бикова К.А.

У засіданні брали участь:
від позивача: представник не прибув;
від відповідача: представник не прибув,

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення суми сплаченого позивачем страхового відшкодування, заподіяної внаслідок ДТП шкоди, в розмірі 7065 грн 36 коп. в порядку регресу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.06.2015 у м. Рубіжне Луганської області по вул. Б.Хмельницького на перехресті з вул. Іванова сталася ДТП за участю автомобіля марки ГАЗ66, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_3 ОСОБА_1 . В результаті даної ДТП було скоєно зіткнення з автомобілем ГАЗ-24, державний номер НОМЕР_4 під керуванням громадянина ОСОБА_2 , в результаті чого пасажирка автомобіля ГАЗ-24 ОСОБА_3 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а транспортні засоби механічні пошкодження.

Позивач у позові зазначає, що відповідно до ухвали Рубіжанського міського суду Луганської області від 10.11.2015 у кримінальній справі №425/3990/15-к, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу потерпілого застрахована в ПрАТ СК Провідна за договором обов`язкового страхування С№АІ/2494343.
Враховуючи зазначене, позивач вважає, що у нього відповідно до положень ст.ст. 38, 41 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ст.ст. 1166, 1191 Цивільного кодексу України виникло право регресного позову до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 08.01.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 04.02.2019.

У судове засідання 04.02.2019 представники сторін не прибули.
Від позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання від 30.01.2019 №990МТСБУ/АГ про розгляд справи за відсутності повноважного представника Моторно (транспортного) страхового бюро України, позивач позов підтримує повністю.
Суд задовольняє вказане клопотання позивача.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 04.02.2019 підготовче засідання відкладено на 25.02.2019.

У судове засідання 25.02.2019 представники сторін не прибули.

Від відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання від 06.02.2019 №2/717 про відкладення підготовчого судового засідання 04.02.2019 на строк не раніше 18.02.2019. Ухвалою суду від 04.02.2019 підготовче засідання відкладено на 25.02.2019, тому вказане клопотання втратило актуальність.
До клопотання відповідач надав довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №36-15, з якої вбачається, що за ідентифікаційним кодом, вказаним позивачем у позові 26615064, значиться Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Ухвалою господарського суду Луганської області від 25.02.2019 суд за власною ініціативою продовжив строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів, з 12.03.2019 по 10.04.2019 (включно) та відклав підготовче засідання на 25.03.2019.
У судове засідання 25.03.2019 у режимі відеоконференції прибув представник позивача та надав усні пояснення з приводу заявленого позову.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 25.03.2019 підготовче засідання відкладено на 08.04.2019.
У судове засідання представники сторін не прибули.
Від Військової частини НОМЕР_1 (польової пошти НОМЕР_3 ) через канцелярію суду надійшов супровідний лист від 25.03.2019 №2/1881, до якого додано довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №36-15, з якої вбачається, що за ідентифікаційним кодом, вказаним позивачем у позові 26615064, значиться Військова частина НОМЕР_1 (польова пошта), АДРЕСА_1 .
Ухвалою господарського суду Луганської області від 08.04.2019 суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 11.04.2019 о 15 год. 00 хв.

У судове засідання 11.04.2019 представники сторін не прибули.
У зв`язку з тим, що спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, суд оголосив перерву на 06.05.2019.

У судове засідання 06.05.2019 представники сторін не прибули.
Відповідач правом участі у судових засіданнях не скористався, відзив до матеріалів справи не надав.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 10.11.2015 у справі №425/3990/15-к (а.с.9-10), ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_3 (відповідач у даній справі), 21.06.2015 приблизно о 10 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом ГАЗ 66 реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул.Богдана Хмельницького у м.Рубіжне Луганської області в напрямку центру міста, діючи в порушення ст.ст. 14, 16 Закону України "Про дорожній рух", п.16.11 "Правил дорожнього руху України", затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, на перехресті з вул.Іванова (головна дорога), проігнорував вимоги дорожнього знаку пріоритету "Дати дорогу", внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ГАЗ-24 реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул.Іванова в напрямку вул.Мендєлєєва, зліва на право відносно руху автомобіля ГАЗ66, в результаті чого пасажирка автомобілю ГАЗ-24 ОСОБА_3 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Рубіжанським міським судом Луганської області встановлено, що матеріальна та моральна шкода обвинуваченим відшкодована потерпілій повністю.
За наслідками розгляду справи Рубіжанський міський суд Луганської області звільнив ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 415 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, справу закрив.
Таким чином, ОСОБА_1 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі нереабілітуючих його обставин, у зв`язку з чим обвинувачений є винним у скоєнні злочину по дорожньо-транспортній події.

Відповідно до ч. 4, 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до висновку від 03.09.2015 №02/09, транспортному засобу марки ГАЗ 24, реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с. 22-39), власником якого є ОСОБА_2 , завдано збитки у сумі 9855,60 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 24, реєстраційний номер НОМЕР_4 , була застрахована у ПрАТ СК «Провідна» за договором обов`язкового страхування С№АІ/2494343, строк дії якого визначений до 14.12.2015 (а.с.14).
Власник транспортного засобу ГАЗ 24, реєстраційний номер НОМЕР_4 , якому завдано шкоду - ОСОБА_2 , 24.06.2015 в порядку ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", надіслав МТСБУ (позивачу) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.11-12).
В подальшому - 26.02.2016, ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою (а.с.13), в якій просив на підставі ст. 35 та пп.а ст.41.1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснити відшкодуваня шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.06.2015 в м. Рубіжне Луганської області. Згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно наявної в матеріалах справи копії платіжного доручення від 18.07.2016 №5632рв МТСБУ здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 7065,36 грн (а.с.44).
Позивачем направлено відповідачу претензію від 11.10.2018 №990/МТСБУ, в якій позивач запропонував добровільно погасити заборгованість в розмірі 7065,36 грн (а.с.46).
Оскільки військовою частиною в добровільному порядку не компенсовано витрати МТСБУ, позивач звернувся з позовом про стягнення в порядку регресу сплаченого страхового відшкодування в розмірі 7065,36 грн.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу пріоритету або вищої сили, суд дійшов висновку, що позові слід задовольнити повністю.

Законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон).
Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Відповідно до пунктів 34.1, 34.2 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Положеннями абзаців 1-2 п. 39.1. ст. 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.
Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 Закону основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Підпунктом а) п. 41.1. ст. 41 Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно з пп. 38.2.1. п. 38.2 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.
Відповідно до пп. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
За загальними правилом закріпленим у ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
За приписами ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Під джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо) (Аналогічна правова позиція викладена в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 № 6).
Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що МТСБУ, в контексті правовідносин, які склались в даній справі, наділений правом подати регресний позов до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відповідальність покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, тобто першочерговим у визначені особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду є власник такого джерела.
Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Частинами 1, 2 ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних силах України" визначено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був працівником (військовослужбовцем) Військової частини НОМЕР_1 польової пошти НОМЕР_3 , що підтверджується ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 10.11.2015 по справі №1-кп/425/290/15.
Отже, Військова частина НОМЕР_1 є особою, що відповідальна за шкоду заподіяну службовцем ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 21.06.2015 у м. Рубіжне Луганської області, а до МТСБУ, як особи, що виплатила страхове відшкодування, перейшло право зворотної вимоги (регресу), яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.
З огляду на викладене, враховуючи доведеність вини військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у вчиненні ДТП, (станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була), з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, підтверджуючих здійснення Моторним (транспортним) страховим бюро України виплати у сумі 7065,36 грн, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого відшкодування у розмірі 7065,36 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі сплатив суму заподіяної шкоди, відповідач у порушення приписів ст.73,74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Судовий збір у сумі 1762,00 грн, слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ід. код НОМЕР_5 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України, 02000, м.Київ-2, бульв. Русанівський, а/с 272, ід. код 21647131, борг у сумі 7065,36 грн та витрати на судовий збір у сумі 1762 грн, видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Повний текст рішення складено і підписано 13.05.2019.

Суддя Р. Шеліхіна