Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/138/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання Б. Рижого, розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле агро Україна"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Бастіон" про стягнення заборгованості,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

УСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Суффле агро Україна» (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Бастіон" (відповідач) про стягнення за договором поставки № від 01.01.2018 року 721 310,78 грн основного боргу, 5 750,72 грн 3 % річних, 23 322,23 грн інфляційних втрат та 324 589,85 грн штрафу.

Ухвалою суду від 05.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 25.03.2019 року.

Ухвалою суду від 25.03.2019 року розгляд справи (з урахуванням ухвали суду від 29.03.2019 року) відкладено на 10.04.2019 року.

Ухвалою суду від 10.04.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 06.05.2019 року.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Як вбачається з позовної заяви, 01.01.2018 року між ТОВ "Суффле агро Україна" (позивач, продавець) та ТОВ "Торговий дім "Бастіон" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № , за умовам якого позивач зобов'язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити вартість сільськогосподарських товарів.

На виконання умов зазначеного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 721 310,78 грн, що підтверджується видатковими накладними. Отже, позивач належним чином виконав свої зобов'язання перед відповідачем, передбачені договором поставки № від 01.01.2018 року.

У свою чергу, відповідач, отримавши товар, порушив п.п. 4.3, 4.4 договору, розрахунків за поставлений товар не провів.

Позивач вважає, що згідно з п. 4.3. договору обов'язок виконати належним чином зобов'язання по оплаті отриманого товару виникло у відповідача 31.10.2018 року і просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 721 310,78 грн.

Крім того, за період прострочення виконання відповідачем зобов'язань позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача, крім основного боргу, 69 008,69 грн пені, 5 750,72 грн 3 % річних, 23 322,23 грн інфляційних втрат та штраф в сумі 324 589,85 грн.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ст. ст. 173, 174, 193, 265 ГК України та ст. ст. 11, 509, 525, 526, 599, 610, 612, 625, 629 ЦК України.

Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ухвалою суду від 05.03.2019 року, не надав, а відтак розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами.

Заяви і клопотання сторін, результат їх розгляду.

18.03.2019 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від позивача надійшла заява про зміну (уточнення) предмету позову, в якій позивач вказує, що в прохальній частині позовної заяви випадково пропущено вимогу про стягнення пені в сумі 69 008,69 грн, однак в самому позові позивач посилається на нарахування пені і додає розрахунок пені. Відтак, просить суд подальший розгляд справи здійснювати за такими позовними вимогами: 721 310,78 грн основного боргу, 5 750,72 грн 3 % річних, 23 322,23 грн інфляційних втрат, 324 589,85 грн штрафу та 69 008,69 грн пені. Враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви допущену технічну помилку, отже заява позивача приймається судом.

Інших заяв і клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв'язку, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

01.01.2018 року між відповідачем (покупець) та позивачем (продавець) укладено договір поставки № від 01.01.2018 року (договір).

Договір діє з моменту підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 9.6 договору).

Згідно з підп. 1.1.1. п. 1.1. договору продавець зобов'язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати вартість наступних сільськогосподарських товарів: насіння ячменю, кукурудзи, ріпаку, соняшника, пшениці, сої, гороху, сорго, люцерни, жита, засоби захисту рослин, мінеральні добрива, добрива для позакореневого підживлення.

Загальний об'єм поставки означатиме або плановий об'єм поставки, зазначений у специфікаціях до договору, або фактичний об'єм поставки відповідно до видаткових документів, що повинен відповідати плановому об'єму поставки + - 5 % . Загальна вартість поставки означатиме загальний об'єм поставки, помножений на ціну (п. 1.2. договору).

Розділом 3 договору визначені умови поставки, зокрема за п. п. 3.2., 3.5 договору передбачено, що товар вважається переданим за кількістю та якістю за умови підписання товарно - транспортної накладної чи видаткової накладної покупцем. Претензії по кількості після прийому-передачі товарів та підписання накладних не можуть бути заявлені покупцем та не приймаються продавцем. У разі виявлення претензій по кількості чи якості складається акт згідно з п. 3.4. договору. Під час поставки продавець зобов'язаний передати покупцю всю документацію на товар згідно з законодавством. Продавцем надаються такі документи: видаткова накладна, товарно - транспортна накладна. Рахунок - фактура надається при передоплаті, якщо інше не зазначено у договорі. Свідоцтво на насіння/сертифікат якості надається на вимогу покупця.

Відповідно до п. п. 3.6, 3.7 договору у зв'язку з тим, що постачання за договором має характер централізовано - кільцевих перевезень, підписання видаткової накладної представником покупця можливе без довіреності на отримання матеріальних цінностей шляхом скріплення свого підпису на документах печаткою покупця, відміченою в цьому договорі в пункті «Реквізити та підписи сторін». Покупець несе відповідальність за належне підписання та передачу продавцю оригіналів товаросупроводжувальних документів на товар. Одностороння відмова від підписання документів (в т.ч. їх неналежне оформлення, умисне чи з необережності) при фактичному отриманні товару не допускається, в такому випадку продавець матиме право використовувати будь - які інші докази поставки, в т. ч. складські документи, товарно - транспортні накладні, акти звірок, сканкопії документів, факсокопії документів, що направлялися сторонами до обміну оригіналами, покази свідків тощо.

Судом установлено, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 721 310,78 грн, що підтверджується видатковими накладними № від 19.06.2018 року на суму 49 831,49 грн, № від 18.06.2018 року на суму 174 013,60 грн, № від 06.06.2018 року на суму 128 295,47 грн, № від 08.06.2018 року на суму 108 038,29 грн, № від 05.10.2018 року на суму 125 538,00 грн, № від 05.10.2018 року на суму 26 901,00 грн, № від 30.05.2018 року на суму 108 692, 93 грн.

Зазначені накладні підписані та скріплені печаткою відповідача. У матеріалах справи відсутні докази складання актів у зв'язку з наявністю претензій відповідача по кількості чи якості товару.

Згідно з п.п. 4.1.-4.4. договору номенклатура товару, його кількість та ціна зазначаються у специфікації до цього договору. При оплаті товару покупець обов'язково повинен вказати номер та дату рахунку чи видаткової накладної, в іншому разі продавець залишає за собою право зарахувати кошти на закриття будь - якої існуючої заборгованості покупця. Ціна встановлюється із ПДВ, якщо тільки це не суперечить законодавству. Якщо інші умови оплати не будуть погоджені сторонами, покупець зобов'язується оплатити вартість товару не пізніше 31.10.2018 року. У разі поставки товару продавцем без отримання погодженої попередньої оплати від покупця, кінцевою датою розрахунків (в т. ч. для цілей обчислення штрафних санкцій) сторони домовилися рахувати день підписання видаткової накладної.

Доказів оплати поставленого товару станом на дату розгляду справи в матеріалах справи немає, отже за відповідачем рахується заборгованість в сумі 721 310,78 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення 69 008,69 грн пені, 5 750,72 грн 3 % річних, 23 322,23 грн інфляційних втрат та штраф в сумі 324 589,85 грн.

Відповідальність сторін за несвоєчасні розрахунки за поставку товару передбачена розділом 8 договору. Так, за п. 8.1. договору в разі несвоєчасної оплати вартості товарів покупцем відповідно до договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п. 6 ст. 232 ГК України.

Покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 (п'ятнадцять) % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення (п. 8.2 договору).

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані із несвоєчасною оплатою товару за договором поставки, та відповідальністю за порушення строків оплати за поставлений товар, регулювання яких здійснюється ГК України та ЦК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що поставка товару відбулася без отримання погодженої попередньої оплати від покупця, тому кінцевою датою розрахунків (в т. ч. для обчислення штрафних санкцій) буде день підписання видаткових накладних, як це передбачено п. 4.4. договору.

Як установлено судом, відповідач, отримавши від позивача товар на загальну суму 721 310,78 грн, що підтверджується видатковими накладними, своєчасно розрахунків за нього провів, а відтак позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України, за прострочення грошового зобов'язання здійснив нарахування 5 750,72 грн 3 % річних та 23 322,23 грн інфляційних.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

З наведеної норми матеріального права, яка регулює відповідальність за неналежне виконання грошового зобов'язання, вбачається право кредитора здійснити нарахування 3% річних та інфляційних.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних за договором поставки № від 01.01.2018 року, у межах періоду, визначеного позивачем, установив, що 3% річних становлять 5 750,72 грн (при заявленому - 5 750,72 грн), а інфляційні втрати - 23 322,23 грн (при заявленому - 23 322,23 грн), отже, 3% річних та інфляційні підлягають стягненню з відповідача у заявленому розмірі.

Стосовно нарахування позивачем пені та штрафу, то слід зазначити таке.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

За змістом ч. 2 ст. 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу ч. 1 ст. 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Пеня як вид забезпечення виконання зобов'язання та її розмір визначена ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 та ч. 6 ст. 232 ГК України. Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із принципом свободи договору, встановленим ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а в силу ст.ст. 217, 230 ГК України штраф та пеня визначені як види штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Відтак, в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 року у справі № 20/246-08 та від 27.04.2012 року у справі №06/5026/1052/2011 та у Постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі № 911/2813/17 та від 22.03.2018 року у справі № 911/1351/17 у подібних (господарських) правовідносинах. Суд не вбачає підстав для відступлення від зазначеної усталеної судової практики при розгляді цієї справи.

Крім того, із системного аналізу наведених норм права вбачається, що неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов'язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов'язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов'язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов'язання.

Як зазначалося, у договорі сторонами передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення його умов у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, зокрема за п.п. 8.1., 8.2. договору. При цьому сторони обумовили, що обмеження, передбачені ч. 6 ст. 232 ГК України, до правовідносин, що склалися між ними, не застосовуються.

У свою чергу, позивач здійснив нарахування штрафу не одноразово, а за три місяці прострочення виконання зобов'язання, що не узгоджується із його суттю та правовою природою.

Перерахувавши розмір пені у межах періоду, визначеного позивачем, з урахуванням п. 8.1. договору, та штрафу, суд установив, що розмір першої становить 69 008,69 грн (при заявленому - 69 008,69 грн) (розрахунок додається), а другого - 108 196,62 грн (721 310,78 грн х 15%) (при заявленому - 324 589,85 грн), відтак пеня підлягає задоволенню у заявленому розмірі, а штраф - частково.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з'ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв'язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 721 310,78 грн основного боргу, 69 008,69 грн пені, 5 750,72 грн 3% річних, 23 322,23 грн інфляційних та 108 196,62 грн штрафу.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 17 159,74 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено частково, відтак судовий збір в розмірі 13 913,11 грн покладається на відповідача, а решта - на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле агро Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Бастіон" про стягнення в сумі 1 143 982,27 грн, з яких: 721 310,78 грн основного боргу, 5 750,72 грн 3 % річних, 23 322,23 грн інфляційних втрат, 324 589,85 грн штрафу та 69 008,69 грн пені задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім "Бастіон» (34700, Рівненська область, м. Корець, вул. Київська, буд. 65, ідентифікаційний код 39081223) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле агро Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ідентифікаційний код 34863309) 721 310,78 грн основного боргу, 69 008,69 грн пені, 5 750,72 грн 3% річних, 23 322,23 грн інфляційних та 108 196,62 грн штрафу.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 216 393,23 грн штрафу відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім "Бастіон» (34700, Рівненська область, м. Корець, вул.Київська, буд. 65, ідентифікаційний код 39081223) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле агро Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ідентифікаційний код 34863309) 13 913,11 грн судового збору.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле агро Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, ідентифікаційний код 34863309) .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Бастіон (34700, Рівненська область, м. Корець, вул. Київська, буд. 65, ідентифікаційний код 39081223).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 06.05.2019 року.

Суддя О.Андрійчук