Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р.                     м. Рівне                              Справа № 918/224/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Національний університет "Острозька академія"

про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат всього 2 563,08 грн.

Секретар судового засідання: Лиманський А.Ю.

Представники:

від позивача: Родоман Т.О.

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Національного університету "Острозька академія" про стягнення 2 563,08 грн., з яких 1 895,60 грн. - пеня, 346,76 грн. - 3% річних, 320,72 грн. - інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору №00701/17-ТЕ(Т)-28 поставки природного газу від 18.04.2017 р., а саме несвоєчасно розрахувався за отриманий газ. Тому позивач, покликаючись на умови Договору та ст.625 ЦК України, з огляду на прострочення виконання зобов'язань щодо погашення основного боргу, нарахував відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою від 02.04.2019 р. призначено розгляд справи на 19.04.2019 р. У подальшому розгляд справи відкладено на 07.05.2019 р.

22.04.2019 р. відповідач подав відзив на позов, у якому вказує, що допущені відповідачем суми прострочень та періоди їх погашення були незначними; що порушення відповідачем договірних зобов'язань не спричинило негативних наслідків та збитків господарській діяльності позивача; що боргу за спожитий природний газ на даний час немає та зобов'язання щодо оплати природного газу були виконані відповідачем. Тому, беручи до уваги те, що сума основного боргу сплачена перед позивачем у повному обсязі, Національний університет "Острозька академія" не є організацією, метою якої є отримання прибутку, а є закладом вищої освіти, що фінансується за рахунок бюджетних коштів - Національний університет "Острозька академія" просить зменшити розмір пені на 50%.

06.05.2019 р. позивач подав відповідь на відзив, у якій підтримав позов повністю та просить його задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні 07.05.2019 р. позов підтримав повністю.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.202 ГПК України). Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у справі доказами.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представника позивача, давши правову оцінку доказам, які мають значення для вирішення справи, господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

18 квітня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі – Постачальник, позивач) та Національним університетом "Острозька академія" (надалі – Споживач, відповідач) укладено Договір №00701/17-ТЕ(Т)-28 постачання природного газу (надалі – договір; арк.с. 18-25), за умовами якого продавець зобов'язується поставити споживачеві у 2017 році природний газ, а споживач зобов’язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно п. 1.3. Договору необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п.2.1. цього Договору, споживач визначає самостійно.

За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) (п.1.4. Договору).

Постачальник передає споживачу з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 75 тис. куб. метрів (п. 2.1. Договору).

Пунктом 3.4. договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Ціна за 1 000 куб.м. природного газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20% . До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ– 5930,40 грн. (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов’язується сплатити постачальнику, пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення (п. 8.2. Договору).

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

На виконання умов Договору №00701/17-ТЕ(Т)-28 постачання природного газу було передано відповідачу у власність природний газ на загальну суму 245 346,57 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 30.03.2017 року на суму 86 803,26 грн., від 31.04.2017 року на суму 53 332,09 грн., від 30.06.2017 року на суму 53 373,60 грн., від 31.07.2017 року на суму 20 169,29 грн., від 31.08.2017 року на суму 6 653,90 грн., від 30.09.2017 року на суму 25 014,43 грн. (арк.с. 26-31).

У свою чергу відповідач здійснив оплату отриманого природного газу. Проте несвоєчасно, допустивши прострочення платежів. Вказане підтверджено наявними у справі банківськими виписками (арк.с. 34-40).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час звернення позивача із позовом відповідачем повністю оплачено кошти за умовами Договору на загальну суму 245 346,57 грн. Дану обставину також підтвердили позивач та відповідач у своїх письмових документах, які подані суду.

Враховуючи порушення відповідачем термінів виконання грошових зобов’язань за договором поставки природного газу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1 895,60 грн. - пені, 346,76 грн. - 3% річних, 320,72 грн. - інфляційних втрат, згідно долученого розрахунку (арк.с. 16-17).

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" відповідач зобов'язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пеня за прострочу платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України (ч. 2 ст. 343 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов’язується сплатити постачальнику, пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

У зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач, керуючись пунктом 8.2. договору, нараховано відповідачу пеню в сумі 1 895,60 грн.

Здійснивши перерахунок пені, суд вважає, що наданий розрахунок позивача є арифметично вірним, відповідає положенням нормам чинного законодавства та п. 8.2. Договору.

Разом з тим відповідач просить суд зменшити нараховану позивачем пеню на 50%. Слід звернути увагу, що згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

У даному ж випадку вбачається, що нарахований позивачем розмір штрафних санкцій 1 895,60 грн. не є надмірно великим порівняно із сумою коштів, яка підлягала своєчасній оплаті (245 346,57 грн.), та розмір пені відповідає наслідкам порушення зобов'язання споживачем. Тому суд не вбачає підстави у цьому спорі зменшувати нараховану суму пені.

Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Крім того, з огляду на прострочення виконання зобов'язання нараховано відповідачу передбачені ч.2 ст.625 ЦК України 346,76 грн. - 3% річних, 320,72 грн. - інфляційних втрат.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов'язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 904/10242/17 та від 08.12.2018 у справі №913/63/18.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає його арифметично вірним, який відповідає положенням статті 625 ЦК України, а відтак позовні вимоги про стягнення 346,76 грн. - 3% річних, 320,72 грн. - інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77, 79 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже, враховуючи усе викладене у сукупності позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Національного університету "Острозька академія" про стягнення 1 895,60 грн. - пені, 346,76 грн. - 3% річних, 320,72 грн. - інфляційних втрат - є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Національного університету "Острозька академія" (35800, Рівненська обл., м. Острог, вул. Семінарська, буд.2, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 код ЄДРОПУ 20077720) - 1 895 (одна тисяча вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 60 коп. - пені, 346 (триста сорок шість) грн. 76 коп. - 3% річних, 320 (триста двадцять) грн. 72 грн. - інфляційних втрат, 1 921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано "11" травня 2019 року.

Суддя Бережнюк В.В.