ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
про залишення позовної заяви без розгляду
28.03.2019 р. Справа № 917/190/18
2.Товариства з обмеженою відповідальністю агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта", с. Бакай, Решетилівський район, Полтавська область
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:
про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування державної реєстрації договору оренди та повернення земельної ділянки
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олійник Н.І.
Представники сторін:
від прокуратури: Марченко О.А., посв. в протоколі
від відповідачів:1. не з`явився; 2. ОСОБА_1 , дов. в протоколі, ОСОБА_2 , дов. в протоколі, ОСОБА_3 , дов. в протоколі
від третіх осіб: 1. не з`явився; 2. не з`явився; 3. не з`явився
Розглядається позовна заява про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 158,30 га, укладеного між відповідачами, зобов`язання відповідача 2 повернути орендовану земельну ділянку площею 158,30 га до земель запасу Малобакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
Представник позивача на позовних вимогах наполягає.
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилається на те, що із внесенням 08.02.2006р. змін до Земельного кодексу України не передбачена передача в оренду земель лісогосподарського призначення і Решетилівська районна державна адміністрація усупереч законодавству надала земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 158,3 га в тимчасове користування (оренду) юридичній особі приватного права (відповідачу 2) для лісогосподарської діяльності без прийняття розпорядження про передачу в оренду земельної ділянки та без проведення нормативної грошової оцінки.
Позивач також зазначає, що підставою для укладення договору оренди земельної ділянки лісогосподарського призначення від 14 вересня 2012 року між Решетилівською райдержадміністрацією та ТОВ «Еліта», а також виготовлення технічної документації її землеустрою стало розпорядження голови Решетилівської райдержадміністрації № 217 від 24.03.2011 р. про внесення змін до не чинного договору оренди земельної ділянки від 20.09.2007 р. та надання її в оренду товариству (відповідачу 2) без прийняття рішення відповідним органом виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки в строкове платне користування, що суперечить вимогам ст. 124 Земельного кодексу України.
Разом з цим, позивач зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України встановлено, що надання земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб віднесено до повноважень обласних державних адміністрацій.
Пред`явлення даного позову, як зазначає позивач, обумовлено порушенням державних та громадських інтересів, оскільки надання в оренду, всупереч законодавчих норм земель лісогосподарського призначення, що є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах, суперечить основним засадам природоохоронного законодавства, метою якого є захист і відтворення лісових ресурсів.
Отже, в даному випадку, як зазначає прокурор, порушуються економічні інтереси держави у сфері земельних відносин при укладенні договору оренди з порушенням вимог земельного законодавства, наслідками яких є протиправна передача земель лісогосподарського призначення юридичній особі приватної форми власності на умовах оренди, без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відповідних розпоряджень Полтавської обласної державної адміністрації про затвердження проектів землеустрою та надання земельної ділянки в оренду.
Укладенням вказаного договору оренди земельної ділянки лісогосподарського призначення, як зазначає позивач, порушені права Полтавської обласної державної адміністрації як законного розпорядника землями для вказаних цілей на території Полтавської області за межами населених пунктів.
Посилаючись на ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ч. ч. 3-5 ст. 53 ГПК України, рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), позивач зазначає, що поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.
Позивач зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016р. № 482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи покладено обов`язки щодо здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладення цивільно - правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі, в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 10-16-0.6-396/2-18 від 25.01.2018р. відповідно до частини 6 пункту 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016р. № 308 посадові особи управління в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Враховуючи те, що у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом цієї категорії, прокурор пред`являє позов в інтересах держави як позивач.
У даному випадку, як зазначає позивач, єдиним можливим способом захисту інтересів держави є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування його державної реєстрації та повернення земельної ділянки до належного розпорядника.
Відповідач 1 відзив на позов не надав, його представник в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання відповідач - 1 повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням.
Відповідач 2 у відзиві позов не визнає, посилаючись зокрема на те, що позов позивача є необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено факт недодержання сторонами спірного договору оренди земельної ділянки вимог ст. 203 ЦК України, а також не доведено, в чому полягає порушення інтересів держави, не вказано прямих підстав для визнання договору недійсним, не зазначено про можливість державних органів, за умови порушення вимог закону, самостійно звернутись з позовом до суду.
Відповідач - 2 подав клопотання (заяву) про застосування позовної давності (вх. № 3085 від 23.03.2018р.), в якому відповідач -2 посилається, зокрема на те, що при наявності порушеного речового права держави, як власника вказаної земельної ділянки та інших вимог законодавства, даний факт був відомий органам Держгеокадастру, починаючи з державної реєстрації договору оренди землі у 2012 році. Від дати реєстрації договору 14.09.2012р. й до дати затвердження Положення про Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (17.11.2016р.), яким встановлено виключний перелік підстав для звернення до суду, сплив строк у 4 роки.
Однак, доказів звернення територіальних органів Держгеокадастру з будь-якими скаргами, заявами, листами до прокуратури чи до суду щодо порушень при укладенні договору оренди землі від 06.03.2012р. протягом 2012р.-2016р. позивачем не надано.
Зважаючи на статус держави та її органів, як суб`єктів владних повноважень, дія положень п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України не поширюється на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і спрямовані на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.
На такі позови, як зазначає відповідач - 2 поширюється дія положень ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів, як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав законних інтересів.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України, зокрема: від 16.09.2015р. у справі № 6-68цс15, від 16.08.2017р. у справі № 3-869гс17.
За таких обставин, як зазначає відповідач 2, територіальний орган Держгеокадастру (Держкомзему, Держземагенства) та органи прокуратури мали можливість протягом 2012-2016 років за наявності порушень закону при укладенні вказаного договору, звернутись за захистом прав та інтересів до суду, однак, своїм правом не скористалися.
Від відповідача - 2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. № 6565 від 13.07.2018р.) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 907/50/16.
В додаткових поясненнях щодо передання спірної земельної ділянки в оренду (вх. № 8836 від 24.09.2018р.) відповідач-2 зазначає, що Держгеокадастр є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства і може бути позивачем та відповідачем у суді. Відповідач-2 сплачує орендну плату до державного бюджету та використовує земельну ділянку за цільовим призначенням на умовах, вказаних в договорі, забезпечує збереження лісу і задоволення даного позову не призведе до відновлення будь-яких матеріальних чи нематеріальних інтересів держави.
Позивач у відповіді на відзив зазначає, що договір оренди земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 158,3 га на території Малобайської сільської ради Решетилівського району від 14 вересня 2012р. між Решетилівською райдержадміністрацією та ТОВ АФГ «Еліта» укладений з порушенням норм земельного та лісового законодавства, всупереч ст.ст. 56,57,124 Земельного кодексу України, ст. 13 Закону України «Про оцінку земель», ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Оспорюваний договір оренди земельної ділянки не містить істотної умови, а саме, орендної плати, розрахованої відповідно до вимог чинного законодавства, правомірність договору оренди земельної ділянки не презюмується із фактом його державної реєстрації.
В даному випадку, як зазначає позивач, порушуються державні та суспільні інтереси держави у сфері земельних відносин при укладенні договору оренди з порушенням вимог земельного законодавства, наслідками яких є протиправна передача земель лісогосподарського призначення юридичній особі приватної форми власності на умовах оренди, без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відповідних розпоряджень Полтавської обласної державної адміністрації про затвердження проектів землеустрою та надання земельної ділянки в оренду.
Звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - розпорядження земельними ділянками та повернення їх у розпорядження держави, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників.
Позивач зазначає, що Полтавській ОДА, як законному розпоряднику земель вказаної категорії, не було відомо про факт надання земельної ділянки ТОВ АФГ «Еліта» в користування згідно договору оренди від 14.09.2012р.
Таким чином, стверджує позивач, надання в користування земельної ділянки державної форми лісогосподарського призначення юридичній особі приватного права для комерційного використання, площею 158,3 га всупереч чинному законодавству, прямо порушує публічні інтереси держави та суспільства.
Позивач також вказує, що відповідачами не надано до суду належних та допустимих доказів того, що прокурор міг дізнатися про порушення прав в 2012 році і про укладення спірного договору оренди земельної ділянки прокурор дізнався в листопаді 2017 року.
Позивач у запереченні на клопотання про зупинення провадження у справі (вх. № 9414 від 09.10.2018р.) зазначає, що справа, на яку посилається відповідач 2, як на приклад подібних правовідносин, стосується витребування майна в добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України. Позивачем в зазначеній справі виступає державний орган виконавчої влади.
Натомість, у справі № 917/190/18 прокурор виступає самостійним позивачем, позовні вимоги стосуються повернення земельної ділянки внаслідок визнання договору оренди недійсним на підставі ст. 216 ЦК України, що є відмінним від справи, що переглядається Верховним судом, способом захисту порушеного права.
Таким чином, як зазначає позивач, відсутні підстави вважати, що існують подібні правовідносини у справі, що розглядається із справою № 907/50/16.
Судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі № 917/190/18 (ухвала суду від 09.10.2018 р.).

В запереченнях на додаткові пояснення відповідача 2 ( вх. № 9415 від 09.10.2018 р.) позивач зазначив, що оскільки жоден орган місцевого самоврядування або виконавчої влади не наділений повноваженнями передавати в оренду землі лісогосподарського призначення, прокурор звернувся до суду в інтересах ГУ Держгеокадастру в Полтавській області, як органу, на який покладено обов`язки щодо здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладення цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.
Повноваження по прийняттю рішень про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, належить, відповідно до ст. 31 Лісового кодексу України, до повноважень Полтавської обласної державної адміністрації.
Третя особа - 1 позов підтримує в повному обсязі (вх. №2980 від 21.03.18 р.), її представник в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання третя особа - 1 повідомлена, що підтверджується поштовим повідомленням.
Третя особа - 2 проти позову заперечує (вх. № 3084 від 23.03.18 р.), вказуючи, що земельна ділянка площею 158,3 га для ведення лісового господарства знаходиться за межами населеного пункту, тому Малобакайська сільська рада в заключенні договору оренди участі не брала. Як орган місцевого самоврядування, на території якого знаходиться даний лісовий масив, орендар якого ТОВ «АФГ «Еліта» здійснює необхідні роботи щодо збереження природного середовища цієї ділянки, забезпечує збереження лісу й створює сприятливі умови для його охорони, захисту та відтворення, орендна плата сплачується регулярно, та в повному обсязі. Земельна ділянка використовується за цільовим призначенням.
Третя особа - 2 вказує, що сільській раді невідомо про будь-які скарги, заяви, судові справи щодо незаконності оренди спірної земельної ділянки, починаючи з 2012р. й до подання цього позову.
Представник третьої особи 2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений ( пошт. повідомлення в мат. справи).
Третя особа - 3 пояснення на позов не надала, її представник в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання третя особа 3 повідомлена, що підтверджується поштовим повідомленням.
В судових засіданнях оголошувались перерви: 27.11.2018р. до 24.01.2019р. до 14-00 год., 26.02.2019р. до 15.03.2019р. до 15-00 год., 15.03.2019р. (за клопотанням позивача) до 28.03.2019р. до 15-00 год.
В судовому засіданні 28.03.2019 р. представник прокуратури позов підтримав.
Представники відповідача 2 проти позову заперечують.
Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача, відповідача - 2, суд встановив.
За приписами частин 2 та 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.
Згідно ст.131-1 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, в тому числі, представництво інтересів громадянина та держави в суді у випадках, визначених Законом.
Підставою для представництва прокурором інтересів держави має бути наявність порушень або загрози порушень цих самих інтересів.
Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р., поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України в логічно-значеннєвому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та /або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного та прямо не опосередкованого в суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, який є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, що не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді, згідно приписів ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
У відповідності до ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Таким чином, у відповідності до вимог ст.53 ГПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може набути статус позивача у двох випадках: відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в разі відсутності у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду.
В позовній заяві прокурор зазначив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016р. № 482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи покладено обов`язки щодо здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладення цивільно - правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.
Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 10-16-0.6-396/2-18 від 25.01.2018р. відповідно до частини 6 пункту 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016р. № 308 посадові особи управління в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Враховуючи те, що у вказаного державного органу - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом цієї категорії, прокурор пред`являє позов в інтересах держави як позивач.
Тобто, прокурор зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області і зазначив про відсутність у цього органу повноважень щодо звернення до суду з даним позовом.
Разом з цим, прокурор в позові та в запереченнях на додаткові пояснення відповідача - 2 зазначає, що укладенням спірного договору оренди земельної ділянки лісогосподарського призначення порушені права Полтавської обласної державної адміністрації як законного розпорядника землями для вказаних цілей на території Полтавської області за межами населених пунктів.
Повноваження по прийняттю рішень про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, належить, відповідно до ст. 31 Лісового кодексу України, до повноважень Полтавської обласної державної адміністрації.
При цьому, посилаючись у позові на те, що єдиним можливим способом захисту інтересів держави є визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування його державної реєстрації та повернення земельної ділянки до належного розпорядника, прокурор просить суд зобов`язати ТОВ «Еліта» повернути орендовану земельну ділянку до земель запасу Малобакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області на порушення прав якої прокурор не вказує.
Частина 1 статі 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК України із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.
Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно із пунктами "в", "д" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, застосування інших, передбачених законом, способів.
Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначені способи, є наявність права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
У разі порушення права на земельну ділянку його захист, у визначений пунктом "в" частини 3 статті 152 ЗК України спосіб, здійснюється власником земельної ділянки або її землекористувачем, а відповідно право на звернення із таким позовом належить власнику, землекористувачу цієї ділянки або особі, яка відповідно до законодавства уповноважена та має право в інтересах власника земельної ділянки або землекористувача звертатись за захистом його порушеного права із одночасним обґрунтуванням в позовній заяві підстав для звернення уповноваженої особи із позовом в інтересах власника земельної ділянки або землекористувача.
З вищенаведених норм та з позову прокурора вбачається, що право на звернення до суду з даним позовом має Полтавська обласна державна адміністрація як законний розпорядник спірної земельної ділянки і право на яку, як зазначає прокурор в позові, порушено відповідачами.
Таким чином, прокурором невірно зазначено орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.
Здатність мати процесуальні права та обов`язки визначена процесуальним законом як процесуальна правоздатність, а можливість набувати та здійснювати процесуальні права та обов`язки як процесуальна дієздатність (стаття 44 ГПК України).
Полтавська обласна державна адміністрація, як юридична особа публічного права, має право звертатися з даним позовом до суду. Але, зазначаючи, що порушено право Полтавської обласної державної адміністрації як розпорядника спірної земельної ділянки, прокурор зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області і зазначає про відсутність у цього органу повноважень щодо звернення до суду з даним позовом з посиланням на те, що на цей орган покладено обов`язки щодо здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладення цивільно - правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016р. № 482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи покладено обов`язки щодо здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.
У своїй діяльності Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області керується Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, затверджене наказом Держгеокадастру № 308 від 17.11.2016р., яким чітко передбачені повноваження Головного управління в сфері контролю за використанням та охороною земель.
Даним Положенням встановлені повноваження Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, визначено способи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також встановлено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, які мають право безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення; звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Будь-які акти обстежень спірної земельної ділянки, акти перевірок дотримання вимог земельного законодавства щодо використання земельної ділянки, проведені та складені Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області, в додатку до позову відсутні та прокурором до матеріалів справи не надані.
Крім того, в листі від 25.01.2018 р. за № 10-16-0.6-396/2-18, направленому Решетилівському відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області (а.с.48), Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області зазначило, що відповідно до чинного законодавства, Головне управління не має повноважень для оцінювання законності передачі Решетилівською районною державною адміністрацією Полтавської області земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 158,3 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Малобакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області в оренду ТОВ «Еліта».
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що господарським судом помилково порушено провадження у даній справі за позовом прокурора, оскільки ним не вірно визначено орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах і прокурор не має процесуальної дієздатності.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 23.10.2018 р. у справі № 926/03/18.
Згідно п.1 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.
За таких обставин, суд ухвалив залишити позов без розгляду.
Згідно п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає поверненню позивачу.
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 226, ст. 234 ГПК України, п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд, -
УХВАЛИВ:
1. Залишити позов без розгляду.
3. Ухвалу надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту оголошення (ст.ст. 235, 255 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суддя Солодюк О.В.