ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2019 м. Київ

Справа № 910/2669/19

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "СІГМА РЕГІОН";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ";

про: стягнення 551.028,65 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІГМА РЕГІОН" (далі – позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" (далі – відповідач) про стягнення 767.706,32 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором поставки від 10.09.2018 № 10/09-18б, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 767.706,32 грн., з яких: 750.576,72 грн. – основна заборгованість, 8.883,54 грн. – пеня, 740.30 грн. - 3 % річних та 7.505,76 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2669/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням вжиття останнім заходів досудового врегулювання спору та часткової оплати заборгованості за договором поставки від 10.09.2018 № 10/09-18.

До господарського суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшив позовні вимоги до 551.028,65 грн. (основна заборгованість).

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказав те, що претензійний порядок вирішення спору є правом позивача та навів докази часткової сплати відповідачем заборгованості, які наявні в заяві про зменшення позовних вимог.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав про те, що сплата грошових коштів в поданих відповідачем до суду платіжних дорученнях здійснена виключно в рамках договору поставки від 10.09.2018 № 10/09-18.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки від 10.09.2018 № 10/09-18б (далі – Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов’язується в порядку та строки, встановлені цим договором, передати у власність відповідачу борошно пшеничне вищого та першого сорту (далі – товар), в певній кількості, відповідної якості і за ціною вказаною в специфікації, а відповідач зобов’язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у цьому договорі (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.4 Договору визначено, що відповідач здійснює оплату на умовах відстрочки платежу на протязі 14 календарних днів з моменту поставки товару на склад відповідача, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Положеннями п. 5.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату товару, відповідач сплачує позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від своєчасно неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, станом на 27.02.2019 заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар за Договором становила 750.576,72 грн. (дана фактична обставина не заперечується відповідачем, про що зазначено в поданому до суду відзиві на позов).

Приписами частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відтак вказана фактична обставина не підлягає доказуванню в розумінні частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача зобов’язання з оплати товару за Договором, відповідач вартість отриманого товару на користь позивача сплатив частково в сумі 199.548,07 грн., а саме:

- 63.947,89 грн. (платіжне доручення від 01.03.2019 № 8424 на суму 270.000,00 грн. з яких сплачено по Договору 63.947,89 грн., з урахуванням листа відповідача від 18.03.2019 № 73 про зміну призначення платежу);

- 68.000,08 грн. (платіжне доручення від 19.03.2019 № 8595 на суму 68.000,08 грн.);

- 25.000,00 грн. (платіжне доручення від 27.03.2019 № 8712 на суму 25.000,00 грн.);

- 42.600,10 грн. (платіжне доручення від 27.03.2019 № 321 на суму 100.000,00 грн. з яких сплачено по Договору 42.600,10 грн., з урахуванням листа відповідача від 27.03.2019 № 97 про зміну призначення платежу), що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 551.028,65 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 551.028,65 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 551.028,65 грн.

Заперечення відповідача викладені в поданих до суду заявах судом відхилені, оскільки відповідно до листів про зміну призначення платежу від 18.03.2019 № 73 та від 27.03.2019 № 97 відповідачем були змінені призначення платежу у платіжних дорученнях від 27.03.2019 № 321 та від 01.03.2019 № 8424, відповідно до яких, як встановлено вище судом, погашення відповідачем заборгованості за Договором здійснено частково.

В свою чергу, решта поданих відповідачем до суду платіжних доручень не відноситься до укладеного між сторонами спору Договору.

Крім того, встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб’єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ" (04070, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОРИЧІВ ТІК, будинок 35 В, ідентифікаційний код 38092323) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "СІГМА РЕГІОН" (22800, Вінницька обл., Немирівський район, місто Немирів, ВУЛИЦЯ СОБОРНА, будинок 226-А, ідентифікаційний код 37336457) основну заборгованість в сумі 551.028 (п’ятсот п’ятдесят одна тисяча двадцять вісім) грн. 65 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 8.265 (вісім тисяч двісті шістдесят п’ять) грн. 43 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац