СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р. Справа № 913/645/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Андрійко Є.Л. - адвокат (свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю від 10.10.2017 серія ПТ №1843) - за довіреністю від 26.10.2018 №14-210;

від відповідача: Дугін Е.В .- виконуючий обов`язки директора на підставі наказу від 06.05.2019 №55-к;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

на рішення Господарського суду Луганської області від 11.03.2019 (суддя Фонова О.С.), ухвалене в м. Харкові о 15 год. 38 хв., повний текст якого складений 20.03.2019,

у справі №913/645/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Комунального спеціалізованого теплозабезпечувального підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області,

про стягнення 12330473,60грн,

ВСТАНОВИЛА:

18.12.2018 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Луганської області із позовом до Комунального спеціалізованого теплозабезпечувального підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради про стягнення з відповідача боргу у загальній сумі 12330473,00грн, у тому числі: основний борг у сумі 9300369,00грн, пеня у сумі 962525,90грн, 3% річних у сумі 414010,42грн, інфляційні втрати у сумі 1653568,28грн (а.с. 4-47).

Рішенням Господарського суду Луганської області від 11.03.2019 позов задоволено частково; стягнуто з Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України основний борг у сумі 9300369,00грн, 3% річних у сумі 414010,42грн, інфляційні втрати у сумі 1653568,28грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 170519,21 грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.82-88).

Рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог з посиланням на ст. ст. 525, 526, 530, 611, 625, 629, 712, 714 Цивільного кодексу України, ст. 173, 193, 232 Господарського кодексу України мотивовано доведеністю матеріалами справи порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 27.10.2016 №1834/1617/БО-20 та наявності заборгованості за поставлений газ у розмірі 9300369,00грн й обґрунтованістю нарахування інфляційних втрат у сумі 1653568,28грн та 3% річних у сумі 414010,42грн.

В частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення пені рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивач є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» (надалі Закон №85-VIII), а відповідач спожив природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг, який здійснює свою господарську діяльність у м. Рубіжне Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.01.2019 N 28-р), тому для відповідача мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції триває до її завершення. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що нарахування пені у розмірі 962525,90грн є безпідставним з огляду на наявність мораторію, встановленого статтею 2 Закону №85-VIII.

АТ «НАК «Нафтогаз України» (організаційно-правова форма якого змінена з ПАТ«Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на АТ «НАК «Нафтогаз України» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №266 «Деякі питання акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») з рішенням суду першої інстанції не погодилося та 06.04.2019 звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 11.03.2019 у справі №913/645/18 в частині відмови у стягненні 962525,90грн пені; прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо стягнення пені задовольнити; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що місцевий господарський суд неправильно застосував приписи статті 2 Закону №85-VIII та дійшов передчасного висновку про те, що позивач є енергопостачальною компанією. Так, позивач з посиланням на статтю 1 Закону України «Про електроенергетику», статті 3,275 Господарського кодексу України, статтю 27 Закону України «Про ринок природного газу» зазначає, що він є суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює постачання природного газу безпосередньо споживачам згідно з укладеними договорами, тобто постачальником природного газу. Крім того, вказує на те, що предмет діяльності компанії визначено статтею 6 Статуту АТ «НАК «Нафтогаз України», яка не передбачає такого предмету діяльності як енергопостачання, тобто купівля, продаж та/або постачання електричної енергії споживачам або з метою її експорту та/або імпорту, як того вимагає стаття 1 Закону України «Про електроенергетику».

У відзиві на апеляційну скаргу від 07.05.2019 КСТП "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та залишити рішення місцевого господарського суду від 11.03.2019 у справі №913/645/18 без змін. При цьому зазначає, що природний газ є різновидом палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, та є одним з видів енергетичних ресурсів, а отже позивач в розумінні Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси»" є енергопостачальною компанією. Також вказує на те, що відповідач здійснює свою діяльність на території м. Рубіжне Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів , на території яких здійснювалась антитористична операція, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 92.12.2015 №1275, спожив природний газ як виконавець/ виробник житлово-комунальних послуг, до правовідносин застосовуються відповідні положення зазначеного вище закону щодо мораторію на нарахування пені та інших штрафних санкцій (а.с.117-122).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справі між суддями від 07.05.2019 у даній справі у зв`язку з відпусткою судді Лакізи В.В. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляд справи, оскільки про наявність відзиву на апеляційну скаргу він дізнався лише перед судовим засіданням.

Клопотання заявника апеляційної скарги відхиляється судом апеляційної інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 11 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Зі змісту наведеної норми права вбачається, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи лише за наявності таких обставин: неявка у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання; за клопотанням учасника справи, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом апеляційної інстанції поважними.

Позивач належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, а також прибув в судове засідання апеляційної інстанції, а отже у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави, визначені статтею 270 ГПК України, для відкладення розгляду справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для відкладення розгляду справи представник скаржника визначає відсутність у нього відзиву на апеляційну скаргу та неможливість підготування заперечень на нього. Однак, зі змісту відзиву на апеляційну скаргу, який оголошений відповідачем в судовому засіданні апеляційної інстанції, вбачається, що він за своїм змістом аналогічний мотивувальній частині рішення Господарського суду Луганської області від 11.03.2019 в частині відмови у стягненні пені, а отже заперечення щодо нього фактично викладені в апеляційній скарзі позивача.

Враховуючи відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 11.03.2019 у справі №913/645/18 в частині відмови у стягненні 962525,90грн пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо стягнення пені задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

27.10.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальником) та Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради (споживачем) укладений договір постачання природного газу №1834/1617-БО-20, п. 1.1 якого встановлено, що постачальник зобовязується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобовязується оплатити його на умовах цього договору (а.с.14-22).

Відповідно до п. 1.2 цього договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 2.1 вказаного договору постачальник передає споживачеві з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ в обсязі 2892,8 тис.куб.м.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

У пункті 3.5 договору сторони визначили, що споживач зобов`язується подати не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику, зокрема, підписані та скріплені печаткою споживача два примірника акту приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу, згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акту приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акту (п. 3.6 Договору).

Згідно з п. 6.1 цього договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.2 вказаного договору у разі прострочення споживачем оплати згідно з п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 10.3 цього договору встановлено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

28.10.2016, 22.11.2016, 30.12.2016, 23.01.2017, 31.03.2017 між тими ж сторонами укладені додаткові угоди до договору постачання природного газу №1834/1617-БО-20 №№1,2, 3, 4, 5, відповідно (а.с.23-29).

На виконання умов договору постачання природного газу №1834/1617-БО-20 позивачем поставлено відповідачеві у жовтні-листопаді 2016 року та у лютому-березні 2017 року природний газ на загальну суму 11191573,62грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (на території, підконтрольній українській владі): від 31.10.2016 на суму 1083018,46грн, від 30.11.2016 на суму 4353855,13грн; від 28.02.2017 на суму 3972039,59грн; від 31.03.2017 на суму 1782660,44 грн (а.с.344-37).

Відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ не у повному обсязі, у зв`язку з чим 18.12.2018 АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Комунального спеціалізованого теплозабезпечувального підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради про стягнення боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

11.03.2019 місцевим господарським судом ухвалене оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище ( а.с.82-88).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Господарського суду Луганської області від 11.03.2019 у справі №913/45/18 виключно у межах доводів та вимог апеляційної ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а саме: в частині відмови у стягненні з відповідача пені у розмірі 962525,90грн.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 6.1 цього договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.2 вказаного договору з урахуванням додаткової угоди від 31.03.2017 №5 у разі прострочення споживачем оплати згідно з п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (а.с.28,29).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач прострочив виконання своїх грошових зобов`язань за договором постачання природного газу від 27.10.2016 №1834/1617-БО-20, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачеві пеню у сумі 962525,90грн.

Статтею 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

У статті 1 вказаного Закону визначено, що його метою є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2020 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 Статуту позивача (у редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2016 N1044 зі змінами та доповненнями), встановлено, що метою діяльності Компанії є одержання прибутку від провадження господарської діяльності сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах (а.с.41-43).

Підпунктами 2,4,18 пункту 6 Статуту позивача встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, (метану) вугільних родовищ; постачання нафти, скрапленого газу та газового конденсату; здійснення газифікації для забезпечення споживачів, зокрема, побутових споживачів, газом.

Законом України "Про енергозбереження" встановлено, що "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Враховуючи, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є АТ «НАК «Нафтогаз України», в силу приписів чинного законодавства позивач є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18 та у постановах Верховного Суду від 25.10.2018 у справі №905/2949/17 та від 10.05.2018 у справі №905/3272/16.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка кореспондується з частиною 4 статті 236 ГПК України, встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, з метою дотримання принципу правової визначеності та формування сталої судової практики суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що АТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією та на спірні правовідносини розповсюджується мораторій на нарахування та стягнення пені за несвоєчасну оплату спожитих енергетичних ресурсів, встановлений частиною 2 статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 13 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до п.1.2 договору постачання природного газу від 27.10.2016 №1834/1617-БО-20 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг, що також підтверджується п.4.1, п.4.2, п.п. 4.2.1 Статуту Комунального спеціалізованого теплозабезпечувального підприємства «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради, затвердженого рішенням Рубіжанської міської ради від 25.05.2016 №11/9, згідно яких товариство створене з метою здійснення функцій виконавця житлово-комунальних послуг, ведення господарської діяльності і якнайповнішого задоволення потреб населення, підприємств та організацій в послугах з централізованого опалення, гарячого водопостачання, теплопостачання, утримання будинків і споруд та прибудинкової території. Статутні функції підприємства досягаються шляхом здійснення наступної економічної діяльності: постачання пари, гарячої води, для централізованого опалення, виробництва енергії для інших цілей, а також надання послуг з централізованого опалення будинків.

З наведеного в сукупності вбачається, що Комунальне спеціалізоване теплозабезпечувальне підприємство «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради надає один з видів житлово-комунальних послуг та здійснює свою господарську діяльність у місті Рубіжне Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р. (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.01.2019 р. N 28-р).

Таким чином, враховуючи, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд апеляційної інстанції вважає, що на спірні правовідносини поширюється положення частини 2 статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», у зв`язку з чим рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягнення пені є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №913/65/18, у якій Суд зазначив про передчасність висновку судів попередніх інстанцій стосовно того, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною організацією, суд апеляційної інстанції зазначає, що ці посилання є безпідставними, з огляду на таке.

Згідно із частиною 2 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Відповідно до частини 2 статті 315 ГПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18 дійшов висновку, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

При цьому слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ст.91 ГПК України).

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, враховуючи межі перегляду рішення місцевого господарського суду, визначені частиною 1 статті 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Господарський суд Луганської області суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не підлягає до задоволення, рішення Господарського суду Луганської області від 11.03.2019 у справі №913/645/18 з урахуванням меж його перегляду, визначених частиною 1 статті 269 ГПК України, слід залишити без змін.

Відповідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - АТ «НАК «Нафтогаз України»

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 276, 281- 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 11.03.2019 у справі №913/645/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 10.05.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя Н.О. Мартюхіна