ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/470/19

За позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул.Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01001; )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ" (проспект Гагаріна, 12-А, м. Одеса, 65039; )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар судового засідання Лазуренко Є.С.

Представники:

Від позивача: Пронюк В.Я. - на підставі довіреності №14-206 від 26.10.2018р.

Від відповідача: не з'явився.

Суть спору Позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №226 від 06.03.2019р. , яка набрала чинності 20.03.2019р., змінено тип Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з публічного на приватне, та перейменовано його в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) "КОМПАНІЯ З ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ" про стягнення пені у розмірі 35 870 грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 5 983 грн. 62 коп. та інфляційних втрат у розмірі 24 721 грн. 01 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28 лютого 2019р. відкрито провадження у справі та призначено справу №916/470/19 до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судових засіданнях позовну заяву підтримує, наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, але представник відповідача в судові засідання не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надав.

За приписами ст.120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За таких обставин, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Позивач у справі зазначає, що 25 серпня 2016 р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальник) та ТОВ "КОМПАНІЯ З ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ" (Споживач) укладено Договір постачання природного газу №3705/1617-ТЕ-23 (далі-Договір).

Розділом 12 Договору передбачено, що він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016р. до 31.03.2017 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного Договору Постачальник зобов'язався передати Споживачеві у 2016р.-2017р. природний газ, а Споживач зобов'язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно із п.1.2 Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За умовами п. 1.3. Договору за цим договором постачається газ власного видобутку (видобутий на території України), а у разі його нестачі - імпортований газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України).

Позивач зазначає, що ним на виконання умов Договору було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 1 829 249 грн. 64 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2016р., актом приймання-передачі від 30.11.2016р., актом приймання-передачі від 31.12.2016р., актом приймання-передачі від 31.01.2017р., актом приймання-передачі від 28.02.2017р., актом приймання-передачі від 31.03.2017р., актом приймання-передачі від 30.04.2017р., актом приймання-передачі від 31.05.2017р., актом приймання-передачі від 30.06.2017р., актом приймання-передачі від 31.07.2017р., актом приймання-передачі від 31.08.2017р., актом приймання-передачі від 30.09.2017р.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3. цього Договору укладання договору про організацією взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015р. №20 „Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", не змінює строків там умов розрахунків за цим договором.

Позивач зазначив, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у строк, визначений Договором, чим порушував умови господарського зобов'язання, зокрема, вимоги п. 6.1. Договору.

Згідно з п.8.2. Договору у разі невиконання Споживачем п.6.1. Договору він зобов'язується оплатити Постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат, які були проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015р. №20.

З урахуванням строку прострочення сплати основного боргу за Договором, за розрахунком позивача розмір нарахованої пені за неналежне виконання зобов'язань складає 35 870 грн. 60 коп. При цьому, позивач зазначає, що розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог ст. 232 Господарського кодексу України та з наступного дня від дня прострочення основного зобов'язання.

Позивач також зазначає, що згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач зазначив, що, оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу у зазначений строк, він зобов'язаний сплатити на користь позивача 3% річних від простроченої суми боргу та суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача також 3% річних у розмірі 5 983 грн. 62 коп. та інфляційні втрати у розмірі 24 721 грн. 01 коп.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 35 870 грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 5 983 грн. 62 коп. та інфляційні втрати у розмірі 24 721 грн. 01 коп.

Позивач в обґрунтування позову посилається на п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема ,є договори та інші правочини. Крім того, позивач зазначив, що згідно ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідач своїм правом на судовий захист не скористався.

Розглянув матеріали справи, виходячи з пояснень представника позивача, судом встановлено, що 25 серпня 2016 р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Постачальник) та ТОВ "КОМПАНІЯ З ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ" (Споживач) укладено Договір постачання природного газу №3705/1617-ТЕ-23, відповідно до пункту 1.1 якого Постачальник зобов'язався передати Споживачеві у 2016р.-2017р. природний газ, а Споживач зобов'язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, між сторонами за Договором склалися правовідносини щодо поставки товару.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 1 829 249 грн. 64 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2016р., актом приймання-передачі від 30.11.2016р., актом приймання-передачі від 31.12.2016р., актом приймання-передачі від 31.01.2017р., актом приймання-передачі від 28.02.2017р., актом приймання-передачі від 31.03.2017р., актом приймання-передачі від 30.04.2017р., актом приймання-передачі від 31.05.2017р., актом приймання-передачі від 30.06.2017р., актом приймання-передачі від 31.07.2017р., актом приймання-передачі від 31.08.2017р., актом приймання-передачі від 30.09.2017р.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3. цього Договору укладання договору про організацією взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015р. №20 „Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", не змінює строків там умов розрахунків за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не у строк, визначений Договором №3705/1617-ТЕ-23 постачання природного газу від 25.08.2016р., чим порушував умови господарського зобов'язання, зокрема, вимоги п. 6.1. Договору.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із частиною першою статті 175 Господарського кодексу України Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом та договором.

Згідно із п.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За умовами п.8.2. Договору у разі невиконання Споживачем п.6.1. Договору він зобов'язується оплатити Постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється Постачальником на суми оплат, які були проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2015р. №20.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, наявні правові підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 35 870 грн. 60 коп.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства, позивач правомірно нарахував відповідачу 3% річних у сумі 5 983 грн. 62 коп. та інфляційні втрати у розмірі 24 721 грн. 01 коп., які також підлягають стягненню з відповідача.

За таких обставин, позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи, у зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем доказів належного виконання прийнятих на себе за Договором зобов'язань до матеріалів справи не надано.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, ст.ст. 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ" про стягнення - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ З ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ" (проспект Гагаріна, 12-А, м. Одеса, 65039; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, б. 6, м. Київ, 01001; ) пеню у розмірі 35 870 грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 5 983 грн. 62 коп., інфляційні втрати у розмірі 24 721 грн. 01 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно- західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02 травня 2019 р.

Суддя Н.В. Рога