РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2019Справа №910/2339/19

За позовомАкціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
до Служби безпеки України
простягнення 9934,50 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (найменування якого було змінено на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Служби безпеки України 9934,50 грн, з яких: 6965,47 грн пені, 419,56 грн 3% річних та 2549,47 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу №2636/15-ТЕ(Т)-41 від 02.03.2015 в частині здійснення оплати за переданий газ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/2339/19, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, а також встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

29.03.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заявляє про застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо заявлених вимог, а також стверджує, що своєчасно виконував зобов`язання за договором.

10.04.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив.

17.04.2019 від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду на підставі ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

За змістом ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна; повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Заява відповідача про залишення позову без розгляду мотивована тим, що представнику Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», адвокату Кисіль Т.В., довіреністю від 14.09.2018 №14-169 не надавались повноваження на підписання позовних заяв, у зв`язку з чим відповідач вважає, що позовна заява підписана особою, яка не має відповідних повноважень.

Однак, суд відзначає, що від імені позивача позовну заяву підписано адвокатом Случем Олексієм Васильовичем , повноваження якого підтверджуються довіреністю №14-353 від 29.12.2018, а також договором про надання правової №14/4563/17 від 12.10.2017 (копії додані до позовної заяви).

За таких обставин, у задоволенні заяви відповідача про залишення позову без розгляду суд відмовляє.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.03.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Службою безпеки України (покупець) було укладено Договір №2636/15-ТЕ(Т)-41 купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Додатковими угодами №1 від 12.05.2015, №2 від 16.11.2015, №3 від 16.11.2015, №4 від 16.11.2015, №5 2015 року, №6 від 28.12.2015, №7 від 28.12.2015, №8 від 11.01.2016 до Договору вносилися зміни стосовно обсягу і ціни газу, що поставляється, загальної вартості Договору, умов проведення розрахунків, строку дії Договору та банківських реквізитів продавця.

Згідно з п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

У відповідності до п. 3.1 Договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Відповідно до п.п. 3.3, 3.4 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За змістом п. 6.3 Договору (в редакції Додаткової угоди №3 від 16.11.2015), за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Згідно з п. 6.4 Договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума боргу.

Відповідно до ст. 11 Договору (в редакції Додаткової угоди №6 від 28.12.2015) договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2015 до 31.01.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов Договору в період з січня 2015 по січень 2016 року ним передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 297107,30 грн, однак, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та з порушення п. 6.1 Договору. За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу пеню у загальному розмірі 6965,47 грн та 3% річних у загальному розмірі 419,56 грн за зобов`язаннями січня, лютого, березня, квітня, травня, червня, липня, серпня, вересня, жовтня, листопада 2015 року та січня 2016 року, а також інфляційні втрати у розмірі 2549,47 грн за зобов`язаннями січня 2015 року (згідно доданого до позовної заяви розрахунку).

За правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається та відповідачем визнається, що в період з січня 2015 року по січень 2016 року позивачем передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 297107,30 грн. Факт поставки природного газу підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу, а саме: акт приймання-передачі природного газу від 27.03.2015 на суму 23606,18 грн (за січень 2015 року); акт приймання-передачі природного газу від 27.03.2015 на суму 21624,05 грн (за лютий 2015 року); акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 на суму 18099,70 грн; акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2015 на суму 16139,28 грн; акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2015 на суму 6731,19 грн; акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2015 на суму 5560,41 грн; акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2015 на суму 5186,13 грн; акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2015 на суму 8282,23 грн; акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2015 на суму 6446,73 грн; акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2015 на суму 29332,16 грн; акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 на суму 44776,76 грн; акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 на суму 58388,86 грн; акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 52933,62 грн.

Однак, матеріалами справи підтверджується (та відповідачем належними і допустимими доказами не спростовано), що протягом спірного періоду оплата за отриманий природний газ здійснювалася відповідачем з порушенням строків, встановлених у п.6.1 Договору.

Так, з огляду на положення п. 6.1 Договору та приписи ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оплата за газ, переданий у спірному періоді, мала бути здійснена відповідачем, зокрема, у такі строки:

- за газ, переданий у березні 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 на суму 18099,70 грн), - у строк до 14.04.2015 включно (натомість оплата здійснена 22.04.2015);

- за газ, переданий у квітні 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2015 на суму 16139,28 грн), - у строк до 14.05.2015 включно (натомість оплата здійснена 26.05.2015);

- за газ, переданий у травні 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2015 на суму 6731,19 грн), - у строк до 15.06.2015 включно (натомість оплата здійснена 22.06.2015);

- за газ, переданий у червні 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2015 на суму 5560,41 грн), - у строк до 14.07.2015 включно (натомість оплата здійснена 31.07.2015);

- за газ, переданий у липні 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2015 на суму 5186,13 грн), - у строк до 14.08.2015 включно (натомість оплата здійснена 10.09.2015);

- за газ, переданий у серпні 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2015 на суму 8282,23 грн), - у строк до 14.09.2015 включно (натомість оплата здійснена 29.09.2015);

- за газ, переданий у вересні 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2015 на суму 6446,73 грн), - у строк до 15.10.2015 включно (натомість оплата здійснена 28.10.2015);

- за газ, переданий у жовтні 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2015 на суму 29332,16 грн), - у строк до 16.11.2015 включно (натомість оплата здійснена 30.11.2015);

- за газ, переданий у листопаді 2015 року (акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 на суму 44776,76 грн), - у строк до 14.12.2015 включно (натомість оплата здійснена 17.12.2015);

- за газ, переданий у січні 2016 року (акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 52933,62 грн), - у строк до 15.02.2016 включно (натомість оплата здійснена 28.03.2016).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з положеннями ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидами якої є штраф та пеня.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено, факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, доводи позивача про наявність підстав для нарахування відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення є обґрунтованими.

Однак, суд здійснює перерахунок заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат з огляд на таке.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з розрахунку позивача, доданого до позовної заяви, позивачем нараховано пеню та 3% річних на зобов`язання щодо оплати природного газу, переданого у січні, лютому, березні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2015 року та січні 2016 року, а також інфляційні втрати за зобов`язаннями січня 2015 року.

Проте, наявності підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання зобов`язань з оплати природного газу, переданого у січні та лютому 2015 року, позивачем не доведено.

Так, зі змісту п.п. 3.3, 3.4 Договору слідує, що підставою для остаточних розрахунків між сторонами є саме акти приймання-передачі газу, у яких зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

З матеріалів справи вбачається, що акти приймання-передачі природного газу, переданого у січні та лютому 2015 року (на суму 23606,18 грн та 21624,05 грн відповідно), були підписані сторонами лише 27.03.2015. Відтак, з урахуванням положень п.п. 3.3, 3.4, 6.1 Договору та дати підписання актів приймання-передачі використаного у січні та лютому 2015 року газу, суд дійшов висновку, що розрахунки за переданий у січні та лютому 2015 року газ відповідач зобов`язаний був здійснити до 14.04.2015 включно (а не у лютому та березні 2015 року, як про те зазначає позивач).

Матеріалами справи підтверджується, що оплата за фактично переданий у січні та лютому 2015 року газ була здійснена відповідачем 09.04.2015. Тобто, в даному випадку, відповідачем не було допущено прострочення виконання відповідного грошового зобов`язання.

За таких обставин, підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму грошового зобов`язання щодо оплати природного газу, переданого у січні та лютому 2015 року, відсутні.

Також суд відзначає, що позивачем невірно визначено початок періоду прострочення виконання зобов`язання з оплати газу, переданого у вересні 2015 року. Позивачем не враховано, що 14.10.2015 був святковим днем, в той час як за приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Крім того, позивачем арифметично невірно розраховано суму пені за прострочення виконання зобов`язань з оплати природного газу, переданого у серпні 2015 року (за розрахунком суду, розмір пені за цей період становить 162,47 грн, а не 171,54 грн, як вказує позивач).

З урахуванням наведеного, за здійсненим судом перерахунком, в межах визначеного позивачем періоду нарахування, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у загальному розмірі 4355,74 грн та 3% річних у розмірі 279,19 грн за прострочення виконання зобов`язань з оплати газу, переданого у березні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2015 року та січні 2016 року.

Наявності підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та решти заявленої до стягнення суми пені та 3% річних позивачем належними та допустимими доказами не доведено.

Посилання відповідача на ту обставину, що під час дії Договору від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на адресу Служби безпеки України не надходило жодної претензії або вимоги щодо наявності заборгованості, а також що у разі наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, така заборгованість погашалася б автоматично згідно з п.6.4 Договору, жодним чином не спростовує факту прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань у спірному періоді як підстави для застосування відповідальності у вигляді стягнення пені та 3% річних.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем було подано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної даності, розглянувши яку, суд відзначає таке.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Разом з тим, ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В п. 9.3 Договору сторони домовилися, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Наведене спростовує доводи відповідача стосовно того, що при зверненні з даним позовом до суду позивачем пропущено строки позовної давності щодо заявлених ним вимог, а тому заява позивача про застосування наслідків спливу строків позовної давності залишається судом без задоволення.

Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у розмірі 4355,74 грн та 3% річних у розмірі 279,19 грн.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути зі Служби безпеки України (01601, м.Київ, вул. Володимирська, 33, ідентифікаційний код 20001303) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у розмірі 4355 (чотири тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн 74 коп., 3% річних у розмірі 279 (двісті сімдесят дев`ять) грн 19 коп. та судовий збір у розмірі 896 (вісімсот дев`яносто шість) грн 15 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ю.М. Смирнова