ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа№ 910/14021/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Зубець Л.П.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників

від позивача: Лях К.М. - дов. № Ц/6-63/289-18 від 29.12.2018р.

від відповідача: Проценко О.М. - дов. № б/н від 21.03.2019р.

від третьої особи: Алексенко В.Ю. ордер серія КВ № 043398

від 16.01.2019р.

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019р.

у справі № 910/14021/18 (суддя Т.Ю. Трофименко)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний

комерційний промислово - інвестиційний банк" - його

правонаступник ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне територіально - галузеве об'єднання "Південно

- західна залізниця"

про визнання недійсними умов договору

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (надалі також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" (надалі також - відповідач) про визнання недійсними умов договору а саме: пунктів 3.5 Кредитного договору в реакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3384/2-1 від 28.09.2012 року до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року; пункту 3.9. Кредитного договору в реакції Договору про внесення змін №20-3776/2-1 від 29.12.2011 року до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 29.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" (Банк) та Державним територіально - галузевим об'єднанням "Південно - західна залізниця" (Позичальник) було укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 12 500 000 доларів США, на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим Договором. Як зазначає Позивач, відповідно до Порядку погодження залучення державними підприємствами, в тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №809 від 15.06.2011 року, та Порядку погодження здійснення державними підприємствами, що входять до сфери управління Міністерства інфраструктури України, залучення кредитних ресурсів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №64 від 22.04.2011 року, Державне територіально - галузеве об'єднання "Південно - західна залізниця" отримало погодження від Міністерства фінансів України та Міністерства інфраструктури України, однак всупереч отриманих погоджень в Договорі кредиту строк користування кредитними коштами встановлений менший, ніж 3 роки, що є додатковим навантаженням на фінансове становище боржника. Договором про внесення змін та доповнень №20-3384/2-1 від 28.09.2012 року змінено пункти 3.5, 3.8, а Договором про внесення змін №20-3776/2-1 від 29.12.2011 року розділ 3 доповнено п.3.9, проте вказані зміни не погоджені Міністерством фінансів України та Міністерством інфраструктури України. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним пункт 3.5, Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року в редакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3384/2-1 від 28.09.2012 року, пункт 3.9 Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3776/2-1 від 29.12.2011 року в редакції Договору про внесення змін №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 по справі №910/14021/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 по справі №910/14021/18, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Акціонерного товариства „Укрзалізниця", визнати недійсним пункт 3.5 Кредитного договору в реакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3384/2-1 від 28.09.2012 року до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року; пункт 3.9. Кредитного договору в реакції Договору про внесення змін №20-3776/2-1 від 29.12.2011 року до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2019 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Зубець Л.П., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 року змінено назву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця". Відкрито апеляційне провадження за апеляційною Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019р. по справі №910/14021/18, розгляд справи призначено на 03.04.2019 року.

05.03.2019 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про залучення ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. в якості відповідача у справі №910/14021/418 як правонаступника Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк".

03.04.2019 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. надійшла заява про залучення представника, в якій просить замінити відповідача у справі № 910/14021/17 Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" на його правонаступника ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 оголошено перерву у судовому засіданні по справі № 910/14021/18 до 22.04.2019 року.

18.04.2019 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання 22.04.2018р. з'явились уповноважені представники учасників справи.

Колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності задоволення клопотання відповідача та клопотання ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. про заміну правонаступника.

В обґрунтування вказаного клопотання Публічне акціонерне товариство"Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" зазначає, що 22.02.2019 року між відповідачем та ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л . П . укладено договір купівлі-продажу прав вимог. За вказаним договором відповідач відступив ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. усі належні права вимоги за кредитним договором №20-3759/2-1 від 29.12.2011 р. разом із додатковими угодами до нього.

Відповідно до ст.52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Колегія суддів розглянула клопотання Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" та клопотання ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П., враховуючи подані докази та положення наведеної статті, дійшла до висновку про їх задоволення.

Крім того, в судовому засіданні 22.04.2019 присутні представники учасників справи подали спільне клопотання про продовження строку розгляду справи, з цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "ФПК "ГРОСС" проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "Гержик проти України") суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту, з урахуванням основних засад (принципів) господарського судочинства, встановлених ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції", "Смірнова проти України").

За положенням ч. 2 ст. 281 Господарського процесуального кодексу України, процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд оцінюючи "розумність" тривалості строку розгляду у даній справі, її складність та важливість її предмета позову, зважаючи на необхідність належного повідомлення всіх учасників апеляційного провадження, з метою забезпечення процесуальних прав учасників справи, передбачених ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, вважає правомірним продовжити процесуальний строк розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 по справі №910/14021/18.

Порадившись на місці, колегія суддів вирішила оголосити перерву в розгляді справи в межах встановлених ГПК України строків.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ГПК України якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не прибули або яких суд вперше залучає до участі в судовому процесі, повідомляються про судове засідання ухвалами (ч. 3 ст. 216 ГПК України).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019р. продовжено строк розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 по справі №910/14021/18. Задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" та клопотання ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. про заміну правонаступника. Замінено Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" його правонаступником - ВІЕР ГЛОБАЛ ПАРТНЕРС, Л.П. (190 Енлжін Авеню, Джорджтаун. Великий Кайман, KYI-9005, Кайманові острови (VR Global Partners L.P.: 190 Elgin Avenue. Georgе Town. Grand Cayman KY1 -9005, Cayman Islands). Оголошено перерву у судовому засіданні по справі № 910/14021/18 до 13.05.2019р.

Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

29.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" (Банк) та Державним територіально - галузевим об'єднанням "Південно - західна залізниця" (Позичальник) було укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 12500000 доларів США, на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим Договором.

Відповідно до п.2.2 Договору дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - 22.12.2014 року.

Згідно з п.3.1 Договору кредит надається Банком Позичальнику шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку НОМЕР_1, відкритого у Банку, код Банку 300012, на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_2, відкритий у Банку, код банку 300012, згідно наданого Позичальником письмового звернення відповідно до цільового призначення кредиту. Після надання кредиту на суму, що вказана у п.2.1 цього Договору, подальше кредитування в межах строку, встановленого п.2.2 цього Договору та в межах суми ліміту кредитної лінії може здійснюватися лише після погашення Позичальником частини або всієї суми наданого кредиту, у розмірі, який не може перевищувати обсягу такого погашення.

У п.3.2 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються Банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої Банком процентної ставки у розмірі 11.00% річних.

Нарахування Банком процентів здійснюється з дати перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника по дату повного і остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії коштів. При розрахунку процентів використовується метод "факт/360", виходячи із фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році.

Проценти нараховуються Банком щомісячно в останній робочий день місяця за період з дати першої видачі по день, що передує останньому робочому дню місяця, в якому наданий кредит, та надалі за період з дати попереднього нарахування по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день остаточного повернення кредиту, визначеного п.2.2 цього Договору.

Проценти сплачуються Позичальником щомісячно в день їх нарахування з поточного рахунку Позичальника НОМЕР_2 у Банку, код Банку 300012 (або з будь-яких інших поточних рахунків Позичальника) на рахунок НОМЕР_1 / відкритий у Банку, код Банку 300012. Проценти за грудень місяць нараховуються Банком в останній робочий день цього місяця за період з дати попереднього нарахування по останній календарний день грудня місяця та сплачуються Позичальником не пізніше останнього робочого дня цього ж місяця.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що за наявності заборгованості по кредиту та/або плати за кредит, сторони встановлюють наступну черговість погашення Позичальником заборгованості:

- в першу чергу сплаті підлягає нарахована, але не сплачена в строк плата за кредит;

- в другу чергу сплаті підлягає нарахована плата за кредит, строк сплати якої ще не сплинув;

- в третю чергу сплаті підлягає неустойка, передбачена цим Договором.

Заборгованість за кредитом, строк сплати якої ще не настав, погашається Позичальником в строк, передбачений п.2.2 цього Договору.

Погашення Позичальником заборгованості кожної наступної черги повинна відбуватися виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги. Сторони встановлюють, що Банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені Позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості.

З підписанням цього договору, у відповідності з чинним законодавством України, Позичальник надає Банку право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості Позичальника за цим Договором. Банк інформує Позичальника у письмовій формі на його запит про застосовану черговість погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до п.3.8 Договору з метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобов'язань Позичальника по погашенню кредиту/ плати за кредит та неустойки Позичальник відповідно до вимог ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" доручає Банку за умови настання строків виконання грошових зобов'язань за цим договором від імені та за рахунок Позичальника здійснювати договірне списання коштів в сумі заборгованості за кредитом, платою за кредитом та неустойкою, з поточного рахунку НОМЕР_2, або з будь-яких рахунків, які відкрито Позичальником у Банку, код Банку 300012, або з будь-яких рахунків, які відкрито Позичальником у ПАТ Промінвестбанк та направити на погашення заборгованості перед Банком за цим договором (на відповідні рахунки обліку Банком зазначеної заборгованості). У разі відсутності або недостатності коштів на поточному рахунку Позичальника у валюті заборгованості. Позичальник доручає Банку від імені та за рахунок Позичальника:

- здійснити списання коштів з будь-яких рахунків в іншій іноземній валюті, які відкрито Позичальником у Банку, код Банку 300012, або з будь-яких рахунків в іноземній валюті, які відкрито Позичальником у ПАТ Промінвестбанк в сумі еквівалентній сумі заборгованості, по курсу Банку на день списання, та здійснити продаж/обмін відповідної іноземної валюти, що була списана на іноземну валюту заборгованості за курсом Банку на день здійснення операції. Кошти, отримані в результаті здійснення операції з продажу/обміну іноземної валюти, зарахувати на рахунок, відкритий Позичальнику у валюті заборгованості у Банку, код Банку 300012.

- здійснити списання коштів з будь-яких рахунків у національній валюті, які відкрито Позичальником у Банку, код Банку 300012, або з будь-яких рахунків у національній валюті, які відкрито Позичальником у ПАТ Промінвестбанк, у сумі еквівалентній сумі заборгованості, по курсу Банку на день списання, та здійснити купівлю іноземної валюти в сумі заборгованості, за курсом Банку на день здійснення операції. Кошти отримані в результаті здійснення операції з купівлі іноземної валюти зарахувати на рахунок, відкритий Позичальнику у валюті заборгованості у Банку, код Банку 300012. При купівлі іноземної валюти Позичальник доручає Банку, а Банк зобов'язується утримати суму відповідно до чинного законодавства та умов Договору банківського рахунку №20-2/592 від 26.12.2011 p.

Позичальник доручає Банку за здійснення операції з купівлі, обміну та продажу валюти списати кошти в еквіваленті суми комісійної винагороди Банку за здійснення відповідної операції з поточного рахунку в національній валюті Позичальника НОМЕР_3, або з будь-яких поточних рахунків в національній валюті, які відкрито Позичальником у Банку, код Банку 300012, або з будь-яких поточних рахунків в національній валюті, які відкрито Позичальником у ПАТ Промінвестбанк. У випадку відсутності коштів для оплати комісійної винагороди на зазначених рахунках, Позичальник доручає Банку здійснити списання коштів з рахунків в іноземній валюті, відкритих у Банку, код Банку 300012, або відкритих у ПАТ Промінвестбанк в еквіваленті суми комісійної винагороди Банку по курсу Банку на день списання та здійснити продаж/обмін іноземної валюти за курсом Банку на день здійснення операції.

Передбачене цим пунктом договірне списання здійснюється банком у відповідності до нормативно-правових актів Національного банку України.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженим представниками сторін, отримання погодження Міністерства інфраструктури України і Міністерства фінансів України/ скріплення печатками сторін, та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим Договором. (п.6.1 Договору)

У п.6.9 Договору передбачено, що всі зміни та доповнення до цього Договору щодо мети, обсягу і строку залучення кредиту, виду забезпечення виконання зобов'язань, плати за користування кредитом, обов'язків, прав та відповідальності сторін, а також реструктуризації боргових зобов'язань вносяться за погодженням Міністерства інфраструктури України та Міністерства фінансів України у письмовій формі, набувають чинності з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, та є невід'ємними частинами цього Договору.

Договором про внесення змін №20-3776/2-1 від 29.12.2011 року до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року розділ 3 доповнено п.3.9: "Позичальник зобов'язується забезпечити щомісячні надходження грошових коштів на поточні рахунки у Банку у розмірі не менше 300 000 000 грн. У разі порушення (невиконання) Позичальником з будь - яких підстав зобов'язань, передбачених цим пунктом, Банк має право стягнути з Позичальника штраф у розмірі 20 000 грн. за кожен випадок невиконання. Сплата штрафу не звільняє Позичальника від належного виконання зобов'язань за цим Договором".

Договором про внесення змін та доповнень №20-3384/2-1 від 28.09.2012 року до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року Сторони, зокрема, п. 3.5 Договору виклали в новій редакції:

п.3.5 "Сторони встановлюють наступну черговість погашення Позичальником заборгованості (згідно встановленого пріоритету - зверну вниз):

- на погашення прострочених до сплати понад 31 день проценти за користування кредитом;

- на погашення простроченої до сплати понад 31 день суми комісійної винагороди;

- на погашення прострочених до сплати не більше ніж на 31 день процентів за користування кредитом;

- на погашення простроченої до сплати не більше ніж 31 день суми комісійної винагороди;

- на погашення простроченої до сплати суми кредиту;

- сплата нарахованих процентів за користування кредитом;

- сплата нарахованої комісійної винагороди;

- сплата суми кредиту;

- сплата неустойки (пені, штрафів)

Погашення Позичальником заборгованості кожної наступної черги повинна відбуватися виключно після повного погашення заборгованості кожної попередньої черги.

Сторони встановлюють, що Банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені Позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості.

З підписанням цього договору, у відповідності з чинним законодавством України, Позичальник надає Банку право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості Позичальника за цим Договором. Банк інформує Позичальника у письмовій формі на його запит про застосовану черговість погашення кредитної заборгованості."

Судом встановлено, що на момент вчинення спірного правочину та на даний час Державне територіально - галузеве об'єднання "Південна залізниця" є державним підприємством та окремою юридичною особою. При цьому станом на час розгляду справи по суті ДТГО "Південна залізниця" перебуває в стані припинення за рішенням засновників, проте не є припиненим.

Правонаступником ДТГО "Південна залізниця" є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (позивач), що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд зауважує, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", як нова юридична особа утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", із положень якого та постанови Кабінету Міністрів України вбачається, що всі підприємства, на базі яких утворюється ПАТ "Укрзалізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

При цьому, відповідно до Переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", що є додатком №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", ДТГО "Південно-Західна залізниця" включено до вказаного переліку.

Позивач в обґрунтування позовних вимог про недійсність Кредитного договору в частині наголошує, що зазначені відповідачем в оспорюваному кредитному договорі в порушення вимог погоджень профільних міністерств та норм господарського законодавства умови не погоджені належним чином, і є неприйнятними для фінансових можливостей суб'єкта державного сектора економіки, адже скорочений строк повернення кредитних коштів і введення комісійної винагороди банку є додатковим навантаженням на фінансове становище боржника, а також викладені умови запозичення кредитних коштів відрізняються від тих, що погоджені міністерствами відповідно, так як відповідачем не доведено факту направлення Міністерству інфраструктури України та Міністерству фінансів України тексту саме даного спірного Кредитного договору.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з укладенням договорів та інших правочинів (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно п. 2.10. постанови № 11 в силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

При цьому, приписи вказаної статті кореспондуються з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Суд зазначає, що п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Так, за приписами ст.ст. 627, 628 Цивільного України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 4, 7 статті 179 Господарського кодексу України, якою закріплено принцип свободи договору, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 8 статті 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Відсутність в договорі істотної умови є підставою вважати такий договір неукладеним, а не визнавати його недійсним.

Укладений між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-західна залізниця" як позивальником та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" як банком правочин за своїм змістом та правовою природою є кредитним договору.

У відповідності до з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 345 Господарського кодексу України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками (абзац 2 частина 1 статті 1046 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів частини 3 ст. 198 Господарського кодексу України встановлено, що відсотки за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

Згідно ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що умови, наведені в ч. 2 ст. 345 ГК України (зокрема, мета кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту) є істотними умовами кредитного договору. Такі умови чітко визначені законом, а отже підлягають обов'язковому застосуванню.

Судом встановлено, що при укладенні Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" та Державним територіально - галузевим об'єднанням "Південно - західна залізниця", сторонами було погоджено предмет, умови кредитування, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту відповідно до норм ч.2 статті 345 Господарського кодексу України.

Сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року, а тому всі умови спірного Кредитного договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Як зазначено в пункті 6.10 Кредитного договору, сторони погодилися,що з укладенням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь - яких умов, які можуть бути істотними та необхідними для цього Договору.

Зокрема, строк повернення кредитних коштів, який передбачений сторонами в пункті 2.2 оспорюваного Кредитного договору, є істотною умовою даного виду господарського договору.

Наразі суд звертає увагу, що сторонами під час укладення спірного Кредитного договору визначено, що вказаний договір діє до повного повернення позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та повного виконання позичальником будь - яких інших грошових зобов'язань ,прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору (п.6.8 Кредитного договору).

Правові наслідки недійсності окремих частин правочину встановлені ст.217 ЦК, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним у цілому.

Нормами цивільного та господарського законодавства встановлено, що кредитний договір не може існувати без умов щодо строку погашення кредиту (кінцевого терміну його повернення). Відповідно до ст.180 ГК без погодження сторонами ціни договору такий договір є неукладений. Оскільки пункт 2.2 Кредитного договору містить кінцевий термін повернення кредиту, тобто є істотною умовою, спірний договір не може бути визнаний недійсним у цій частині.

Позивач як державне підприємство, у статутному капіталі якого більше 50% акцій належать державі, на виконання вимог ст. 67 ГК України, Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 15.06.2011 № 809, мав укладати спірний Кредитний договір за погодження його умов з відповідним центральним органом виконавчої влади, в зв'язку з чим Державною адміністрацією залізничного транспорту України "Укрзалізниця" було направлено до Міністерства фінансів України та Міністерства інфраструктури України листи № ЦЗЕ-11/2365 від 12.12.2011 та № ЦЗЕ-11/2362 від 12.12.2011 щодо отримання погодження здійснення довгострокових внутрішніх запозичень ДТГО "Південно-західна залізниця".

Отже, укладенню спірного Кредитного договору передувало звернення підприємства, яке планувало залучення кредитних коштів, із листами до Міністерства фінансів України та Міністерства інфраструктури України про надання погодження такого залучення на суму, строк та на умовах, які попередньо були викладені проектом спірного Кредитного договору.

Зі змісту листів №31-12110-103-10/33215 від 29.12.2011 року Міністерства фінансів України, №11494/11/10-11 від 27.12.2011 року Міністерства інфраструктури України, отриманих за результатами розгляду вищезазначених листів Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" вбачається, що відповідними центральними органами виконавчої влади було погоджено укладення спірного Кредитного договору на умовах трирічного строку користування кредитом та без комісійних платежів.

Відповідно до п.2.2 Кредитного договору дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - 22.12.2014 року. В той час, як кредитний договір було укладено 29.12.2011 року, що є меншим трирічного строку користування кредитними коштами, погодженого уповноваженими органами.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позовних вимог з посиланням на той факт, що вказані листи профільних міністерств є лише формою погодження відповідним міністерством умов кредитних договорів і мають відмінність від самого рішення щодо їх погодження, позаяк не містять викладення самого рішення про погодження.

Відповідно до положень Порядку (п. 4) правовий зміст погодження Мінфіном або уповноваженим органом полягає саме у прийнятті рішення щодо погодження чи відмови у погодженні укладення відповідного договору згідно наданого для такого погодження проекту договору. Отже, посилання позивача на порушення зовнішнього оформлення погоджень міністерств судом відхиляються з огляду на превалювання змісту документу над його формою.

Згідно з п. 6.1 Кредитного договору сторонами узгоджено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та отримання погодження Міністерства інфраструктури України та Міністерства фінансів України, скріплення печатками сторін, та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором. Тобто, аналіз змісту наведеного пункту Кредитного договору, як і інших умов цього договору свідчить про відсутність встановлення умовами Кредитного договору отримання погодження міністерств саме з дотриманням певної визначеної форми чи стандарту.

Спірним пунктом 3.5 Кредитного договору встановлено черговість погашення позичальником заборгованості.

Тобто, оскільки пунктом 3.5 в редакції Договору про внесення змін та доповнень № 20-3384/2-1 від 28.09.2012 року до Кредитного договору передбачено черговість погашення заборгованності, суд доходить висновку, що пункт 3.5 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін та доповнень № 20-3384/2-1 від 28.09.2012 року до Кредитного договору укладено при відсутності надання погодження уповноваженими органами на укладення Кредитного договору з відповідачем.

Додатково щодо вимог ПАТ "Українська залізниця" в частині визнання недійсними пункту 3.5 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін та доповнень № 20-3384/2-1 від 28.09.2012 року, а також пункту 3.9 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін №20-3776/2-1 від 29.12.2011 року, суд зазначає, що відповідно до п.7 Порядку, зміни до кредитного договору (договору позики), договору поруки або договору про надання гарантії, а також до умов розміщення облігацій підприємства щодо мети, обсягу і строку залучення кредиту (позики), виду забезпечення виконання зобов'язань, плати за користування кредитом (позикою), обов'язків, прав та відповідальності сторін, а також реструктуризації боргових зобов'язань за кредитами (позиками) підлягають погодженню з Мінфіном або уповноваженим органом відповідно до цього Порядку шляхом подання техніко-економічного обґрунтування необхідності внесення таких змін або здійснення реструктуризації.

У пункті 6.9 Кредитного договору сторонами передбачено, що всі зміни та доповнення до цього Договору щодо мети, обсягу і строку залучення кредиту, виду забезпечення виконання зобов'язань, плати за користування кредитом, обов'язків, прав та відповідальності сторін, а також реструктуризації боргових зобов'язань вносяться за погодженням Міністерства інфраструктури України та Міністерства фінансів України у письмовій формі, набувають чинності з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, та є невід'ємними частинами цього Договору.

Проте,матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження отримання погодження Міністерства інфраструктури України та Міністерства фінансів України у письмовій формі на внесення змін до умов Кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 20-3759/2-1 від 29.12.2011 року шляхом укладення відповідних Договорів про внесення змін та доповнень всупереч умовам п.6.9 спірного Кредитного договору та п.7 Порядку.

А тому, вищенаведене спростовує заперечення відповідача щодо наявності в матеріалах справи погодження центральних органів виконавчої влади на укладення спірного Кредитного договору саме в такій редакції, що наразі оспорюється.

Матеріалами справи підтверджується, що зміст спірного пункту 3.5 Кредитного договору в реакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3384/2-1 від 28.09.2012 року до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року; пункту 3.9. Кредитного договору в реакції Договору про внесення змін №20-3776/2-1 від 29.12.2011 року до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року не відповідає основним умовам, що були погоджені уповноваженими органами - профільними міністерствами.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач частково довів в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також у зв'язку з наявністю фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання оскаржуваного правочину недійсним в частині та настання відповідних юридичних наслідків, суд доходить висновку, що вимоги Позивача в частині визнання недійсними пункту 3.5 Кредитного договору в реакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3384/2-1 від 28.09.2012 року до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року; пункту 3.9. Кредитного договору в реакції Договору про внесення змін №20-3776/2-1 від 29.12.2011 року до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року є обґрунтованими.

Наведене, в свою чергу, свідчить про порушене право позивача, як правонаступника ДТГО "Південно-Західна залізниця".

В свою чергу, відповідачем викладено клопотання про застосування строків позовної давності, в якому останній, зокрема, на підставі ст. 267 ЦК України, зазначає про застосування строків позовної давності до вимог позивача, оскільки останній звернувся з вимогою про визнання недійсними положень Кредитного договору, укладеного 29.12.2011 року, та положень, змінених договорами про внесення змін від 28.09.2012 року та від 29.12.2011 року, відтак строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог сплив ще 30.12.2014 року та 29.05.2015 року відповідно.

За приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Для юридичної особи (суб'єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Тобто за змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен розглянути справу у повному обсязі, дати належну оцінку доказам, відповідно до вимог статті 86 ГПК України, з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Положення закону про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть бути застосовані судом тільки у тому випадку, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права і факт його порушення чи оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити у позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової-вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" () як нова юридична особа утворена згідно із Законом України "Про особливості утворення публічно акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735.

21.10.2015 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців було внесено запис про проведення державної реєстрації юридичної особи - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Серед таких підприємств є й Державне територіально - галузеве об'єднання "Південно - західна залізниця", яке є стороною в кредитному договорі.

Як вбачається із положень вищенаведеного Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200, всі підприємства, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" реорганізовуються шляхом злиття.

Реорганізація юридичної особи, як самостійний вид її припинення передбачає проведення певної процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб, перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи, відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

Закон України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" визначає правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство), управління і розпорядження його майном та спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 3-7 статті 2 Закону утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту). Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України. Засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється Товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб'єктів господарювання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Відповідно до п.п.1, 2, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"" вирішено утворити публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - товариство), 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ) (далі - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. Установити, що статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього: майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу; Міністерству інфраструктури вжити заходів для припинення Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником прав й обов'язків Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно - західна залізниця", яке є стороною в оспорюваному кредитному договорі, а тому Позивач, як правонаступник, був обізнаний щодо наявності вказаного договору й договорів про внесення змін і доповнень до нього з моменту їх укладення.

Крім цього, з наявних в матеріалах справи копій листів Міністерства фінансів України №31-12110-103-10/33215 від 29.12.2011 року та Міністерства інфраструктури України №11494/11/10-11 від 27.12.2011 року вбачається, що вони були адресовані Укрзалізниці, ДАЗТ "Укрзалізниця", правонаступником якого також є позивач, тому суд не приймає до уваги доводи позивача, що йому стало відомо про укладення спірного Кредитного договору та договорів про внесення змін та доповнень лише з моменту утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 21.10.2015 року.

Враховуючи той факт, що на момент укладення оспорюваного Кредитного договору 29.12.2011 року та Договорів про внесення змін від 29.12.2011 року та 28.09.2012 року позивач був обізнаний із оспорюваними пунктами Кредитного договору ще на стадії укладення відповідних правочинів, тобто, уклавши оспорюваний правочин та підписавши його і посвідчивши печатками обох сторін, сторони (зокрема і позивач, як особа, яка заперечує дійсність пунктів Кредитного договору) шляхом вільного волевиявлення самостійно визначили його умови і досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, суд доходить висновку, що початок перебігу позовної давності починається з саме з моменту підписання сторонами зазначених Кредитного договору та Договорів про внесення змін до нього.

В силу ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред'явлення позову неможливим або утрудненим.

Чинним законодавством не передбачено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

У поданих позивачем запереченнях проти заяви про застосування строків позовної давності ПАТ "Українська залізниця" заявлено про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, проте не наведено обставин поважності такого пропуску строків позовної давності.

Одночасно суд звертає увагу, що звернення позивача до суду з вказаним позовом відбулось лише після звернення Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" до суду з позовом про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" заборгованості, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням позичальником його зобов'язань за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року.

Оскільки судом не встановлено, а позивачем, в свою чергу, не доведено наявності обставин, які зробили своєчасне пред'явлення позову неможливим або утрудненим, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин пропуску позовної давності для звернення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до господарського суду з даним позовом.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що з даною позовною заявою позивач звернувся до суду 19.10.2018 року (як свідчить відмітка канцелярії Господарського суду міста Києва на позовній заяві), тобто за межами встановленого законодавством строку позовної давності, суд дійшов висновку, що заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача про визнання недійсним Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року в частині підлягає задоволенню.

Позов в частині позовних вимог про визнання недійсними пункту 3.5 Кредитного договору в реакції Договору про внесення змін та доповнень №20-3384/2-1 від 28.09.2012 року до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3776/2-1 від 29.12.2011 року, пункту 3.9. Кредитного договору в реакції Договору про внесення змін №20-3776/2-1 від 29.12.2011 року до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-3759/2-1 від 29.12.2011 року доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, проте поданий позивачем після спливу строку позовної давності, а тому колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову позивачу у задоволенні позову в цій частині з огляду на пропущення позивачем строку відповідного звернення до суду.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019р. у справі № 910/14021/18 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2019р. у справі № 910/14021/18 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Акціонерного товариства "Українська залізниця".

3. Матеріали справи № 910/14021/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Н.Ф. Калатай

Л.П. Зубець