Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/236/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви № 337007.2-Ск-5727-0319 від 28.03.2019 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" (33027, м. Рівне, вул. Івана Вишенського, 4)

до відповідача Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Крупецької сільської ради (35541, Рівненська область, Радивилівський район, с. Крупець, вул. Довга, буд. 68)

про стягнення заборгованості в сумі 121 553 грн. 04 коп.,

в засіданні приймали участь:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Крупецької сільської ради (далі - відповідач), в якому просить стягнути 119 259 грн. 34 коп. - основного боргу, 2 117 грн. 26 коп. - сума пені, 176 грн. 44 коп. - 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання по договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41HBRvz373-18 від 26.02.2018 р., а саме, не розрахувався своєчасно та у повному обсязі за отриманий природний газ. Тому, покликаючись на ст.625 ЦК України, п.6.2.1. Договору, позивач нарахував відповідачу пеню, 3% річних.

Ухвалою господарського суду від 09.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/236/19 та призначено до слухання на 07.05.2019 року.

Представник позивача до суду не з'явився. Однак, 07.05.2019 року подав клопотання зі змісту якого вбачається, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу без участі представника позивача.

Крім того, представник відповідача до суду не з'явився, відзиву не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 07.05.2019 року, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 07.05.2019 року судом було прийнято рішення у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

26 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (як Постачальником) та Відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Крупецької сільської ради (як Споживачем) був укладений договір №41HBRvz373-18 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі- Договір), за умовами якого, Постачальник зобов'язується передати у власність Споживачу у 2018 році природний газ (далі - газ), а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором (п.1.1. Договору) (а.с. 9-12).

Пунктом 2.9 Договору сторони погодили порядок визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу на підставі актів приймання-передачі газу, які є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.

Згідно п.п. 4.2.1 та п.п. 4.2.3. п. 4.2. Договору оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку - 30% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується на умовах попередньої оплати до 10-го числа місяця поточного звітного місяця постачання. Оплата залишку вартості спожитого газу здійснюється Споживачем до 10 числа місяця, наступним за звітом шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника суми, визначеної двостороннім актом прийому - передачі газу, виходячи з розрахунку вартості обсягу постачання газу у звітному періоді. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Як визначено положеннями пункту 11.1. договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Згідно з умовами пункту 11.2. договору сторони домовились, що дія договору про закупівлю може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі що не перевищує 20 відсотків від суми, визначеної договором, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено у встановленому порядку.

26 лютого 2019 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №10 до договору, відповідно до положень якого сторони домовились, що цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині постачання газу з 26.02.2018 року до 28.02.2019 року включно, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення. (а.с.15).

Згідно з положеннями пункту 3 додаткової угоди, вказана угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами і є невід'ємною частиною Договору.

Дана угода підписана та сукріплена печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2019 року позивач поставив відповідачу згідно з умовами договору обумовлений сторонами товар на суму 119 259,34 грн., про що свідчить акт приймання - передачі природного газу №ЗРВ89002464 та акт звіряння взаємних розрахунків за лютий 2019 року (а.с. 14 - 15).

Доказів оплати поставленого товару на суму 119 259,34 грн. відповідач суду не надав, відтак, суд приходить до висновку, що станом на час розгляду справи за відповідачем перед позивачем рахується заборгованість в сумі 119 259,34 грн. за поставлений у лютому 2019 року природний газ.

З урахуванням викладеного судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані із виконанням договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України тощо.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина 1 статті 216 ГК України).

У силу вимог частин 1, 2 статті 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За умовами п.6.2.1 договору, у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

З огляду на прострочення виконання відповідачем зобов'язання, позивач нарахував 2 117,26 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 11.03.2019 року по 28.03.2019 року.

Покликаючись на ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 176,44 грн. - три відсотки річних за період з 11.03.2019 року по 28.03.2019 року.

Наданий позивачем розрахунок судом перевіреноза за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, визнано законним та обґрунтованим.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" до Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Крупецької сільської ради про стягнення заборгованості в сумі 121 553,04 грн., з яких 119 259,34 грн. - основний борг, 2 117,26 грн. - пеня, 176,44 грн. - 3% річних є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Судовий збір в сумі 1 921,00 грн., згідно положень статті 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Крупецької сільської ради (35541, Рівненська область, Радивилівський район, с. Крупець, вул. Довга, буд. 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (33027, м. Рівне, вул. Івана Вишенського, 4, )119 259 (сто дев'ятнадцять тисяч двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 34 коп. - заборгованості за поставлений товар, 2 117 (дві тисячі сто сімнадцять) грн. 26 коп. - пені, 176 (сто сімдесят шість) грн. 44 коп. - три відсотки річних та 1 921 (одну тисячу дев'ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 5 статті 240 ГПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08 травня 2018 року.

Суддя Романюк Ю.Г.