ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.04.2019 м.Харків Справа № 905/77/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григорєвій М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фермерського господарства ОСОБА_1С., с.Сергіївка, Покровський район, Донецька область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО КРОНОС, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення 225925,38грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 11.02.18р.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3938 від 25.05.11р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 04.03.19р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДН№5090 від 25.07.18р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Фермерське господарство ОСОБА_1С., с.Сергіївка, Покровський район, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО КРОНОС, м.Маріуполь, Донецька область, про стягнення 225925,38грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №23/01/2018 від 23.01.2018р. в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару.

В якості правових підстав подання позову позивач зазначив положення статей 526, 610, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 224 Господарського кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/77/19.

Ухвалою господарського суду від 16.01.19р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/77/19; дану справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 12.02.19р.

Ухвалою суду від 12.02.19р. підготовче засідання відкладено на 05.03.19р.

05.03.19р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до справи письмових доказів в оригіналі та додаткового доказу.

Ухвалою суду від 05.03.19р. продовжено строк підготовчого провадження по справі №905/77/19 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 20.03.19р.

20.03.19р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до справи письмових доказів.

Ухвалою суду від 20.03.19р. підготовче засідання відкладено на 08.04.19р.

22.03.19р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

08.04.19р. через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив та докази у підтвердження.

Ухвалою суду від 08.04.19р. оголошено перерву у підготовчому засідання до 15.04.19р.

15.04.19р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про приєднання до справи письмових доказів.

Ухвалою суду від 15.04.19р. закрито підготовче провадження у справі №905/77/19; призначено справу до судового розгляду по суті на 22.04.2019р.

22.04.19р. позивачем надано клопотання з додатком.

Представник позивача у судовому засіданні 22.04.2019р. наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.04.2019р. заперечив проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

23.01.2018р. між Фермерським господарством ОСОБА_1С. (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю АГРО КРОНОС (покупець) укладений договір поставки №23/01/2018, згідно п.п. 1.1 якого постачальник зобовязався передати у власність сільськогосподарську продукцію кукурудзу (товар) покупцеві в кількості, асортименті та в строки, що визначаються в специфікаціях до даного договору, а покупець зобовязується прийняти та оплатити отриманий товар в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно п.2.1 договору умови передачі товару вивезення транспортом Покупця зі складу Постачальника.

Датою поставки вважається дата отримання товару, яка визначається відповідно до накладної (п.2.2 договору).

Під час передачі товару постачальник зобовязаний передати покупцю оригінали рахунку-фактури, видаткову і податкову накладні на товар, а Покупець зобовязаний прийняти товар та підписати всі необхідні документи, які підтверджують передачу товару (п.2.4 договору).

Відповідно до п.3.1, п.3.2 договору форма оплати безготівкова, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника або готівкова шляхом внесення грошових коштів в касу підприємства. Підставою оплати є рахунок-фактура, який виставляється Постачальником. Умови оплати згідно специфікації до даного договору.

У разі несвоєчасної оплати поставленого товару Покупець, згідно зі ст.343 Господарського кодексу України, сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня (п.4.3 договору).

Згідно р.7 договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами зобовязань.

23.01.2018р. сторонами укладено специфікацію №1 до договору №23/01/2018 від 23.01.2018р., відповідно до якої Постачальник зобовязався поставити Покупцю: кукурудзу 3 кл. врожай 2017 року, у кількості 200 т. (+/-10%), на загальну суму 920000,00 грн. (+/-10%) з ПДВ.

Оплата товару здійснюється в наступному порядку: 80% від суми договору попередньої оплати, 20% впродовж 2-х банківських днів після повної поставки товару та за умови надання Постачальником Покупцю документів, а саме: оригінал даного договору, підписаного уповноваженим представником Постачальника та завіреного печаткою; рахунок-фактуру; видаткову накладну, виписану в день поставки товару; у разі поставки на умовах СРТ два екземпляри товарно-транспортної накладної; копія довідки про взяття на облік платника податків (форма 4-ОПП) за наявності; копія статистичного звіту сільськогосподарського підприємства за формою №4-СГ, №37-СГ та №29-СГ. У разі ненадання цих документів, або неповного надання, Покупець має право затримати оплату товару (р.3 специфікації).

Поставка товару на протязі 10 днів з дня оплати (р.4 специфікації).

Згідно пояснень представників сторін даний договір та специфікацію до нього було укладено сторонами в електронній формі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі договору поставки №23/01/2018 від 23.01.2018р. виставлено відповідачу рахунок-фактури №3 від 23.01.2018р. на суму 920000,00 грн.

Відповідачем здійснено передоплату товару за договором поставки №23/01/2018 від 23.01.2018р. у розмірі 736000,00 грн. платіжним дорученням №24 від 24.01.2018р. з призначенням платежу: «плата за кукурудзу згідно рахунка-фактури №3 від 23.01.2018р.».

Як зазначає позивач, на виконання умов договору №23/01/2018 від 23.01.2018р. та специфікації №1 від 23.01.2018р. до договору №23/01/2018 від 23.01.2018р. він поставив відповідачу товар за видатковими накладними №2 від 25.01.2018р. на суму 735908,00 грн., №3 від 26.01.2018р. на суму 191452,00 грн., загалом на суму 927360,00грн.

За твердженням позивача, відповідач в порушення умов договору поставки №23/01/2018 від 23.01.2018р. та специфікації до нього, поставлений товар у встановлений строк, у повному обсязі не сплатив, у звязку з чим, за відповідачем рахується заборгованість за вищезазначеним договором в розмірі 191360,00 грн.

За змістом позовної заяви, крім суми основного боргу, позивачем на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення 3% річних у розмірі 5457,69 грн. та на підставі п.4.3 договору пеню у розмірі 29107,69 грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексів України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.639 Цивільного кодексів України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 640 Цивільного кодексів України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Як вбачається з пояснень представників сторін договір №23/01/2018 від 23.01.2018р. укладений між сторонами в електронній формі шляхом направлення один одному електронною поштою їх скан-копій.

Враховуючи, що сторонами не заперечується факт укладання договору №23/01/2018 від 23.01.2018р., а також вчинення сторонами договору певних дій направлених на його виконання, суд приходить до висновку, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору і договір є укладеним.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як було зазначено вище, у розділі 3 специфікації №1 від 23.01.2018р. до договору №23/01/2018 від 23.01.2018р. сторони визначили, що оплата товару здійснюється в наступному порядку: 80% від суми договору попередньої оплати, 20% впродовж 2-х банківських днів після повної поставки товару та за умови надання Постачальником Покупцю документів, а саме: оригінал даного договору, підписаного уповноваженим представником Постачальника та завіреного печаткою; рахунок-фактуру; видаткову накладну, виписану в день поставки товару; у разі поставки на умовах СРТ два екземпляри товарно-транспортної накладної; копія довідки про взяття на облік платника податків (форма 4-ОПП) за наявності; копія статистичного звіту сільськогосподарського підприємства за формою №4-СГ, №37-СГ та №29-СГ. У разі ненадання цих документів, або неповного надання, Покупець має право затримати оплату товару.

Як зазначає позивач, на електронну адресу відповідача було направлено скан-копії видаткових накладних №2 від 25.01.2018р., №3 від 26.01.2018р.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В підтвердження факту передачі товару відповідачу та прийняття його останнім позивачем надано видаткові накладні №2 від 25.01.2018р. на поставку товару у кількості 159,98 т. на суму 735908,00 грн., №3 від 26.01.2018р. у кількості 41,62 т. на суму 191452,00 грн.

Однак, суд вважає, що зазначені документи не можуть розглядатися як докази передачі товару відповідачу, з огляду на наступне.

Відповідно до визначень термінів, що міститься в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов'язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Враховуючи викладене, видаткові накладні №2 від 25.01.2018р., №3 від 26.01.2018р. не можуть бути прийняті як підтвердження здійснення господарських операцій з поставки позивачем товару та прийняття його відповідачем, оскільки вони не містить обовязкових реквізитів, встановлених Законом України „Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні. Зокрема, у вказаних видаткових накладних взагалі відсутній особистий підпис особи, прізвище якої міститься як учасника у здійсненні господарських операцій.

Одночасно позивачем надано товарно-транспортні накладні: №0097 від 26.01.2018р. на поставку товару у кількості 41,62 т., №0096 від 25.08.2018р. на поставку товару у кількості 39,120 т., №0095 від 25.01.2018р. на поставку товару у кількості 40,02 т., №0094 від 25.01.2018р. на поставку товару у кількості 40,0 т., №0093 від 25.01.2018р. на поставку товару у кількості 40,84 т., загалом у кількості 201,6 т.

Закон України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 №363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, визначають товарно-транспортні накладні обов'язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Отже, товарно-транспортна накладна є основним документом на вантаж, що повинен оформлятися при здійсненні вантажних автоперевезень та одночасно з цим товарно-транспортна накладна виступає первинним документом бухгалтерського обліку.

При цьому, вищевказані товарно-транспортні накладні не містять обовязкових реквізитів, відповідно до яких можна ідентифікувати проведені господарські операції, зокрема отримання товару з боку вантажоодержувача не засвідчено підписом його представника.

Крім того, за змістом претензії відповідача №27/02/2018 від 27.02.2018р. на адресу позивача постачальником здійснено поставку кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2017 року з якісними характеристиками, що не відповідають вимогам ДСТУ 4525:2006, а саме за товарно-транспортними накладними №0093 від 26.01.2018р., №0094 від 26.01.2018р., №0095 від 26.01.2018р., №0096 від 26.01.2018р., №27 від 27.01.2018р.

При цьому, претензія не є документом первинного обліку у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та не підтверджує факт здійснення господарської операції.

Відповідно до п.15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (у редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

Платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом (п.201.14 ст. 201 Податкового кодексу України).

Матеріали справи містять податкову декларацію з податку на додану вартість позивача за 2018р. від 16.02.2018р., у якій відображено операції, що оподатковуються за основною ставкою, у загальній сумі 1065690 грн. без ПДВ.

Як вбачається з додатку №5 до податкових декларацій з податку на додану вартість Розшифровки податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів від 16.02.2018р. ФГ «ОСОБА_1С.» відображено у розділі Податкові зобовязання, зокрема, за покупцем із індивідуальним податковим номером 12 за період складання податкових накладних січень 2018р. обсяг постачання у розмірі 772800,00 грн. без ПДВ та ПДВ 154560,00 грн., загалом у сумі 927360,00 грн.

Однак, дані документи суд також не може прийняти у якості доказів спірних тверджень позивача, оскільки, враховуючи вказані приписи закону, податкові накладні є звітними і одночасно розрахунковими документами у розумінні податкового обліку підприємства та відображають у ньому господарську операцію, проте, ці документи не засвідчують факт передання товару, оскільки складаються в односторонньому порядку та не передбачають наявності підпису отримувача, отже, не можуть підтверджувати факт здійснення сторонами господарської операції з відчуження майна. Їх складання безпосередньо не призводить до змін у майновому статусі сторін.

Таким чином, документи, що представлені позивачем в якості доказів в підтвердження факту поставки товару відповідачу не мають доказової сили з вищезазначених причин.

При цьому, представником відповідача не заперечувався факт отримання спірного товару, проте зазначено, що позивачем в порушення умов договору не передавались передбачені розділу 3 специфікації від 23.01.18р. документи, не передання яких може бути підставою для затримки оплати.

В матеріалах справи відсутні належні докази які підтверджують факт передачі визначених розділом 3 специфікації від 23.01.18р. документів відповідачу.

Таким чином, у відповідача на момент звернення позивача з розглядуваним позовом не виникло зобовязання щодо оплати товару.

Крім того, суд звертає увагу, що оплата товару здійснюється на підставі документів первинного бухгалтерського обліку, які як встановлено судом відповідачу не надавались та останнім не підписувались.

Як вбачається з матеріалів справи, лише 15.04.2019р. позивачем на адресу відповідача направлено вимогу вих.№15/04/2019 від 15.04.2019р. з оригіналами видаткових накладних №2 від 25.01.2018р., №3 від 26.01.2018р., про що свідчать опис вкладення у цінний лист, датований 15.04.2019р., фіскальний чек АТ «Укрпошта» №б/н від 15.04.2019р., накладна №352 від 15.04.2019р.

При цьому, доказів отримання вказаних документів відповідачем як на дату звернення із позовом так і станом на 22.04.19р. дату ухвалення рішення, суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів факт виникнення у відповідача зобовязання щодо оплати поставленого товару.

Оскільки 3% річних та пеня є наслідком порушення грошового зобовязання, відсутність заборгованості виключає підстави для задоволення означених вимог.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 74, 77, 86, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фермерського господарства ОСОБА_1С., с.Сергіївка, Покровський район, Донецька область до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО КРОНОС, м.Маріуполь, Донецька область, про стягнення 225925,38грн., відмовити.

Згідно ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні 22.04.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.04.2019р.

Суддя М.О. Лейба