ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2019 р. Справа№ 911/1562/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 21.12.2018 (вх. №09.1-04.2/384/19 від 17.01.2019) С.Р. Inertrade Co., LTD на рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2018

у справі №911/1562/18 (суддя Ейвазова А.Р.)

за позовом С.Р. Inertrade Co., LTD (Сі.Пі.Тауер, 18-й поверх, 313 Сілом Роуд, Бангра , Бангкок 10500 , Таїланд )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика бакалейних продуктів"

про стягнення заборгованості у розмірі 38 129,38 доларів США

за участю представників учасників справи:

від позивача: Чередніченко М.М., довіреність № б/н від 29.09.2017

від відповідача: Панченко І.В., ордер серія КС №37364 від 04.02.2019

ВСТАНОВИВ:

C.P. Inertrade Co., LTD. (Таїланд) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фабрика бакалейних продуктів про стягнення 34 320 дол. США за поставлений товар, що еквівалентно 900 120,94 грн за офіційним курсом НБУ, та 99 909,75 грн, що еквівалентно 3809,38 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 12.07.2018, три відсотки річних за період з 18.11.2014 по 13.03.2018 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем у відповідності до рахунку-фактури №14/02082 від 19.08.2014 поставлено товар, який оплачено відповідачем не в повному обсязі, а тому на підставі до ст. 193 ГК України, ст. ст. 526, 629, 692 ЦК України просить стягнути в судовому порядку суму заборгованості. Крім того, у відповідності до ст. 625 ЦК України позивачем на суму заборгованості нараховано три відсотки річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.11.2018 (повний текст складено 03.12.2018) у позові відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив із встановлення обставин наявності договірних відносин між сторонами та вчинення позивачем конклюдентних дій із схвалення правочину, а також у зв`язку із заміною додатковою угодою до контракту зобов`язаної сторони, на підставі ст. ст. 1, 3, 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», ст. ст. 4, 5, 7, 31, 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 241 ЦК України, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - С.Р. Inertrade Co ., LTD, 26.12.2018 подав апеляційну скаргу б/н від 21.12.2018 (вх. №09.1-04.2/384/19 від 17.01.2019), в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2018 у справі №911/1562/18 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному дослідженні та встановленні усіх обставин, що мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт стверджує, що місцевим господарським судом помилково було застосовано до спірних правовідносин приписи ст. 241 ЦК України, оскільки підписантом за контрактом № 08/08 від 08.08.2012 зі сторони позивача є особа яка взагалі не мала будь-яких повноважень на вчинення правочину. Також позивач наполягає на тому, що між сторонами досягнуто усної домовленості про поставку товару - рису, що було оформлено відповідними рахунками-фактурами. За твердженням апелянта, про відсутність факту укладення між сторонами контракту № 08/08 від 08.08.2012 також свідчить те, що коносамент №MSCUBP986611Ю не містить будь-якого посилання на контракт, а в митній декларації зазначено лише рахунок-фактуру № 14/02082 від 19.08.2014. Позивач також заперечує факту укладення додаткових угод № 1 та № 6 до контакту № 08/08 від 08.08.2012 наполягаючи на підробці вказаних документів. На думку апелянта, місцевим господарським судом було порушено норми процесуального права, а саме ч. 6 ст. 91 ГПК України, оскільки відповідачем не був представлений суду оригінал додаткової угоди № 1, яка не є факсовою копією. Позивач звертає увагу суду на те, що додаткова угода № 6 складена лише на російській мові та укладена вже після закінчення строку дії контракту.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2018 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 апеляційну скаргу б/н від 21.12.2018 (вх. №09.1-04.2/384/19 від 17.01.2019) С.Р. Inertrade Co., LTD на рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2018 у справі №911/1562/18 залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою С.Р. Inertrade Co., LTD на рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2018, встановлено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано сторонам строк на подання заяв, клопотань, пояснень.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 відмовлено у задоволенні заяви С.Р. Inertrade Co ., LTD про забезпечення позову у справі № 911/1562/18.

21.02.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Фабрика бакалейних продуктів" подано заяву про продовження встановлених судом процесуальних строків для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та ст. 31 Закону України «Про міжнародне приватне право», вказує на те, що для зовнішньоекономічного договору визначена проста письмова форма. У зв`язку з цим, відповідач вважає необгрнутовані посилання позивача на укладення договору між сторонами в усній формі. Також, відповідач наполягає на тому, що спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі контракту № 08/08 від 08.08.2012, який передбачає поставку товару партіями, а поставка товару за рахунком-фактурою № 14/02082 від 19.08.2014 є однією із партій за контрактом. За доводами відповідача, місцевим судом вірно було встановлено виникнення, зміну цивільних прав та обов`язків між сторонами на підставі контракту, оскільки рахунок-фактура № 14/02082 від 19.08.2014 містить посилання на контракт № 08/08 від 08.08.2012, а дії позивача з поставки товару та прийняття оплати за товар з призначенням платежу за контрактом свідчать про схвалення вказаного правочину стороною. Заперечуючи проти доводів апелянта щодо недійсності додаткової угоди № 6, відповідач вказує на те, що сторонами у відповідності до додаткової угоди № 5 від 29.12.2014 було пролонговано строк дії контракту до 31.12.2019. Факт прийняття позивачем від «Вінтекс», ЛТД оплати за поставлений товар, на переконання відповідача, свідчить про схвалення позивачем додаткової угоди № 6, згідно якої відбулась заміна платника за контрактом з відповідача на «Вінтекс», ЛТД.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 справу призначено до розгляду на 27.03.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у зв`язку із задоволенням клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 08.05.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 08.05.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2018 скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.05.2019 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задовлення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як стверджує позивач, 15 липня 2014 року між С.Р. Inertrade Co., LTD (позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фабрика бакалейних продуктів" (відповідач у справі) було досягнуто усної домовленості про поставку відповідачу тайського пропареного рису, що в подальшому було закріплено в письмовій угоді, оформленій як рахунок-фактура № А3Е1400179 від 15.07.2014.

Так, зі змісту рахунку-фактури № А3Е1400179 від 15.07.2014 вбачається, що між сторонами досягнуто домовленості про поставку Товариству з обмеженою відповідальністю "Фабрика бакалейних продуктів" морем з Бангкоку, Таїланд до Іллічівська, Україна, зокрема, тайський пропарений рис в кількості 75 000 кг. За ціною 43 500 дол. США, строк поставки: початок серпня 2014 року (а.с. 25-26 том І).

Умови оплати у вказаному рахунку-фактурі визначені наступним чином: у верхній частині - оплата банківським переказом упродовж 90 днів з дати коносаменту; у нижній частині 100 % оплата готівкою без вирахувань на підставі комерційного рахунку-фактури максимум упродовж 90 днів з дати коносамента після надання фотокопій документів.

Згідно представленого позивачем рахунку-фактури №14/02082 від 19.08.2014 (а.с. 28, 42 том І) його виставлено на оплату рису пропареного тайського категорії «В», запаковано в одношаровий тканий 50-кг ПВХ-мішок, вага нетто 75 000 кг., всього кількість 1500 мішків, загальною вартістю 43 500 доларів США. Кінцевою датою сплати коштів визначено 17.11.2014.

Відповідно до коносаменту №MSCUBP986611Ю, що видано перевізником «Медітерреніен шіппінг компані С.А .», відправником (позивачем у даній справі) на замовлення відповідача замовлено перевезення з порту Лаем (Таїланд) до порту Іллічевськ (Україна) вантажу тайського пропареного рису у кількості 75180 кг (брутто)/75000кг (нетто). Одержувачем вантажу відповідно до вказаного коносаменту є ТОВ «Югмортранс» (а.с.45-58 том І).

20.02.2017 С.Р. Inertrade Co., LTD (позивач у справі) направлено ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" (відповідач у справі) вимогу про погашення простроченого платежу, в якому позивач повідомив про наявність заборгованості за поставлений рис, згідно рахунку-фактури № А3Е1400179 від 15.07.2014 в сумі 36 295 дол. США та вимагав переказати весь прострочений платіж.

Згідно наявного в матеріалах справи листа ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" б/н і б/д (а.с. 60-62, 64-66 том І) відповідач зазначає, що між сторонами укладено контракт № 08/08 на реалізацію продукції від 08.08.2012. На підставі контракту товариство погодилось придбати 1500 мішків тайського пропареного рису, що було підтверджено рахунком-фактурою від С.Р. Inertrade Co., LTD № 14/02082 від 19.08.2014 на суму 43 500 дол. США. ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" повідомило про неможливість виконання своїх зобов`язань за контрактом № 08/08 від 08.08.2012, а саме за рахунком № 14/02082 від 19.08.2014, у зв`язку із застосуванням Міністерством економічного розвитку і торгівля України стосовно С.Р. Inertrade Co ., LTD спеціальних санкцій за порушення Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» у формі переведення на індивідуальний режим ліцензування. Також відповідач повідомив про готовність виконання своїх зобов`язань щойно будуть зняті з позивача санкцій або здійснення оплати через інших суб`єктів господарювання.

Також, у іншому наявному в матеріалах справи листі б/н і б/д відповідач повідомив, що не мав можливості погасити заборгованість у період з 08.10.2014 по 09.11.2016 у зв`язку із спеціальними санкціями у формі індивідуального режиму ліцензування і призупинення зовнішньоекономічної діяльності, застосованими до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності на території України, а також повідомив про оплату 7205 дол США платежами від 03.09.2015, 26.12.2016, 17.02.2017 та гарантував повністю погасити борг (а.с.63, 67 том І).

22.01.2018 листом за вих. №12-22-01 позивач в особі представника звернувся до відповідача з претензією та просив протягом семи днів з дня отримання претензії сплатити 34 320 дол. США та 3 659 доларів США 3% річних (а.с. 68-72 том І).

Оскільки вимога позивач про сплату суми заборгованості та інфляційних витрат відповідачем не виконана, С.Р. Inertrade Co ., LTD звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" про стягнення 34 320 дол. США за поставлений товар, що еквівалентно 900 120,94 грн за офіційним курсом НБУ, та 99 909,75 грн, що еквівалентно 3809,38 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 12.07.2018, три відсотки річних за період з 18.11.2014 по 13.03.2018 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Іноземні суб`єкти господарської діяльності - суб`єкти господарської діяльності, що мають постійне місцезнаходження або постійне місце проживання за межами України.

Суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, в силу ст. 3 названого Закону, зокрема, є юридичні особи, зареєстровані як такі в Україні і які мають постійне місцезнаходження на території України (підприємства, організації та об`єднання всіх видів, включаючи акціонерні та інші види господарських товариств, асоціації, спілки, концерни, консорціуми, торговельні доми, посередницькі та консультаційні фірми, кооперативи, кредитно-фінансові установи, міжнародні об`єднання, організації та інші), в тому числі юридичні особи, майно та/або капітал яких є повністю у власності іноземних суб`єктів господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 6 названого Закону (у редакції, чинній на час здійснення поставки товару), зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України; суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

У відповідності до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що застосовується до форми договору, визначається відповідно до статті 31 цього Закону.

Статтею 31 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що якщо інше не передбачено законом, форма правочину має відповідати вимогам права, яке застосовується до змісту правочину, але достатньо дотримання вимог права місця його вчинення, а якщо сторони правочину знаходяться в різних державах, - права місця проживання сторони, яка зробила пропозицію, якщо інше не встановлено договором. Зовнішньоекономічний договір, якщо хоча б однією стороною є громадянин України або юридична особа України, укладається в письмовій формі незалежно від місця його укладення, якщо інше не встановлено законом або міжнародним договором України.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом; повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення, статутних документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону.

Беручи до уваги відсутність укладеного на міждержавному рівні угоди між країнами місцезнаходження сторін у даній справі, а також з огляду на сукупність вищенаведених норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зовнішньоекономічні відносини між позивачем та відповідачем підлягали вираженню у формі письмового правочину в силу прямої вказівки Закону.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем було надано дві копії контракту № 08/08 від 08.08.2012, які є ідентичними за своїм змістом, однак містять різні відтиски печаток С.Р. Inertrade Co., LTD (а.с. 28-31; 118-121 том ІІ).

Заперечуючи проти наявності існування вказаного контракту позивач вказував на те, що наявна на одній із копій договорів печатка не відповідає відтиску печатки позивача, зареєстрованої згідно законодавства Таїланду. Також сторона вказувала на те, що правочин підписаний директором Сумех Лаоморафорн , який не був уповноваженою особою компанії на час укладення контракту № 08/08 від 08.08.2012. Пропозиція придбати товар, за твердженнями апелянта, надійшла саме від ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів".

В обґрунтування невідповідності відтиску печатки на контракті 08/08 від 08.08.2012 печатці С.Р. Inertrade Co., LTD позивачем надано Довідку Міністерства торгівлі Таїланду № 1-1004-61-4-070562 від 24.09.2018, засвідченої Міністерством закордонних справ Таїланду та посольством України в Королівстві Таїланд (а.с. 95-107 том ІІ). Однак, вказана довідка не містить інформації про те, що С .Р . Inertrade Co ., LTD не мало іншої печатки крім представленої у Довідці саме в період з 08.08.2012 по 19.08.2014.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що приєднана відповідачем до клопотання про долучення документів до матеріалів справи № 17/10-02 від 17.10.2018 копія контракту № 08/08 від 08.08.2012 містить відтиск круглої печатки позивача. В обґрунтування наявності двох договорів з різними печатками відповідач в суді першої інстанції зазначав, що одна копія контракту була надіслана позивачем на електронну адресу, а згодом за допомогою засобів поштового зв`язку на адресу ТОВ «Південьмортранс» (покупець за договором) надійшов підписаний примірник контракту з іншим відтиском печатки.

Щодо факту підписання правочину неуповноваженою особою С.Р. Inertrade Co., LTD, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем до матеріалів справи було представлено свідоцтво № 61 , видане 30.10.2018 Міністерством торгівлі Таїланду (а.с. 183-192 том ІІ), згідно якого Сумех Лаоморафорн не значиться в списку директорів в період з 15.12.2011 - 10.04.2018.

При цьому, у свідоцтві № 26 , виданого 22.05.2018, що було подано позивачем разом з позовною заявою, в списку директорів в п. 10 значиться Сумех Лаоморафорн (а.с. 21-24 том І).

28.10.2010 між ТОВ «Південьмортранс» (комісіонер за договором) та ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" (комітент за договором) укладено договір комісії № 18/10, згідно якого комісіонер зобов`язався від свого імені за дорученням та за рахунок комітента в якості покупця укласти зовнішньоекономічний договір на поставку продуктів харчування (рис в мішках, макаронні вироби із риса, цукор із цукрового тростник), також на правах комісіонера виступати в ролі покупця вантажу, проводити повне оформлення, включаючи митне оформлення вантажів (а.с. 124-127 том ІІ).

Як свідчать копії контракту № 08/08 від 08.08.2012, його укладено між С.Р. Inertrade Co., LTD в особі директора Сумех Лаоморафорн (продавець за договором) та ТОВ «Південьмортранс» (покупець за договором) за участю ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" (платник за договором).

У відповідності до статті 2 Контракту № 08/08 від 08.08.2012 продавець (позивач у справі) продає, а покупець (ТОВ «Південьмортранс») придбаває продукцію в кількості та за цінами, визначеними в Інвойсах по мірі формування кожної партії вантажу.

Як вбачається зі змісту рахунку-фактури № А3Е1400179 від 15.07.2014, яким позивач обґрунтовує підставу виникнення спірних правовідносин, сторони домовились, що відповідачу поставляється:

- тайський довгозернистий рис в кількості 75 000 кг вартістю 42 000 дол. США;

- тайський пропарений рис категорії «В» в кількості 75 000 кг вартістю 43 500 дол. США (стягнення вартості якого є предметом розгляду у даній справі).

Позивачем на оплату тайського пропареного рису категорії «В» виставлено рахунок-фактуру №14/02082 від 19.08.2014, який містить посилання на «контр. 08/08 від 08.08.2012» та рахунок-фактуру №АЗЕ1400179 від 15.07.2014 (в примірнику позивача). Рахунок-фактура №14/02082 від 19.08.2014, що був представлений відповідачем (а.с. 33 том ІІ) з відбитком штемпелю Південна митниця «Під митним контролем», також містить посилання на контракт № 08/08 від 08.08.2012 та відтиск печатки позивача.

Судовою колегією встановлено, що позивачем на оплату довгозернистого рису в кількості 75 000 кг вартістю 42 000 дол. США (інша партія товару за рахунком-фактурою № А3Е1400179 від 15.07.2014) виставлявся рахунок-фактура № 14/02081 від 12.08.2014, який також містить посилання на контракт № 08/08 від 08.08.2012 (а.с. 142 том ІІ) та має відтиск штемпелю Південної митниці «Під митним контролем». Крім того, вказаний рахунок містить відтиск печатки С.Р. Inertrade Co. , LTD, яка наявна на одному із примірників контракту № 08/08 від 08.08.2012, про невідповідність відтиску печатки позивача якої заперечує сторона.

У відповідності до Довідки АТ «Сбербанк» вих. № 1235/27 від 05.11.2018 (а.с. 197 том ІІ) ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" у період з 15.07.2014 по 30.10.2018 здійснювалась оплата за рахунком-фактурою № 14/02081 від 12.08.2014 згідно контракту № 08/08 від 08.08.2012. Також у відповідності до названого контракту позивачем прийнято оплату за іншими рахунками-фактурами № 14/00420 від 08.04.2014; № 14/00468 від 08.04.2014 по контракту № 08/08 від 08.08.2012.

Виписки по рахунку ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" свідчать, що усі вказані рахунки-фактури, в т.ч. і за № 14/02081 від 12.08.2014, частково оплачувались відповідачем з призначенням платежу - оплата за рис по контракту № 08/08 від 08.08.2012 та рахунку, зокрема, № 14/02081 від 12.08.2014 (а.с. 132-134, 138-139, 143-144 том ІІ).

Доказів повернення позивачем коштів з призначенням платежу згідно контракту № 08/08 від 08.08.2012 матеріали справи не містять, а відтак наведене свідчить про вчинення позивачем юридично значимих дій з прийняття оплати вартості поставленого товару за названим контрактом, що спрямовані на схвалення договору.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом; у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином.

Згідно з п. 10.4 Контракту № 08/08 від 08.08.2012 сторони домовились про застосування матеріального права України для вирішення спорів із даного контракту або у зв`язку із ним.

Статтею 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Верховного Суду від 02.04.2018 у справі № 904/2178/18).

Оскільки судом встановлено, що контракт № 08/08 від 08.08.2012 не лише прийнято до виконання позивачем але й частково виконано його сторонами, тобто встановлено наступне схвалення С.Р. Inertrade Co ., LTD договору, то відсутність у Сумех Лаоморафорн повноважень на його укладення не спростовує висновків суду першої інстанції про те, що названий контракт є підставою для виникнення, зміни цивільних прав та обов`язків у сторін. Доводи апеляційної скарги про невірне застосування місцевим господарським судом приписів ст. 241 ЦК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Таким чином, твердження апелянта про виникнення спірних правовідносин лише на підставі рахунку-фактури № А3Е1400179 від 15.07.2014, на виконання якого, як вже зазначалось у даній постанові, видано позивачем рахунки-фактури № 14/02081 від 12.08.2014 та №14/02082 від 19.08.2014, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що в коносаменті №MSCUBP986611Ю відсутнє будь-яке посилання на контракт, а в митній декларації зазначено лише рахунок-фактуру № 14/02082 від 19.08.2014, виданого на виконання домовленостей між сторонами визначених у рахунку-фактурі № А3Е1400179 від 15.07.2014, судова колегія відхиляє, оскільки наведені твердження не спростовують обставин отримання поставленого товару ТОВ «Південьмортранс», тоді як рахунком-фактурою № А3Е1400179 від 15.07.2014 (як єдиної підстави за твердженнями скаржника виникнення між сторонами відносин) покупцем значиться ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів". При цьому, судова колегія визнає слушними аргументи позивача в частині звільнення від доказування обставин отримання відповідачем товару згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України, проте наведені в декларації відомості щодо одержувача товару ТОВ «Південьмортранс» на замовлення ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" (відповідача у справі) додатково підтверджують факт наявності договірних правовідносин між сторонами у даній справі.

У відповідності до п. 11.2 Контракту № 08/08 від 08.08.2012 строк дії договору до 31.12.2013 року, який пролонговано до 31.12.2014 за додатковою угодою № 1 до контракту (а.с. 32 том ІІ).

Апелянт заперечуючи проти чинності наведеної додаткової угоди, зокрема, посилається на те, що вона підписана неуповноваженою особою, а наявна на ній печатка не відповідає відтиску печатки С.Р. Inertrade Co ., LTD, зареєстрованої за законодавством Таїланду згідно Довідки Міністерства торгівлі Таїланду № 1-1004-61-4-070562 від 24.09.2018.

Беручи до уваги те, що вказана Довідка № 1-1004-61-4-070562 від 24.09.2018 не містить інформації про приналежність С.Р. Inertrade Co ., LTD лише печаток, представлених у ній станом на дату укладення додаткової угоди, а також у зв`язку із вчинення позивачем юридично значимих дій щодо поставки товару та отримання оплати за нього згідно контракту № 08/08 від 08.08.2012, невід`ємним додатком якого є додаткова угода № 1 від 25.11.2013, судова колегія визнає безпідставними доводи апелянта в цій частині.

Водночас, судова колегія вважає за необхідне констатувати, що у відповідності до ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», на підставі подання Служби безпеки України, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1203 від 08.10.2014 щодо компанії С.Р. Inertrade Co., LTD застосовано спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України у зв`язку із порушенням ст. 40 Закону України «Про безпечність та якість харчових продуктів» і ст. 17 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (а.с. 163 том ІІ).

Згідно наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 197 від 27.02.2015 С.Р. Inertrade Co., LTD переведено на індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності (а.с. 162 том ІІ).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 01.03.2017 між С.Р. Inertrade Co ., LTD (продавець за договором), ТОВ «Південьмортранс» та ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" укладено додаткову угоду № 6 до контракту № 08/08 від 08.08.2012, згідно якої сторони домовилися внести зміни в преамбулу (п. 1.1 контракту) контракту та виклали її в редакції, яка передбачає заміну сторони договору, а саме платника - ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" замінено на «Вінтекс» ЛТД. Вказана додаткова угода містить підписи директорів та печатки С.Р. Inertrade Co., LTD (продавець за договором), ТОВ «Південьмортранс», ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» та «Винтекс» ЛТД (а.с. 122-123 том ІІ).

У відповідності до наданих представником відповідача пояснень у судовому засіданні 08.05.2019, вказана додаткова угода № 6 була укладена між сторонами задля врегулювання питання щодо оплати вартості поставленого товару, оскільки у відповідності до наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 197 від 27.02.2015 щодо позивача було засновано спеціальні санкції.

Згідно представленої до матеріалів справи довідки про операції по рахунку «Винтекс» ЛТД новим платником за контрактом № 08/08 від 08.08.2012 в редакції додаткової угоди № 6 від 01.03.2017 перераховано на рахунок позивача 1 000 дол. США згідно рахунку-фактури № 14/0281 від 12.08.2014 (іншої частини замовленого відповідачем товару за рахунком-фактурою № А3Е1400179 від 15.07.2014, яким обґрунтовується підстава виникнення спірних правовідносин). Доказів повернення позивачем вказаних коштів, як помилково перерахованих С.Р. Inertrade Co ., LTD, до матеріалів справи не представлено, тобто останнім були прийняті кошти від іншої юридичної особи, яка не є платником за виставленим рахунком.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про вчинення позивачем юридично значимих дій зі схвалення, зокрема, додаткової угоди № 6 від 01.03.2017 до контракту № 08/08 від 08.08.2012, а відтак доводи апелянта щодо непідписання позивачем додаткової угоди не приймаються до уваги. При цьому, факт фальсифікації (підробки) контракту та додаткових угод до нього, на чому наполягав позивач в суді апеляційної інстанції, належними і допустимими доказами, в контексті ст. ст. 76, 77 ГПК України, не доведено.

Також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення і твердження апелянта про те, що додаткова угода укладена лише на російській мові та вчинена після закінчення строку дії контракту, оскільки позивач з вимогою про визнання недійсним контракту і додаткових угод до нього у спосіб встановлений законом не звертався, а в силу ст. 14, ч. 3 ст. 237 ГПК України у суду відсутня процесуальна можливість визнання недійсним правочину за відсутності відповідної заяви сторони. Разом з цим, суд також враховує, що у відповідності до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто правомірність правочину презюмується.

Посилання скаржника на порушення Господарським судом Київської області норм процесуального права, зокрема, ч. 6 ст. 91 ГПК України не заслуговують уваги, оскільки не спростовують встановленого судом факту прийняття позивачем від «Винтекс» ЛТД коштів за поставлений товар згідно додаткової угоди № 6 від 01.03.2017.

При цьому, судова колегія звертає увагу скаржника на те, що у відповідності до ч. 7 ст. 91 ГПК України документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв`язку, приймаються судом до розгляду, як письмові докази, у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором. А відтак, твердження апелянта про те, що місцевим господарським судом було порушено норми процесуального закону (ст. 3 ГПК України) є безпідставними та відхиляються судом.

Підсумовуючи вищенаведене у сукупності, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про необґрунтованість позовних вимог про стягнення з ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" 34 320 дол. США за поставлений товар, що еквівалентно 900 120,94 грн, та 99 909,75 грн три відсотки річних, що нараховані за період з 18.11.2014 по 13.03.2018. Підстави для задоволення позову у даній справі відсутні.

Водночас суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що згідно зі статтею 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до частини 1 статті 75 цього Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

У пункті 1 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону (випадки виключної підсудності справ з іноземним елементом судам України).

Матеріалами справи підтверджується, що в п. 10.2, п. 10.3 Контракту № 08/08 від 08.08.2012 визначено, що у випадку якщо сторони не можуть дійти згоди впродовж тридцяти днів з дня перших переговорів, для вирішення спору сторони будуть звертатися в Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, який приймає остаточне рішення. Сторони погодились з тим, що в арбітражному процесі будуть застосовуватися регламенти Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України в місті Києві.

За змістом статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном.

Статтею 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що "арбітраж" - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

За змістом статті 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. У разі подання позову, зазначеного в пункті 1 цієї статті, арбітражний розгляд проте може бути розпочато або продовжено і арбітражне рішення може бути винесено, поки сперечання про підсудність чекають розв`язання в суді.

Суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 28.08.2018 у справі №906/493/16, а саме:

- у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті;

- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;

- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

При цьому, у відповідності до пункту 7 частини 1 статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Оскільки заява відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України хоч і була подана до початку розгляду справи по суті, проте, вже після подання ним першої заяви по суті спору, якою для відповідача, в силу ч. 2 ст. 161 ГПК України, є відзив на позов, судова колегія вважає вірним висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні вказаного клопотання та розгляду спору по суті.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2018 у справі № 911/1562/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у суді апеляційної інстанції, судова колегія виходить із наступного.

За змістом ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 131-2 Конституції України унормовано, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 16 ГПК України.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідач, звертаючись до суду апеляційної інстанції із заявою №26/02-03 від 26.02.2019 про відшкодування за рахунок позивача судових витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, надав належним чином завірені копії договору № 04/02/19 від 04.02.2019 про надання правової допомоги; ордеру серії КС № 37364 від 04.02.2019; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; Акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт, який містить детальний опис робіт (наданих послуг) та витрат часу адвоката.

Позивачем будь-яких заяв і заперечень щодо обґрунтування неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу адвоката до суду апеляційної інстанції не подано.

07.05.2019 від ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме додаткову угоду № 1 до договору № 04/02/19 від 04.02.2019; платіжне доручення № 534 від 28.02.2019 про перерахування на рахунок адвоката плати за надання юридичних послуг в сумі 9500 грн; платіжне доручення № 602 від 11.03.2019 про перерахування на рахунок адвоката плати за надання юридичних послуг в сумі 9500 грн; виписка по рахунку ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" за період з 28.02.2019 по 28.02.2019, якою підтверджується перерахування коштів в рахунок оплати наданих юридичних послуг за договором № 04/02/19 від 04.02.2019.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідності до договору № 04/02/19 від 04.02.2019, укладеного між ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" (замовник за договором) та адвокатом Панченко Ігнатом В`ячеславовичем (виконавець за договором), виконавець надає замовнику правову допомогу у вигляді консультацій, підготовки процесуальних документів та представництва під час розгляду в місцевому господарському суду, апеляційному господарському суді та Верховному Суді справи за позовом С.Р. Inertrade Co ., LTD до ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" про стягнення 38 129,38 дол. США.

В розділі 3 Договору про надання правової допомоги сторонами узгоджено, що загальна вартість послуг, яка надається виконавцем з предмету цього договору, визначається сторонами на підставі загальної вартості сум визначених в актах виконаних робіт до даного договору (п. 3.1 договору).

Суми вартості послуг, що надаються в рамках цього договору, встановлюються в актах виконаних робіт, та визначаються на підставі погодинної оплати послуг адвоката у відповідності до наступних розцінок: 1 година роботи адвоката у період з 9-00 години до 18-00 години у робочі дні визначені згідно чинного трудового законодавства України, становить - 1000 грн (п. 3.3 Договору).

Оплата за даним договором здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок виконавця без ПДВ в наступному порядку:

- 50% від суми вказаної в акті приймання-передачі виконаних робіт - не пізніше 3 банківських днів з моменту підписання сторонами Акту виконаних робіт;

- інші 50 % від суми вказаної в акту приймання-передачі виконаних робіт - не пізніше 30 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту виконаних робіт (п. 3.3 Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 27.02.2019).

У відповідності до представленого до матеріалів справи Акту приймання-передачі виконаних робіт від 26.02.2019 виконавцем були надані, а замовником прийняті роботи:

- аналіз апеляційної скарги від 21.12.2018 по справі № 911/1562/18 - 3 години;

- надання усних консультацій замовнику по справі № 911/1562/18 - 2 години;

- ознайомлення з матеріалами судової справи № 911/1562/18 (в приміщенні Північного апеляційного господарського суду) - 3 години;

- підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу - 9 годин;

- підготовка та подання заяви про поновлення пропущеного процесуального строку та заяви про покладення судових витрат - 2 години.

Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) - 19 000 (19 год. х 1 000 грн).

Вказаний акт підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору про надання правової допомоги відповідачем перераховано адвокату Панченко І.В. кошти в загальній сумі 19 000 грн, що вбачається з платіжних доручень № 534 від 28.02.2019, № 602 від 11.03.2019 та виписки банку по рахунку відповідача.

Таким чином, представлені відповідачем документи щодо оплати вартості наданих послуг на професійну правничу допомогу адвоката, наданих в рамках розгляду спору у даній справі в суді апеляційної інстанції, є належним і допустимим доказом в підтвердження обставин реальності понесених стороною витрат, визначених ст. 126 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, на підставі перевірки відповідності заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, а також з огляду на їх співрозмірність з розумною необхідність витрат для цієї справи, дійшла висновку, що заява ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" про розподіл судових витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, в сумі 19 000 грн та покладання їх на позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу С.Р. Inertrade Co., LTD на рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2018 у справі № 911/1562/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2018 у справі № 911/1562/18 залишити без змін.

3. Стягнути з С.Р. Inertrade Co ., LTD (Сі.Пі.Тауер, 18-й поверх, 313 Сілом Роуд, Банграк, Бангкок 10500, Тіїланд; реєстраційний номер: 355 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика бакалейних продуктів" (09000, Київська область, Сквирський район, місто Сквира, вул. Залізнична, 8; ідентифікаційний код: 34514827) 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

5. Справу № 911/1562/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 10.05.2019