ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 908/913/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В.- головуючого, Мачульського Г. М., Кушніра І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Астапової Ю. В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Япаз" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2019 та рішення Господарського суду Запорізької області від 26.06.2018 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Япаз" до Запорізької міської ради про визнання договору оренди землі поновленим,

про час і місце розгляду касаційної скарги сторони повідомлені належним чином, але не скористалися правом направити для участі у справі своїх повноважних представників,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Япаз" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Запорізької міської ради про визнання договору оренди землі поновленим.

1.2. Позов мотивовано тим, що заперечення відповідача у поновленні договору оренди на новий строк є безпідставним. Позов заявлено на підставі частин 6, 11 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.07.2004 № 293/122 "Про передачу в оренду ТОВ "Япаз" земельної ділянки по вул. Жуковського, 55-59 для розташування кафе" позивачу передано в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 0,0505 га по вул. Жуковського, 55-59 для розташування кафе.

2.2. Зазначене рішення виконавчого комітету міської ради затверджено рішенням Запорізької міської ради від 15.09.2004 № 43 "Про затвердження рішень виконавчого комітету Запорізької міської ради з питань земельних відносин та надання земельних ділянок".

2.3. На підставі цих рішень між Запорізькою міською радою та ТОВ "Япаз" укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0505 га строком на 10 років.

2.4. Договір зареєстровано у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25.01.2005 № 23.

2.5. 22.09.2016 ТОВ "Япаз" звернулося до Запорізької міської ради з проханням розглянути можливість продовжити термін дії договору.

2.6. У відповіді від 06.10.2016 № 2360/02-03 Запорізька міська рада зазначила про неможливість продовження терміну дії договору у зв'язку з прийняттям Запорізькою міською радою рішення від 05.10.2011 № 111, яким скасовано рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.07.2004 № 293/122, рішення Запорізької міської ради від 15.09.2004 № 43 в частині затвердження рішення виконкому від 27.07.2004 № 293/122 та розірвано договір оренди землі, укладений між Запорізькою міською радою і ТОВ "Япаз", зареєстрований 25.01.2005 за № 23.

Крім того Запорізька міська рада зазначила, що земельна ділянка упродовж тривалого часу перебуває у занедбаному стані. Для розгляду питання оформлення земельної ділянки по вул. Жуковського, 55-59 для розташування кафе необхідно привести цю земельну ділянку в належний стан, придатний для подальшого використання, та надати документи, які підтверджують право власності на майно, розташоване на земельній ділянці. Після подання документів та отримання позитивної відповіді департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради, це питання буде розглянуто в установленому законом порядку.

2.7. 10.01.2018 ТОВ "Япаз" звернулося до Запорізької міської ради з листом № 01 про поновлення договору оренди землі на той самий строк, який було передбачено при укладенні договору. До листа було додано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, за змістом якого пункт 8 договору оренди землі викладено у такій редакції: "8. Договір укладено на двадцять років".

2.8. За дорученням виконавчого комітету Запорізької міської ради Управління з питань земельних відносин надало позивачеві відповідь від 01.02.2018 № 233/02-03 про неможливість продовження терміну дії договору, оскільки згідно з рішенням Запорізької міської ради від 05.10.2011 № 111 зазначений договір було розірвано.

2.9. 27.03.2018 позивач утретє звернувся до Запорізької міської ради з листом № 26 про поновлення договору оренди землі, в якому просив поновити договір оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У проекті додаткової угоди, доданому до листа, пункт 8 було викладено у такій редакції: " 8. Договір укладено на двадцять років".

2.10. 23.04.2018 Запорізька міська рада направила ТОВ "Япаз" лист-повідомлення № 04698/03-32/01 про заперечення у поновленні договору оренди землі. Підставою для відмови у поновленні договору оренди землі та підписанні додаткової угоди зазначено те, що положення цієї угоди суперечать вимогам рішення Запорізької міської ради від 30.06.2015 № 7 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя" (в частині розміру орендної плати), а також умовам договору оренди землі в частині строку його дії.

Також відповідач зазначив, що для розгляду питання оформлення земельної ділянки по вул. Жуковського, 55-59 для розташування кафе необхідно привести цю земельну ділянку в належний стан, придатний для подальшого використання, та надати документи, які підтверджують право власності на майно, розташоване на земельній ділянці. Після подання документів питання оформлення земельної ділянки буде розглянуто в установленому законом порядку.

2.11. У зв'язку з відмовою Запорізької міської ради у поновленні договору оренди землі позивач звернувся до господарського суду з цим позовом про визнання договору оренди землі поновленим на той самий строк - 10 років (до 25.01.2025) і на тих самих умовах.

3. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.06.2018 (суддя Федорова О. В.) у задоволені позову відмовлено.

3.2. Рішення мотивовано відсутністю підстав для поновлення договору оренди з огляду на неналежне виконання позивачем зобов'язань за договором оренди, ненадання позивачем належних доказів звернення до відповідача у встановлені строки для поновлення договору оренди, а також неподання проекту додаткової угоди, зміст якої відповідав би положенням діючого законодавства.

3.3. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2019 (судді: Верхогляд Т. А., Чередко А. Є., Парусніков Ю. Б.) рішення суду першої інстанції залишено без змін.

4. Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

4.1. ТОВ "Япаз" у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

4.2. Скаргу аргументовано неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі". Скаржник наголошує, що факт продовження позивачем користування земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і відсутність протягом місяця листа-повідомлення відповідача про заперечення у поновленні договору є підставою для задоволення цього позову.

Крім того, скаржник зазначає, що суди безпідставно вдалися до оцінки умов проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди, надісланого відповідачеві, оскільки предметом цього позову є визнання договору поновленим, а не затвердження додаткової угоди.

5. Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

5.1. Відзиву від відповідача не надходило.

6. Позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

6.1. Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.2. За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

6.3. Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

6.4. Статтею 33 зазначеного Закону регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами за умови дотримання порядку, визначеного частинами 2- 5 цієї норми, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

6.5. Отже, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави і обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин 1- 5 зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає згідно з частиною 6 цієї норми.

6.6. Частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

6.7. Суть поновлення договору оренди за змістом частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі.

Правову позицію щодо розрізнення цих підстав викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності від 10.09.2018 у справі № 920/739/17.

6.8. У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав і обов'язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 зазначеного Закону, і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

6.9. Поновлення договору оренди землі в судовому порядку, у передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави продовження орендних прав і обов'язків.

6.10. Господарські суди під час розгляду справи № 908/913/18 установлювали факт продовження користування відповідачем спірною земельною ділянкою, а також наявність заперечень позивача, заявлених у порядку частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у визначений цим Законом строк, у поновленні договору оренди землі.

6.11. Проте судами попередніх інстанцій при вирішенні спору не враховано таке.

6.12. Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Наслідком вирішення господарського спору повинно бути відновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права чи охоронюваного законом інтересу у спосіб, передбачений чинним законодавством.

6.13. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною 1 статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

6.14. Отже, зазначені норми визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

6.15. У справі, яка розглядається, позивачем визначено спосіб захисту свого права шляхом визнання договору оренди земельної ділянки поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.

6.16. Однак, як зазначалося вище, поновлення договору оренди землі в судовому порядку, в передбачений нормами частин 6-11 статті 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб, вимагає не тільки встановлення судом юридично значимих умов, що свідчать про продовження орендних правовідносин (зокрема користування земельною ділянкою поза межами строку договору за відсутності заперечень орендодавця протягом наступного місяця), а й необхідності укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави продовження орендних прав і обов'язків (фактичний склад), при цьому право оренди на той самий (новий) строк підлягає обов'язковій державній реєстрації на підставі укладеної додаткової угоди про поновлення договору, оскільки за змістом положень статті 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

6.17. Отже, колегія суддів зауважує, що у такому випадку належним способом захисту порушеного права є позов про визнання поновленим договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення відповідної додаткової угоди в судовому порядку, оскільки сама по собі вимога про визнання поновленим договору оренди землі не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису частини 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі" про обов'язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду: від 19.03.2019 у справі № 908/2484/17, від 19.03.2019 у справі № 908/1805/17, у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності від 10.09.2018 у справі № 920/739/17.

6.18. За змістом частини 9 статті 238 ГПК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

6.19. Оскільки позов про визнання поновленим договору оренди землі у наведеному випадку не може забезпечити захисту порушеного права позивача, колегія суддів дійшла висновку, що такий спосіб захисту не є належним у розумінні положень чинного законодавства.

6.20. В свою чергу, неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених обставин справи.

6.21. Хоча у справі, що розглядається, суди, ухвалюючи судові рішення, встановлювали обставини справи та розглядали спір по суті, однак відмовивши в позові, правильно вирішили спір.

6.22. З урахуванням того, що внаслідок ухвалення Верховним Судом власного рішення результат по суті не зміниться, рішення та постанову попередніх судових інстанцій слід залишити без змін.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Враховуючи вищенаведене, рішення та постанова попередніх судових інстанцій мають бути залишені без змін з мотивів, викладених в цій постанові суду касаційної інстанції.

8. Судові витрати

8.1. У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін резолютивні частини ухвалених судових рішень, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Япаз" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2019 та рішення Господарського суду Запорізької області від 26.06.2018 у справі № 908/913/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя І. Кушнір