ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. Справа №909/810/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської обл. №05/2-91 вих.-19 від 18.02.2019 (вх.№01-05/706/19 від 20.02.2019)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.01.2019 (суддя Кобецька С.М. повний текст ухвали складено та підписано 23.01.2019)

у справі № 909/810/18

за позовом: Керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області, м. Івано-Франківськ в інтересах держави в особі Марковецької сільської ради, с.Марківці, Тисменицький район, Івано-Франківська область

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Полістар, м. Мукачево, Мукачівський район, Закарпатська область

про стягнення збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів в сумі 178 212,38грн

за участю представників:

від ТзОВ Полістар: представник ОСОБА_2;

від прокуратури: прокурор Макогон Ю.І.

Учасникам процесу розяснено їх права та обовязки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. Заяв про відвід складу суду не надходило.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

У судовому засіданні 24.04.2019 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 17.01.2019 у справі № 909/810/18 в позові керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Марковецької сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Полістар про стягнення збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів в сумі 178 212,38грн. - відмовлено. Судові витрати залишено за прокуратурою Івано-Франківської області.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду, скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким позов прокуратури задоволити в повному обсязі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.02.2019 справу № 909/810/18 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: ОСОБА_3- головуючий суддя, члени колегії Кордюк Г.Т., Орищин Г.В.

25.02.2019 ухвалою Західного апеляційного господарського суду скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне оскарження, надано учасникам строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, призначено справу до розгляду на 13.03.2019.

07.03.2019 представником ТОВ Полістар подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що надання в користування земельної ділянки без зміни її цільового призначення та меж здійснюється без складення проекту землеустрою, а відтак не укладення договору оренди землі позивача з відповідачем на підставі відсутності такої документації є порушенням вимог закону. Що в свою чергу свідчить про відсутність вини відповідача та відсутність підстав для стягнення збитків, оскільки такі спричинені не з вини відповідача.

Зазначає, що позивач не підписуючи договір оренди порушує права відповідача, оскільки без документів що посвідчують право на користування землею не можливо у повній мірі реалізувати права власності на обєкт нерухомого майна, зокрема, провести його реконструкцію. Вказує, що ним своєчасно та у повній мірі сплачувався земельний податок протягом 2015-2018 років, докази чого містяться в матеріалах справи.

Розгляд справи призначеної на 13.03.2019 у звязку з перебуванням судді Кордюк Г.Т. у відпустці не відбувся. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 розгляд справи призначено на 03.04.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав зазначених у ній.

В судовому засіданні 24.04.2019 прокурор та присутній представник ТОВ Полістар надали пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги. Марковецька сільська рада участь своїх уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду та її відкладення явку представників сторін в судове засідання не визначено обовязковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Західного апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності інших представників сторін.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасуванню, з врахування наступного.

Як встановлено судом, 18.02.2013 між Підприємством з іноземними інвестиціями Лукойл Україна (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Полістар (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №361, за умовами якого відповідач прийняв у власність приміщення автозаправної станції загальною площею 77,6 м2, яке розміщене на земельній ділянці площею 0,50 га кадастровий номер :03:005:0001 по вул.Центральна, с.Марківці, Тисменицький район, Івано-Франківська область. Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування автозаправної станції, що перебуває у володінні та користуванні продавця на підставі договору оренди земельної ділянки від 18.03.2003 укладеного між Марковецькою сільською радою та Підприємством з іноземними інвестиціями Лукойл України.

В матеріалах справи міститься акт прийому-передачі від 19.04.2013, який засвідчує факт передачі орендодавцем - Підприємством з іноземними інвестиціями Лукойл Україна орендарю - Марковецькій сільській раді земельної ділянки площею 0,50 га кадастровий номер :03:005:0001 по вул.Центральна, с.Марківці, Тисменицький район, Івано-Франківська область, що була надана на підставі договору оренди земельної ділянки від 18.03.2003.

Рішенням 11 сесії 6 скликання Марковецької сільської ради від 19.04.2013 надано ТОВ Полістар дозвіл на складання технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі загальною площею 0,50г для обслуговування автозаправної станції; зобовязано ТОВ Полістар подати на затвердження технічну документацію із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на землю; встановлено орендну плату за землю в розмірі 11% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки; зобовязано ТОВ Полістар сплачувати орендну плату щомісячно починаючи з моменту придбання автозаправної станції; зобовязано укласти договір оренди земельної ділянки на 10 років після виготовлення технічної документації.

Листами № 15 від 15.08.2013, №26-11/3-14 від 26.11.2014 (а.с.60-63) ТОВ Полістар звертався до Марковецької сільської ради з проханням укласти договір оренди земельної ділянки для обслуговування автозаправної станції без складання та погодження документації із землеустрою з огляду на положення Закону України Про Державний земельний кадастр, відповідно до яких надання в користування земельної ділянки без зміни її цільового призначення та цільового призначення здійснюється без складання документації з землеустрою.

Натомість, головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області у лютому 2018, проведено державний контроль на території Марковецької сільської ради та встановлено, що з часу прийняття рішення від 19.04.2013 ТОВ Полістар не зверталось до Марковецької сільської ради про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою; про затвердження технічної документації; про укладення договору оренди земельної ділянки і відповідно використовує земельну ділянку для обслуговування автозаправної станції без правовстановлюючих документів.

На підставі розрахунку Марковецької сільської ради № 110 від 27.04.2018, згідно акту по визначенню розміру збитків від 04.05.2018, затвердженого розпорядженням Тисменицької районної державної адміністрації № 275 від 07.05.2018 визначено розмір збитків за фактичне користування земельною ділянкою ТОВ Полістар за період з 01.01.2014 по 01.04.2018 в розмірі 229 966,99грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогою № 178 від 02.07.2018 про сплату збитків, а також про виготовлення документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування автозаправної станції для подальшого укладення договору оренди земельної ділянки.

У відповіді № 11 від 26.07.2018 ТОВ Полістар збитки не визнає, просить Марковецьку сільську раду укласти договір оренди земельної ділянки без складання документації із землеустрою згідно вимог закону. Матеріали справи також містять докази сплати відповідачем земельного податку в загальній сумі 16 010,66грн, що вбачається із податкових декларацій з плати за землю, платіжних доручень (а.с.64-105) ТОВ Полістар за період з 01.09.2015 по 01.04.2018.

Однак, листом №229 від 16.08.2018 позивач повторно звернув увагу відповідача на необхідність виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Предметом судового розгляду є вимога прокурора в особі позивача про стягнення з відповідача завданих збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за період з 01.09.2015 по 01.04.2018 в сумі 178 212,38грн, які нараховані з урахуванням позовної давності та сплаченого відповідачем земельного податку у розмірі 11% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, встановленої рішенням Марковецької сільської ради від 19.04.2013 в порядку положень ст. ст. 22 та 1166 ЦК України.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що для вирішення спору позивач просить застосувати принципи права, які регламентують деліктні зобовязання з відшкодування шкоди, завданої правопорушенням. Інших підстав для стягнення спірної грошової суми позивачем не заявлено.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України субєктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за користування землею - це обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, про що зазначено у підпункті 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів (статті 156, 157 ЗК України).

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 224, статті 225 Господарського кодексу України упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності. Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема Земельним кодексом України.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обовязку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Перехід прав на земельну ділянку, повязаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у Земельному кодексі України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України).

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт е частини першої статті 141 ЗК України).

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Землекористувачі зобовязані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт в частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

Таким чином, право оренди земельної ділянки виникає у набувача нерухомого майна, на якій воно розміщено, тільки на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Документальними доказами підтверджено, що відповідач є власником приміщення автозаправної станції загальною площею 77,6 м2, розташованого на земельній ділянці кадастровий номер :03:005:0001 по вул.Центральна, с.Марківці на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 18.02.2013.

При цьому матеріали справи не містять доказів укладення відповідного договору оренди землі з Марковецькою сільською радою та державної реєстрації такого права. Відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави здійснюючи плату у вигляді земельного податку за період з 01.09.2015 по 01.04.2018 в загальній сумі 16 010,66грн.

Враховуючи вище сказане у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування збитків власнику земельної ділянки, позаяк до моменту оформлення власником обєкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей обєкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобовязаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України. Така ж правова позиція викладена у постановах Великої палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.

Лише договірний характер спірних правовідносин між сторонами виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що міська рада чи прокурор могли звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про повернення відповідачем несплачених грошових коштів за період безпідставного користування ним земельною ділянкою в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому суд враховує позицію Верховного суду викладену постанові від 27.02.2019 у справі № 913/661/17 та від 07.11.2018 у справі №910/20774/17, відповідно до якої право попереднього власника або користувача земельної ділянки припиняється в силу прямої вказівки закону бeз припинення в цілому договору оренди земельної ділянки; новий власник обєкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не в порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобовязанні. Однак, акцентує увагу на тому, що попередній землекористувач по акту приймання-передачі земельної ділянки з оренди від 19.04.2013 по Договору оренди землі від 18.03.2003 повернув земельну ділянку в користування Марковецькій сільській раді, тобто вчинив дії спрямовані на розірвання договору оренди землі, а відтак він був припиненим у встановленому законом порядку.

Окрім того, для відшкодування шкоди є необхідність наявності такого елемента складу цивільного правопорушення, як вина. Однак, матеріалами справи підтверджується, що відповідач з моменту набуття права власності на обєкт нерухомості справно сплачує земельний податок, що не заперечується позивачем; встановленого законом обовязку відповідача щодо виготовлення землевпорядної документації при отриманні земельної ділянки в користування враховуючи незмінність меж та цільового призначення та набуття у встановленому порядку права власності на обєкт нерухомості у нього не виникає; він неодноразово звертався до сільської ради з заявою про укладення договору оренди землі. З огляду на вказане стверджувати про наявність вини відповідача є безпідставним.

За вимогами законодавства правову кваліфікацію матеріально-правової природи вимоги про стягнення коштів має дати саме суд, виходячи з обставин, на які в обґрунтування вимог посилається позивач.

Законність і обґрунтованість судового рішення унормована в статті 236 Господарського процесуального кодексу України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання, зокрема, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за своїм змістом положення глав 82 і 83 Цивільного кодексу України є різними за своєю правовою природою грошовими зобовязаннями.

Для деліктних зобовязань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондиційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обовязковим елементом настання відповідальності у деліктних зобовязаннях. Натомість, для кондикційних зобовязань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Тим самим, обовязок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобовязується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Відповідно до вказаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Законні підстави вийти за межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції відсутні. Однак, зазначене не перешкоджає позивачу звернутись до суду з самостійним позовом про захист своїх прав, виходячи з правовідносин набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав (стаття 1212 ЦК України), які виникли між сторонами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову є обґрунтованим, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, повно зясував обставини, що мають значення для справи, а відтак вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, тому рішення господарського суду слід залишити без змін.

Судовий збір слід залишити за скаржником в порядку положень ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 86, 129, 240, 269, 271, 273, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги першого заступника прокурора Івано-Франківської обл. №05/2-91 вих.-19 від 18.02.2019 (вх.№01-05/706/19 від 20.02.2019) відмовити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.01.2019 у справі № 909/810/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови оформлено і підписано відповідно до вимог ст.282 ГПК України 02.05.2019

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Кордюк Г.Т.

суддя Орищин Г.В.