СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2019 р. Справа № 5023/4190/12

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання За участю представників сторін: від апелянта від ТОВ "АГ РІЕЛТІ" від ТОВ "Анграм Холдинг" від інших кредиторів ліквідатор розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 - за довіреністю б/н від 14.03.2017; ОСОБА_6 на підставі ордеру серія ХВ №000017 від 10.04.2019; ОСОБА_7 - за довіреністю б/н від 12.03.2019; ОСОБА_8 (директор) - виписка з ЄДРЮО та ФОП серія АД №626764 від 12.03.2014; не зявились; арбітражний керуючий ОСОБА_9 (свідоцтво №216 від 20.02.2013) особисто; ОСОБА_10, м. Харків (вх. №285 Х/2)
на ухвалу Господарського суду Харківської області
від29.12.2018 (повний текст від 03.01.2019)
у справі№ 5023/4190/12 (суддя Усатий В.О.)
за заявою боржникаТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтерхім", м. Харків
пробанкрутство

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 у справі №5023/4190/12 задоволено усну заяву ліквідатора про застосування строку позовної давності; застосовано строк позовної давності щодо нарахування неустойки; визнано грошові вимоги ОСОБА_10 в розмірі 1176500,00 грн. різниці курсових коливань, які включено до шостої черги реєстру вимог кредиторів; інші вимоги відхилено; відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_10 щодо скасування ухвали від 09.03.2017; скасовано заходи забезпечення вимог кредиторів, вжиті ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.03.2017.

Не погодившись з постановленою ухвалою, до Східного апеляційного господарського суду звернувся ОСОБА_10 з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 у справі №5023/4190/12 в частині застосування строків позовної давності щодо неустойки та включення вимог ОСОБА_10 в розмірі 1176500,00 грн. різниці курсових коливань до шостої черги реєстру вимог кредиторів та постановити в цій частині нове рішення про визнання грошових вимог ОСОБА_10, які забезпечені заставою (іпотекою) майна ТОВ "Інтерхім", а саме: нежитлових приміщень підвалу №22-51, 1-го поверху №29, 31, 34, 35, 37-42 загальною площею 336,4 кв.м. в житловому будинку літ "А-5", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13, у наступному розмірі: 114250 доларів США (несплачена сума за договором позики), що за курсом НБУ станом на дату звернення ОСОБА_10 до суду становить 2970500,00 грн. та 200000 доларів США (пені за несвоєчасне виконання), що за курсом НБУ на дату звернення ОСОБА_10 до суду становить 5200000,00 грн., що загалом складає суму у розмірі 8170500,00 грн. та включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів, які забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника, та окремо внести до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, що є предметом застави.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному судовому акті, обставинам справи. Мотивуючи свою позицію апелянт посилається на наступні обставини:

- місцевим господарським судом надано неправильну кваліфікацію спірним правовідносинам, зокрема правовій природі вимог ОСОБА_10 з різниці курсових коливань в сумі 1176500,00 грн., у звязку з чим зроблено помилковий висновок про наявність підстав для їх включення до шостої черги вимог кредиторів, як таких, що заявлені з пропуском встановленого Законом про банкрутство двохмісячного строку, який є граничним та поновленню не підлягає, оскільки зазначені вимоги є забезпеченими за рахунок майна боржника і положення Закону щодо строку звернення кредиторів до даних вимог не застосовуються;

- розмір вимог ОСОБА_10, які забезпечені заставою складає: 114250,00 доларів США (несплачена сума за договором позики), що за курсом НБУ станом на момент звернення кредитора до суду складає 2970500,00 грн., та 200000,00 доларів США (пені за несвоєчасне виконання), що за курсом НБУ станом на дату звернення кредитора до суду становить 5200000,00 грн., та загалом складає суму 8170500,00 грн.;

- апелянт доводить, що вимогами забезпеченого кредитора, які мають бути включені до реєстру вимог кредиторів окремо, є всі вимоги, які існують за основним зобовязанням і є дійсними на момент визнання вимог, включаючи й пеню, та можуть бути задоволені за рахунок майна банкрута;

- висновок місцевого суду про ненаправлення позикодавцем - ОСОБА_10 вимог про сплату заборгованості до позичальника - ОСОБА_11 та майнового поручителя ТОВ "Інтерхім" не може бути підставою для відмови у визнанні забезпечених вимоги кредитора, зважаючи на те, що оскільки станом на жовтень 2015 керуючий санацією ОСОБА_9 був обізнаний про наявність іпотечного договору, за умовами якого вимоги ОСОБА_10 були забезпечені заставою майна ТОВ "Інтерхім", тому заявник і так набув статусу забезпеченого кредитора та арбітражний керуючий був зобовязаний самостійно внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів окремо;

- висновок суду про необхідність направлення ОСОБА_10 вимоги майновому поручителю - ТОВ "Інтерхім" про оплату боргу після невиконання позичальником - ОСОБА_11 кожної частини платежу, тобто щомісячної вимоги, не ґрунтується на приписах Закону про банкрутство, оскільки ані вимоги вказаного Закону, ані умови укладеного між сторонами договору не передбачають обовязку іпотекодержателя направляти свої вимоги іпотекодавцю щомісячно у разі прострочення платежу. При цьому, положенням ст. 1050 ЦК України передбачено саме право кредитора дострокової вимоги, а не такий його обовязок;

- кредитор ОСОБА_10 розпочав процедуру набуття права власності у позасудовому порядку на підставі положень ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" шляхом повідомлення власника про набуття права власності на 31-й день після отримання цього повідомлення та подальшим зверненням про реєстрацію його права власності на нерухоме майно, однак іпотекодавець ТОВ "Інтерхім" в особі керівництва та кредитори боржника, не визнаючи таке право ОСОБА_10, чинять останньому перешкоди у реалізації законних прав, що впливає на здійснення позасудової процедури набуття права власності на іпотечне майно за умовами іпотечного договору та Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2019 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів: Мартюхіна Н.О. головуючий суддя, суддя Геза Т.Д., суддя Лакіза В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_10 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 у справі №5023/4190/12 залишено без руху; встановлено апелянту строк впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків.

У відзиві на апеляційну скаргу (вих. 01-34/123 від 27.02.2019), який надійшов на адресу апеляційного суду 27.02.2019 від ліквідатора ТОВ "Інтерхім", арбітражний керуючий ОСОБА_9 заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, вказав на її необґрунтованість, просив суд ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 у справі №5023/4190/12 в оскаржуваній частині залишити без змін. Позиція ліквідатора обґрунтована з посиланням на наступні обставини:

- за результатами розгляду вимог кредиторів в ліквідаційній процедурі ТОВ "Інтерхім" арбітражним керуючим ОСОБА_9 на виконання вимог Закону про банкрутство окремо внесені до реєстру вимог кредиторів вимоги, які забезпечені заставою майна боржника, перед ОСОБА_10 на суму основного боргу в розмірі 1794000,00 грн.; крім того, до реєстру внесені окремо відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав, а саме на підставі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №89354161 від 12.06.2017;

- під час провадження у справі про банкрутство із заявою з вимогами, які є забезпеченими заставою майна боржника ОСОБА_10 не звертався;

- за твердженням ліквідатора, внесення ним суми основного боргу ґрунтується на приписах ст.ст. 1, 11 Закону України "Про іпотеку", якими передбачено, що відповідальність майнового поручителя як іпотекодавця, який є одночасно боржником в основному зобовязанні, обмежується вартістю майна, переданого в іпотеку; разом з цим, в п. 4 укладеного між ОСОБА_10, як іпотекодержателем, та ТОВ "Інтерхім", як іпотекодавцем, Договорі іпотеки від 16.09.2014 визначено, що вартість предмету іпотеки складає 1794000,00 грн., що в еквіваленті дорівнює 130000,00 доларів США, виходячи з курсу валют на момент укладення сторонами договору, де 1 долар США дорівнює 13,80 доларів США;

- ліквідатор доводить, що вимоги про сплату заборгованості, які направлялись на адресу ТОВ "Інтерхім" предявлялись у гривні без еквіваленту до долару США;

- крім того, ліквідатор вважає, що предявлення ОСОБА_10 вимог на суму 1483500,00 грн. до боржника, як майнового поручителя з пропуском шестимісячного строку суперечить положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України, якими передбачено умови для припинення поруки.

У відзиві на апеляційну скаргу (вих. б/н від 28.02.2019), який надійшов на адресу апеляційного суду 04.03.2019 комітет кредиторів виклав спільну позицію щодо необґрунтованості вимог апеляційної скарги, суть та зміст якої полягає в наступному:

- з урахуванням даних Державного реєстру прав на нерухоме майно стосовно іпотеки: строк виконання основного зобовязання встановлено до 16.09.2015, а розмір основного зобовязання визначено в сумі: 1794000,00 грн., відтак ліквідатором обґрунтовано визначено розмір забезпеченого заставою зобовязання в межах вартості предмета іпотеки;

- станом на березень 2017 ОСОБА_10 було достеменно відомо про початок процедури банкрутства ТОВ "Інтерхім", та, відповідно про необхідність звернення до господарського суду із відповідними вимогами або реалізацію інших прав як іпотекодержателем майна банкрута, але заявник таким правом не скористався, внаслідок чого пропустив двохмісячний строк на звернення з вимогами до боржника;

- виходячи із умов договору іпотеки, ОСОБА_10 повинен був направляти майновому поручителю вимогу про оплату боргу після невиконання ОСОБА_11 кожної частини платежу відповідно до умов договору позики, при цьому, враховуючи, що повернення платежу визначено договором щомісячно суд першої інстанції правильно відзначив саме про необхідність щомісячного направлення вимоги про сплату боргу;

- комітет кредиторів доводить, що договір іпотеки не містить умов про забезпечення іпотекою штрафних санкцій, нарахованих за можливе прострочення виконання ОСОБА_11 зобовязання з повернення грошових коштів, згідно п. 2 Договору позики №1159 від 16.09.2014; зазначене, на думку комітету кредиторів підтверджується не тільки Договором іпотеки №1159 від 16.09.2014, але і відомостями з Державного реєстру прав на нерухоме майно, за змістом яких забезпеченню підлягає тільки сума основного зобовязання у розмірі 1794000,00 грн.; разом з тим, відомості про забезпечення договором іпотеки вимог по пені - відсутні.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 поновлено ОСОБА_10 строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 у справі №5023/4190/12; відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_10; встановлено сторонам строк для подання відзиву з доказами його надсилання апелянту в порядку ст. 263 ГПК України до 28.02.2019; призначено справу до розгляду на 13.03.2019 о 15:45 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №5023/4190/12 до 10.04.2019 о 15:45 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 оголошено перерву у судовому засіданні у справі №5023/4190/12 до 18.04.2019 о 14:15 год.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, призначеному на 18.04.2019, були присутні представники ОСОБА_10, які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили суд її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 у справі №5023/4190/12 в частині застосування строків позовної давності щодо неустойки та включення вимог ОСОБА_10 в розмірі 1176500,00 грн. різниці курсових коливань до шостої черги реєстру вимог кредиторів та постановити в цій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги ОСОБА_10 в загальному розмірі 8170500,00 грн. та включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів окремо.

Уповноважені представники кредиторів ТОВ "АГ РІЕЛТІ", ТОВ "Анграм Холдинг" та ліквідатор ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційної інстанції 18.04.2019 заперечували проти задоволення апеляційної скарги з наведених у відзивах підстав, просили суд залишити ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 у справі №5023/4190/12 без змін.

Уповноважені представники інших кредиторів у судове засідання апеляційної інстанції, призначене на 18.04.2019 не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи всі учасники справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних учасників справи, у звязку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги і відзивів, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх представників апелянта, кредиторів та ліквідатора, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановленого господарським судом першої інстанції, не заперечується учасниками справи та підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом апеляційної інстанції:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.09.2012 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Інтерхім", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.10.2012 зобовязано боржника опублікувати в офіційному друкованому органі України оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ "Інтерхім"; введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_12

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.06.2012 затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів в кількості пяти заяв на загальну суму грошових вимог 13589459,31 грн., з яких:

- ОСОБА_11 в сумі 517000,00 грн. (четверта черга);

- ТОВ "Анграм-Спецбуд" в сумі 761900,64 грн. (четверта черга);

- ТОВ "Алко-Бест" в сумі 401849,89 грн. (четверта черга);

- ТОВ "Хімтехкомплект Харків" в сумі 961746,75 грн. (четверта черга);

- ТОВ "Ангам-Холдинг" в сумі 898308,16 грн. (четверта черга);

- ТОВ "АГ Ріелті" в сумі 10897474,58 грн. (четверта черга);

- ПАТ "Укрсоцбанк" в сумі 554123,92 грн. (перша черга);

- ПАТ "ОСОБА_13 ОСОБА_7" в сумі 1143973,52 грн. (перша черга). Визнано вимоги конкурсних кредиторів, що не були заявлені у місячний строк з моменту публікації оголошення, які рахуються за даними бухгалтерського обліку боржника погашеними.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.07.2013 припинено процедуру розпорядження майном боржника та повноваження розпорядника майна ОСОБА_12; введено процедуру санації ТОВ "Інтерхім", строк виконання якої встановлено до 09.10.2014, призначено керуючим санацією арбітражного керуючого ОСОБА_12

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.06.2014 задоволено клопотання комітету кредиторів про припинення повноважень керуючого санацією ОСОБА_12, звільнено арбітражного керуючого ОСОБА_12 від виконання обов'язків керуючого санацією боржника, призначено керуючим санацією ТОВ "Інтерхім" арбітражного керуючого ОСОБА_9

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30.07.2014 апеляційну скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_12 залишено без задоволення, провадження у справі №5023/4190/12 про банкрутство ТОВ "Інтерхім" припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 касаційну скаргу ТОВ "Хімтехкомплект-Харків" задоволено частково, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.07.2014 у справі №Б-50/154-10 скасовано та направлено на новий апеляційний розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.12.2014 апеляційну скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_12 залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Харківської області від 12.06.2014 у справі №5023/4190/12 залишено без змін, у звязку з чим справа про банкрутство з цього часу перебувала в процедурі санації.

В подальшому, до місцевого суду від керуючого санацією ОСОБА_9 надійшла заява про розірвання Договору іпотеки №1159 від 16.09.2014 укладеного між ТОВ "Інтерхім" та ОСОБА_10 на нерухоме майно - нежитлові приміщення підвалу № 22-51, 1-го поверху № 29,31,34,35,37-42 загальною площею 336,4 кв. м. в житловому будинку літ. "А-5", за адресою Харківська область, м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13.

З огляду на прийняте кредиторами рішення про затвердження мирової угоди у справі, керуючий санацією відмовився від поданої заяви про розірвання договору іпотеки від 16.09.2014 та просив суд припинити провадження у справі в цій частині.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.10.2015 прийнято відмову керуючого санацією від заяви про розірвання Договору іпотеки від 16.09.2014 та припинено провадження у справі в цій частині, а також скасовано арешт на нерухоме майно ТОВ "Інтерхім", накладений ухвалою суду від 05.10.2015.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.10.2015 затверджено мирову угоду у справі №5023/4190/12, укладену 19.06.2015 між кредиторами та боржником, припинено дію мораторію, введеного ухвалою суду про порушення провадження у даній справі про банкрутство, провадження у справі припинено.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.10.2016 задоволено заяву ТОВ "Інтерхім" (вх. № 24894 від 28.07.2016 р.) про розірвання мирової угоди, розірвано мирову угоду, яка укладена 19.06.2015 у даній справі, поновлено провадження у справі на стадії санації боржника, поновлено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, який було введено ухвалою господарського суду Харківської області від 20.09.2012 р., поновлено повноваження керуючого санацією арбітражного керуючого ОСОБА_9, оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про поновлення провадження у справі № 5023/4190/12 про банкрутство ТОВ "Інтерхім" у зв'язку із розірванням мирової угоди.

Постановою Господарського суду Харківської області від 09.03.2017 припинено процедуру санації боржника, визнано боржника - ТОВ "Інтерхім" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_9

Повідомлення про визнання боржника банкрутом оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 09.03.2017, в якому встановлено граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника: протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Ухвалами Господарського суду Харківської області від 22.06.2017 у даній справі внесено зміни до реєстру вимог кредиторів, а саме: внаслідок погашення ОСОБА_11 вимог ПАТ "Укрсоцбанк" та ПАТ "ОСОБА_13 ОСОБА_7", виключено з реєстру вимог кредиторів вимоги Банків та збільшено розмір кредиторських вимоги ОСОБА_11

26.04.2018 до Господарського суду Харківської області від ОСОБА_10 надійшла заява (вх. №11234 від 27.04.18), в якій останній, з урахуванням заяви (вх. № 22266 від 01.08.2018 р.) про зміну вимог просив суд:

1. Визнати грошові вимоги ОСОБА_10, які забезпечені заставою (іпотекою) майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерхім" (надалі ТОВ "Інтерхім"), а саме: нежитлових приміщень підвалу № 22-51, 1-го поверху № 29, 31, 34, 35, 37-42 загальною площею 336,4 кв.м. в житловому будинку літ. "А-5", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13, у наступному розмірі: 114250 дол. США. (несплачена сума за договором позики), що за курсом НБУ станом на дату звернення ОСОБА_10 до суду становить 2970500,00 грн. та 200000 доларів США (пені за несвоєчасне виконання), що за курсом НБУ на дату звернення ОСОБА_10 до суду становить 5200000,00 грн. та загалом складає суму у розмірі 8170500,00 грн. і включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів, які забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника - ТОВ "Інтерхім", та внести окремо до реєстру відомостей про майно боржника, що є предметом застави;

2. Звернути стягнення на майно боржника шляхом набуття ОСОБА_10 права власності на нежитлові приміщення підвалу № 22-51, 1-го поверху № 29, 31, 34, 35, 37-42 загальною площею 336,4 кв.м. в житловому будинку літ. "А-5", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13.

3. Скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.03.2017, якою задоволено заяву голови комітету кредиторів ТОВ "АГ Ріелті" (вх. № 7278 від 01.03.2017) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів, якою накладено арешт на належні боржнику - ТОВ "Інтерхім" (код 30881963) нежитлові приміщення підвалу № 22-51, 1-го поверху № 29,31,34,35,37-42 загальною площею 336,4 кв.м. в житловому будинку літ "А-5", загальною площею 336,4 кв.м., що знаходяться за адресою м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01), заборонено органам та суб'єктам державної реєстрації прав, Мін'юсту, державним реєстраторам, які утворені та діють у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень", вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на нежитлові приміщення підвалу № 22-51, 1-го поверху № 29,31,34,35,37-42 загальною площею 336,4 кв.м. в житловому будинку літ "А-5", загальною площею 336,4 кв.м., що знаходяться за адресою м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01), заборонено ОСОБА_10, органам та суб'єктам державної реєстрації прав, Мін'юсту, державним реєстраторам, які утворені та діють у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень", вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав вчинення будь-яких дій зі звернення стягнення на, належні ТОВ "Інтерхім" (ідентифікаційний код 30881963, місцезнаходження: 61166, Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13), нежитлові приміщення підвалу № 22-51, 1-го поверху № 29,31,34,35,37-42 загальною площею 336,4 кв.м. в житловому будинку літ "А-5", загальною площею 336,4 кв.м., що знаходяться за адресою м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01).

В судовому засіданні місцевого суду 29.11.2018 представник ОСОБА_10 відмовилась від заяви в частині звернення стягнення на майно боржника шляхом набуття ОСОБА_10 права власності на нежитлові приміщення підвалу № 22-51, 1-го поверху № 29, 31, 34, 35, 37-42 загальною площею 336,4 кв.м. в житловому будинку літ. "А-5", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13, та підтримала вимоги в частині визнання вимог в сумі 114250 доларів США та 200000 доларів США пені, а також в частині скасування ухвали суду про забезпечення.

Як вже зазначалось, за наслідком розгляду вищевказаних вимог ОСОБА_10, з урахуванням уточнень, ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 у справі №5023/4190/12, окрім іншого, задоволено усну заяву ліквідатора про застосування строку позовної давності; застосовано строк позовної давності щодо нарахування неустойки; визнано грошові вимоги ОСОБА_10 в розмірі 1176500,00 грн. різниці курсових коливань, які включено до шостої черги реєстру вимог кредиторів; інші вимоги відхилено.

Приймаючи вказану ухвалу, місцевий господарський виходив з наступного:

- ліквідатор, не отримавши від заставного кредитора у встановлений Законом строк заяви з грошовими вимогами до боржника, нарахованими понад вартості предмета іпотеки, керуючись нормами ч.1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" на підставі довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №8935461 від 12.06.2017 внесено окремо до реєстру вимог кредиторів 22.06.2017 вимоги заставного кредитора ОСОБА_10 виключно в межах вартості предмету в сумі 1794000,00 грн.;

- судом першої інстанції прийнято до уваги факт незвернення заявника до майнового поручителя з щомісячними вимогами про погашення заборгованості за договором позики, що, за його висновком свідчить про необізнаність майнового поручителя про часткове погашення ОСОБА_11 договору позики, строків такого погашення та загальної суми заборгованості; з цих підстав судом зазначено, що ОСОБА_10 повинен був звернутися до суду із заявою з грошовими вимогами до боржника у встановлений Законом двомісячний строк, який є граничним та поновленню не підлягає;

- оскільки судом встановлено, що ліквідатором вже включено окремо до реєстру вимог кредиторів вимоги заставного кредитора в сумі 1794000,00 грн., проте станом на день звернення заявника з грошовими вимогами до боржника сума заборгованості за договором позики складає 2970500,00 грн., що еквівалентно 114250 доларів США, місцевий господарський суд вирішив визнати вимоги ОСОБА_10 в сумі 1176500,00 грн. різниці курсових коливань;

- щодо заявленої ОСОБА_10 вимоги по пені в сумі 200000 доларів США, що еквівалентно 5200000,00 грн. за курсом НБУ на час звернення, то суд першої задовольнив усну заяву ліквідатора і застосував наслідки спливу строку позовної даності, як самостійну підставу для відхилення зазначених вимог.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі та відзивах доводи, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених у ст. 269 ГПК України, колегія Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала місцевого суду частковому скасуванню, а саме в частині застосування наслідків спливу строків позовної давності щодо нарахованої неустойки із прийняттям у цій частині нового рішення про відмову у визнанні та включенні цих вимог до реєстру вимог кредиторів, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Враховуючи, що постанова про визнання боржника банкрутом у даній справі прийнята 09.03.2017 провадження у даній справі про банкрутство регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, що діє з 19.01.2013 (надалі Закон про банкрутство).

Статтею 1 Закону про банкрутство визначено, грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов'язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Крім того, цією ж статтею Заокну про банкрутство визначено, що кедитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Статтею 23 Закону про банкрутство визначено порядок пред'явлення кредиторами вимог до боржника у справі про банкрутство, провадження у якій здійснюється за загальною процедурою. Так, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, а забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Положеннями ст. 23 та ст. 25 Закону про банкрутство на господарський суд покладено обов'язок щодо розгляду у попередньому засіданні суду заяв з вимогами конкурсних кредиторів та забезпечених кредиторів. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів, про що виносить ухвалу, в якій зазначаються відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями, черговість задоволення кожної вимоги, а також розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.09.2014, тобто в проміжок часу між ухваленням постанови ХАГС від 30.07.2014 про припинення провадження у справі №5023/4190/12 про банкрутство ТОВ "Інтерхім" та постанови ВГСУ від 16.10.2014, якою вказану постанову скасовано та направлено справу на новий апеляційний розгляд, між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 укладено Договір позики (надалі - Договір позики), за умовами якого ОСОБА_10 передав, а ОСОБА_11 прийняв у власність грошові кошти в розмірі 1794000,00 грн. , що складає 130000 доларів США виходячи з курсу валют на момент укладання сторонами договору, де 1 долар США дорівнює 13,80 грн.

За умовами п. 2 Договору позики, зазначену суму грошей ОСОБА_11 зобовязався повернути ОСОБА_10 готівкою в строк до 16.09.2015 та зобовязався сплачувати суму позики до 16 числа кожного місяця наступним чином:

34500,00 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США до 16.10.2014,

34500,00 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США до 16.11.2014,

34500,00 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США до 16.12.2014,

34500,00 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США до 16.01.2015,

34500,00 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США до 16.02.2015,

34500,00 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США до 16.03.2015,

34500,00 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США до 16.04.2015,

34500,00 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США до 16.05.2015,

34500,00 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США до 16.06.2015,

34500,00 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США до 16.07.2015,

34500,00 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США до 16.08.2015,

1414500,00 грн., що є еквівалентом 102250 доларів США до 16.09.2015.

У випадку прострочення ОСОБА_11 чергового платежу більш ніж на пять календарних днів, він сплачує ОСОБА_10 штраф у розмірі 1% від загальної суми позики за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня.

Факт виконання ОСОБА_11 свого обовязку з повернення позики підтверджується заявою ОСОБА_10, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально та яка є невідємною частиною цього договору позики.

Згідно п. 9 Договору позики, цей договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту передачі грошей та нотаріального посвідчення цього договору.

Вказаний Договір позики від 16.09.2014 посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1153.

В забезпечення виконання зобовязань за Договором позики від 16.09.2014 між ОСОБА_10, як іпотекодержателем, та ТОВ "Інтерхім", як іпотекодавцем, укладено Договір іпотеки від 16.09.2014.

Відповідно до п. 1 вказаного Договору іпотеки, цей договір забезпечує зобовязання за Договором позики, укладеним між Іпотекодержателем та ОСОБА_11 16.09.2014, який посвідчений ОСОБА_14, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 16.09.2014 за реєстровим №1153, за яким Іпотекодержатель передав, а боржник прийняв у власність грошові кошти в розмірі 1794000,00 грн., що складає 130000,00 доларів США, виходячи з курсу валют на момент укладення сторонами договору, де 1 долар США дорівнює 13,80 грн. строком виконання до 16.09.2015 у визначені договором позики черговості.

Як визначено в п. 2 Договору іпотеки, іпотекодавець у забезпечення зобовязань боржника за вищевказаним договором позики передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення підвалу №22-51, 1-го поверху №29, 31, 34, 35, 37-42 загальною площею 336,4 кв.м. в житловому будинку літ. "А-5", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13.

Сторони домовились, що вартість предмета іпотеки складає 1794000,00 грн., що складає 130000,00 доларів США, виходячи з курсу валют на момент укладення сторонами договору, де 1 долар США дорівнює 13,80 грн. (п. 4 Договору іпотеки).

Згідно із п. 12 Договору іпотеки сторони передбачили, що у випадку невиконання ТОВ "Інтерхім" письмової вимоги ОСОБА_10 про усунення порушення зобовязання за цим Договором та/або Договором позики у встановлений ОСОБА_10 строк, таку вимогу він може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом цього Договору а) шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та б) шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України "Про іпотеку".

Як свідчать досліджені судом матеріали справи, ОСОБА_10 звернувся до місцевого суду з заявою, в якій просив визнати грошові свої вимоги, які забезпечені заставою (іпотекою) майна ТОВ "Інтерхім", а саме: нежитлових приміщень підвалу № 22-51, 1-го поверху № 29, 31, 34, 35, 37-42 загальною площею 336,4 кв.м. в житловому будинку літ. "А-5", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13, у наступному розмірі: 114250 дол. США. (несплачена сума за договором позики), що за курсом НБУ станом на дату звернення ОСОБА_10 до суду становить 2970500,00 грн. та 200000 доларів США (пені за несвоєчасне виконання), що за курсом НБУ на дату звернення ОСОБА_10 до суду становить 5200000,00 грн. та загалом складає суму у розмірі 8170500,00 грн. і включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п. 8 ст. 23 Закону про банкрутство, розпорядник майна зобовязаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобовязання іншої особи-боржника (п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку").

За змістом ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно правових висновків ОСОБА_15 Верховного Суду, зроблених за результатами розгляду справи №902/492/17 (постанова від 15.05.2018), забезпеченими зобов'язаннями в розумінні ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та, відповідно, вимогами забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, є всі вимоги кредитора, які існують за основним зобов'язанням (кредитним договором), і є дійсними на момент визнання вимог та можуть бути задоволені за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення відповідно до умов забезпечувального договору та чинного законодавства. Господарські суди, визначаючи розмір забезпечених кредиторських вимог та включаючи їх окремо до реєстру, повинні застосовувати положення ст. 19 Закону України "Про заставу" та ст. 7 Закону України "Про іпотеку" та встановити на підставі належних та допустимих доказів, які саме вимоги кредитора, зазначені в його заяві, забезпечені заставою майна, а також склад та розмір цих вимог.

Тому, з урахуванням встановлених вище обставин, боржник є майновим поручителем по відношенню до позичальника та іпотекодавцем по відношеню до ОСОБА_10, тому має відповідати перед заявником, як іпотекодержателем за невиконання позичальником умов договору позики в розмірі дійсних на момент подання заяви вимог.

Станом на 16.09.2015 настав остаточний строк повернення ОСОБА_11 позики і в цей період справа про банкрутство перебувала на стадії санації і ОСОБА_10 було відомо про факт наявності, процедуру та стадію провадження у справі про банкрутство ТОВ "Інтерхім", оскільки:

- керуючим санацією ОСОБА_9 заявлялися у жовтні 2015 до суду першої інстанції вимоги про розірвання Договору іпотеки від 16.09.2014 та накладення арешту на нерухоме майно, передане в іпотеку ОСОБА_10 (забезпечення вимог кредиторів);

- ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.03.2017 задоволено заяву голови комітету кредиторів - ТОВ "АГ Ріелті" (вх. № 7278 від 01.03.17) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів, накладено арешт на належні боржнику - ТОВ "Інтерхім" нежитлові приміщення підвалу №22-51, 1-го поверху №29,31,34,35,37-42 загальною площею 336,4 кв.м. в житловому будинку літ "А-5", загальною площею 336,4 кв.м., що знаходяться за адресою м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13 (реєстраційний № обєкта нерухомого майна 01), заборонено органам та суб'єктам державної реєстрації прав, Мін'юсту, державним реєстраторам, які утворені та діють у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень", вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на нежитлові приміщення;

- 14.03.2017 державним реєстратором філії КП "Комунальні-реєстраційні послуги" Великобугаївської сільської ради було прийнято рішення про зупинення державної реєстрації права власності за ОСОБА_10 на нежитлове приміщення, передане в іпотеку; з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що зазначене рішення державного реєстратора надавалось представником ОСОБА_10 до Дзержинського районного суду м. Харкова 16.03.2017 разом із позовною про визнання права власності (справа №638/3988/17).

З урахуванням викладених обставин, судом апеляційної інстанції встановлено, що заявник - ОСОБА_10 був повністю обізнаний з наявністю провадження у справі про банкрутство майнового поручителя - ТОВ "Інтерхім", у звязку з чим мав процесуальну можливість звернутись до суду з відповідними вимогами у справі про банкрутство. Посилання скаржника на те, що він не знав про наявність провадження у справі про банкрутство спростовуються вищенаведеними фактичними обставинами, а також процесуальними актами у справі Дзержинського районного суду м. Харкова №638/3988/17 з ЄДРСР.

Матеріалами справи підтверджується, що ліквідатором, не отримавши від заставного кредитора у встановлений Законом строк заяви з грошовими вимогами до боржника, нарахованими понад вартості предмета іпотеки, керуючись нормами ч. 1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку" на підставі довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 8935461 від 12.06.2017 внесено окремо до реєстру вимог кредиторів 22.06.2017 вимоги заставного кредитора ОСОБА_10 виключно в розмірі 1794000,00 грн.

Як зазначає кредитор, на час звернення із заявою з вимогами до боржника свої зобов'язання за Договором позики від 16.09.2014 ОСОБА_11 належним чином не виконані, та з урахуванням тривалого проміжку часу заборгованість за договором позики зросла та складає: 114250 доларів США. (сума неповернутої позики, що еквівалентна 3050475,00 грн.; 11164738,00 грн. - штрафні санкції у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочки (у межах одного року); 1069823,21 грн. - проценти за користування кредитом, які відповідно до положень 1048 ЦК України після спливу визначеного у договорі строку їх повернення визначаються на рівні облікової ставки НБУ; 193558,91 грн. - три відсотків річних згідно ст. 625 ЦК України, що у загальній сумі складає 15478594,00 грн.

За твердженням ОСОБА_10, оскільки згідно Договору іпотеки вартість нежитлових приміщень підвалу № 22-51, 1-го поверху № 29, 31, 34, 35, 37-42 загальною площею 336,4 кв.м. в житловому будинку літ. "А-5", що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 9/13 складає 130000 дол. США., що на сьогоднішній день становить 3471000,00 грн. Отже, його вимоги, які забезпечені іпотекою (заставою) майна підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів у розмірі 3471000,00 грн.

Місцевим судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_11 частково погашено заборгованість перед ОСОБА_10 в загальній сумі 280154,00 грн., яке здійснювалося частинами 17.10.2014, 24.11.2014, 20.01.2015, 26.06.2015 та 17.08.2015.

В подальшому ОСОБА_10 заявлено вимогу до боржника в сумі 114250 доларів США, що еквівалентно 2970500,00 грн. по курсу НБУ на дату звернення до суду.

Проте, факт повернення позичальником будь-яких сум грошових коштів позикодавцю за Договором позики від 16.09.2014 не підтверджено жодними належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України. Тобто, вказана сума 114250 доларів США, яку просить визнати ОСОБА_10 заявлена ним виключно виходячи з пояснень представника самого заявника та ОСОБА_11, при цьому зазначене є правом заявника.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи виходив з того, що ліквідатором вже включено окремо до реєстру вимог кредиторів вимоги заставного кредитора ОСОБА_10 (за відомості Державного реєстру) в сумі 1794000,00 грн., проте станом на день звернення заявника з грошовими вимогами до боржника сума заборгованості за договором позики складає 2970500,00 грн., що еквівалентно 114250 доларів США, відтак вирішено визнати вимоги ОСОБА_10 в решті частини, а саме в сумі 1176500,00 грн. різниці курсових коливань.

Разом з тим, оскільки кредитором порушено строк для звернення до суду із заявою з грошовими вимогами до боржника, господарський суд визнав за необхідне включити визнану суму різниці курсових коливань в розмірі 1176500,00 грн. до шостої черги реєстру вимог кредиторів.

Апелянт не погоджується з вказаним висновком, вважає його зробленим з порушенням ст.ст. 23, 38 Закону про банкрутство, оскільки на його думку законом не встановлено строк для предявлення забезпеченими кредитором своїх вимог. Тобто, оскільки вимоги ОСОБА_10 є забезпеченими за рахунок майна ТОВ "Інтерхім", вони виникли коли провадження у справі про банкрутство було припинено, у звязку з чим положення щодо двомісячного строку для їх предявлення не розповсюджуються.

Проте, колегія суддів не може погодитись з аргументами скаржника, наведеними у якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали відповідно до ст. 277 ГПК України, оскільки останні ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та неповному відображенні дійсних обставин справи, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із умов Договору позики від 16.09.2014 позичальник ОСОБА_11 зобовязався повернути позикодавцю ОСОБА_10 грошові кошти в загальному розмірі 1794000,00 грн., що складає 130000,00 доларів США, виходячи з курсу валют на момент укладення сторонами договору, де 1 долар США дорівнює 13,80 грн. Проте, за умовами договору позики не передбачено обовязок боржника повернути суму позики, що повинна відповідати доларовому еквіваленту на день платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зазначене вище зобовязання позичальника щодо повернення грошових коштів в іноземній валюті також підтверджується оформленою на виконання умов Договору позики від 16.09.2014 між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 розпискою (а.с.37, т.19б), відповідно до якої сторони підтвердили фактичну передачу 16.09.2014 позичальнику грошових коштів у сумі 130000,00 доларів США.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що ліквідатором включено окремо до реєстру вимог кредиторів вимоги заставного кредитора в сумі 1794000,00 грн., проте станом на день звернення заявника з грошовими вимогами до боржника (26.04.2018) з дійсними вимогами, сума заборгованості за договором позики складає 2970500,00 грн., що еквівалентно 114250 доларів США.

Наявність заборгованості позичальника - ОСОБА_11 перед позикодавцем - ОСОБА_10 в розмірі, визначеному в межах вартості предмету іпотеки в сумі 1794000,00 грн., тобто в обсязі відповідальності майнового поручителя ТОВ "Інтерхім" ані ліквідатором, ані іншими учасниками справи не заперечується, а тому не потребує доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 75 ГПК України.

Колегією судді встановлено, що сума 1794000,00 грн. внесена ліквідатором до реєстру вимог кредиторів окремо станом на червень 2017 виходячи із облікових даних боржника, відомостей Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до яких включено відповідний запис про іпотеку (№7018767 від 16.09.2014): строк виконання основного зобовязання 16.09.2015; розмір основного зобовязання 1794000,00 грн.

Разом з тим, інших заяв чи клопотань про включення збільшення цієї суми із визначенням розмірів, обємів його вимог, які необхідно включити до реєстру вимог кредиторів від заявника ОСОБА_10 до керуючого санацією, а в подальшому ліквідатора ОСОБА_9 не надходило.

За таких обставин, оскільки вимоги ОСОБА_10 про визнання та включення суми 1794000,00 грн. вже внесені ліквідатором ОСОБА_9 до реєстру вимог окремо, то зазначені вимоги, викладені в заяві кредитора не потребують задоволення додатково, у звязку з чим обґрунтовано відхилені місцевим судом.

Судом апеляційної інстанції зясовано, що ОСОБА_10 26.04.2018 заявив вимоги по основному зобовязанню в розмірі 2970500,00 грн., що еквівалентно 114250 доларів США по курсу НБУ (на дату звернення до суду) внаслідок змінення курсу валют.

При цьому, як вже зазначалось строк повернення грошових коштів за Договором позики настав 16.09.2015, на час коли боржник перебував в процедурі санації.

Щодо курсових коливань в сумі 1176500,00 грн. (2970500 - 1794000), які місцевим судом визнано та включено до шостої черги задоволення вимог кредитор, то апелянт не погоджується з таким висновком, оскільки вважає, що зазначені вимоги слід включити до реєстру вимог кредиторів окремо, як вимоги забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника.

Відповідно до п. 4 Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів" затверджених наказом Мінфіну України" №193 від 10.08.2000 курсова різниця - різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

За своєю правовою природою курсова різниця, яка змінювалась упродовж певного проміжку часу, у даному випадку, не є неустойкою, штрафом та пенею, в розумінні цивільного законодавства.

Зазначені вимоги з курсової різниці в провадженні у справі про банкрутство реалізуються як додаткові вимоги, які виникають та змінюються (збільшуються або зменшуються) в певний проміжок часу в залежності від моменту предявлення кредитором таких вимог.

Тобто, курсова різниця (різниця курсових коливань) щодо вираженого в іноземній валюті зобовязання є плаваючим показником, який може збільшувати або зменшувати загальну суму боргу на перерахунок в національній валюті, що без виключень повинно здійснюватись при розгляді та визнанні вимог кредитора в процедурі банкрутства.

Колегія суддів вважає, що оскільки у випадку збільшення суми основного боргу за рахунок курсової різниці, кредитор хоча беззаперечно може предявити такі вимоги, але з урахуванням того, що така сума буде залежати від моменту фактичного звернення, тобто збільшувати чи зменшувати суму боргу на час подання відповідної заяви кредитора, то такі вимоги є саме додатковими вимогами та на них розповсюджуються положення Закону про банкрутство в частині строку звернення до суду. Відповідно від моменту звернення кредитора до суду змінюється черговість задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

При цьому, з положень Договору позики від 16.09.2014 та Договору іпотеки судом апеляційної інстанції не встановлено умов, за яких за рахунок переданого в іпотеку майна поручителя ТОВ "Інтерхім" забезпечується виконання зобовязань позичальника - ОСОБА_11 перед позикодавцем ОСОБА_10 із збільшення суми основного зобовязання внаслідок впливу курсових коливань національної валюти.

За таких обставин у даному конкретному випадку, суд апеляційної інстанції не може прийняти до уваги аргументи скаржника, що вимоги з різниці курсових коливань є забезпеченими заставою майна боржника, у звязку з чим повинні вноситись до реєстру вимог кредиторів окремо та можуть предявлятись кредитором у будь-який час в ліквідаційній процедурі.

Між тим, матеріалами справи підтверджується, що постанову про визнання боржника банкрутом місцевим судом ухвалено 09.03.2017, повідомлення про визнання боржника банкрутом оприлюднено на офіційному веб-сайті ВГСУ 09.03.2017, отже граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника спливає 10.05.2017.

Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі (ч. 4 ст. 23 Закону про банкрутство).

Згідно ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Враховуючи наведені приписи Закону про банкрутство, суд апеляційної інстанції зазначає, що з моменту визнання боржника банкрутом передбачено встановлення двохмісячного строку, після якого настають відповідні правові наслідки у вигляді остаточного фіксування та визначення обєму, розміру вимог всіх кредиторів, які погашаються в ліквідаційній процедурі.

Статтею 38 Закону про банкрутство визначені наслідки визнання боржника банкрутом, а саме у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань, крім безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Законом про банкрутство передбачено певний порядок остаточного формування зобов'язань до боржника визнаного банкрутом, який впродовж ліквдаційної процедури не переглядається. Після спливу двохмісячного строку з дня визнання боржника банкрутом не виникає додаткових вимог кредиторів, окрім тих, які погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Тобто, правових підстав для перегляду кредиторських вимог на різні дати, в тому числі й у звязку із зміною курсу валюти, про що заявляє ОСОБА_10, впродовж ліквідаційної процедури в Законі про банкрутство не визначено.

Отже, будь-якого іншого порядку включення та зміни черговості кредиторських вимог в ліквідаційній процедурі, заявлених після спливу двохмісячного строку після визнання боржника банкрутом, вказаним Законом не передбачено.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та враховуючи наведені вище вимоги Закону про банкрутство, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_10 про визнання кредиторських вимог у сумі 1176500,00 грн., оскільки ця сума курсових коливань розміру основного зобовязання нарахована в тому числі за період коли провадження у справі про банкрутство ТОВ "Інтерхім" було припинено, при цьому судом першої інстанції правомірно віднесено зазначені вимоги до шостої черги задоволення вимог кредиторів, внаслідок звернення до суду з пропуском строку встановленого ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство.

Відносно заявленої ОСОБА_10 вимоги по пені в сумі 200000 доларів США, що еквівалентно 5200000,00 грн. за курсом НБУ на час звернення із заявою до місцевого суду, колегією суддів встановлено наступне.

Як вбачається з умов Договору позики від 16.09.2014 позикодавець - ОСОБА_10 та позичальник - ОСОБА_11 встановили відповідальність за прострочення ОСОБА_11 чергового платежу більш ніж на пять календарних днів у вигляді штрафу у розмірі 1% від загальної суми позики за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня (п. 2 Договору позики).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням визначення пені, встановленого законом, сторони Договору позики від 16.09.2014 передбачили відповідальність за своєчасне невиконання умов цього договору у вигляді пені, яка обраховується у розмірі 1% від загальної суми позики за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня.

Судом першої інстанції вставнолено та це підтверджується матеріалами справи, згідно умов Договору позики, позичальник - ОСОБА_11 повинен був щомісячно до 16 числа сплачувати частину позики та останній платіж згідно визначеного у договорі графіку повинен був здійснити до 16.09.2015.

При цьому, майновий поручитель - ТОВ "Інтрехім" повинен був сплачувати суму поточних платежів на протязі 10 днів від дати сплати, зазначеної у Договорі позики, інакше у ОСОБА_10 виникало право звернення на предмет іпотеки (п. 9 Договору іпотеки).

Суд першої інстанції дійшов висновку: якщо останній платіж ОСОБА_11 за Договором позики необхідно було здійснити до 16.09.2015, то ТОВ "Інтерхім" за Договором іпотеки надано для цього 10 днів, тобто до 26.09.2015.

Таким чином, період нарахування пені за останнім платежем складає з 26.09.2015 по 26.03.2016 та звернутися до суду з вимогою про стягнення пені за цей період можливо було до 26.03.2017, а по попереднім платежам строк звернення завершився ще раніше.

Виходячи із встановлених обставин, а також задовольнивши усну заяву ліквідатора про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд першої інстанції відхилив вимоги щодо заявленої пені в розмірі 5200000,00 грн., що еквівалентно 200000 доларів США за курсом НБУ на час звернення заявника до суду.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись із вказаним висновком, оскільки вважає, що місцевим господарським судом було не в повній мірі досліджено всі обставини справи та не надано їм належної юридичної оцінки, було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, враховуючи наступне.

Виходячи із умов п. 2 Договору позики від 16.09.2014, позичальник - ОСОБА_11 зобовязався сплатити на користь позикодавця - ОСОБА_10, по-перше: суму позики 1794000,00 грн., що складає 130000,00 доларів США, виходячи із курсу валют на момент укладення сторонами договору, де 1 долар США дорівнює 13,80 грн.; по-друге, у випадку прострочення позичальником чергового платежу більше ніж на пять календарних днів, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 1% від загальної суми позики, за кжен день прострочки починаючи з шостого дня.

У своїй заяві, з урахуванням уточнень ОСОБА_10 просив визнати свої вимоги до боржника ТОВ "Інтерхім" в тому числі по пені в розмірі 5200000,00 грн., що еквівалентно 200000 доларів США за курсом НБУ на час звернення до суду, розрахована за період з 30.11.2014 по 13.07.2015.

Відповідно до ч.ч 4 та 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як вже зазначалось, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. При цьому, якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання (ч. 1 та 2 ст. 7 Закону України "Про іпотеку").

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від зміни права власності на це майно.

При цьому, з системного аналізу положення ст. 7 вказаного Закону слід дійти висновку, що іпотекою забезпечується не будь-яке зобовязання, що існує між сторонами основного зобовязання, а виключно те зобовязання, що обумовлено сторонами у забезпечувальному правочині. Тобто майновий поручитель відповідає за зобовязання своїм майном в межах договірної відповідальності, в обсязі та на умовах встановлених іпотечним договором.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Свобода договору є однією з основних засад цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України).

Свобода договору передбачає, зокрема, неприпустимість примусу щодо вступу у договірні відносини та можливість сторін вільно визначати умови (зміст) договору, який вони укладають.

Тому договір може бути укладений сторонами за умови вільного волевиявлення сторін, і ніхто не може примусити субєкта господарювання вступати у договірні відносини та виконувати зобовязання, що не передбачені договором.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обсяг відповідальності майнового поручителя ТОВ "Інтерхім" передбачено п. 1 Договору іпотеки від 16.09.2014.

Так, виходячи із змісту вказаного пункту, іпотечним договором забезпечується зобовязання за Договором позики від 16.09.2014, укладеним між ОСОБА_10 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_11 (Боржник), який посвідчений ОСОБА_14, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 16.09.2014 за реєстровим №1153, за яким Іпотекодержатель передав, а боржник прийняв у власність грошові кошти в розмірі 1794000,00 грн., що складає 130000,00 доларів США, виходячи із курсу валют на момент укладення сторонами договору, де 1 долар США дорівнює 13,80 грн. строком виконання до 16.09.2015 згідно графіку, визначеного в договорі позики. Іншого зобовязання майнового поручителя ТОВ "Інтерхім" Договором іпотеки від 16.09.2014 не передбачено.

Отже, як свідчить зміст дослідженого договору іпотеки, в ньому міститься умова про забезпечення зобовязань за договором позики виключно щодо повернення суми позики, але не визначено умови, що за рахунок нерухомого майна ТОВ "Інтерхім" забезпечуються зобовязання з повернення пені, штрафних санкцій чи інших зобовязань.

Відтак, оскільки забезпечувальним договором не передбачено умов щодо відповідальності майнового поручителя за прострочення виконання позичальником зобовязань з повернення грошових коштів позикодавцю, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги стосуються саме відповідальності ОСОБА_11 та не можуть задовольнятись за рахунок нерухомого майна ТОВ "Інтерхім".

За таких обставин, оскільки за умовами Договору іпотеки від 16.09.2014 не передбачено забезпечення за рахунок майна майнового поручителя вимог по сплаті пені за несвоєчасне виконання зобовязань позичальника, вимоги ОСОБА_10 на суму 5200000,00 грн., що за курсом НБУ на дату звернення заявника до суду становить 200000 доларів США, які забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника - ТОВ "Інтерхім" є необґрунтованими та безпідставними, у звязку їх слід відхилити.

Відмовляючи в задоволенні вказаної заяви ОСОБА_10 в частині вимог з пені на суму на суму 5200000,00 грн., що за курсом НБУ на дату звернення заявника до суду становить 200000 доларів США, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 29.12.2018 вказав на сплив позовної давності, про застосування якого заявлено ліквідатором.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами ст.ст. 253 - 255 ЦК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Договорами позики та іпотеки від 16.09.2014 не передбачено умов, за якими передбачено спеціальний строк позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 7 ст. 261 ЦК України передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті можуть бути встановлені законом.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тому, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції від 28.12.2018, судова колегія Східного апеляційного господарського суду вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заявлених вимог ОСОБА_10 з пені у зв'язку зі спливом позовної давності є неправомірними, оскільки в задоволенні заяви в цій частині слід відмовити з підстав її необґрунтованості.

Згідно ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Доводи апелянта не знайшли свого підтвердження при перегляді судового рішення у даній справі, у звязку з чим, відповідно до вимог ст. 277 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового акту.

Крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, ухвала Господарського суду 29.12.2018 у справі №5023/4190/12 підлягає скасуванню, а саме в частині задоволення усної заяви ліквідатора та застосування строку позовної давності щодо нарахування неустойки (п.п. 1-2 резолютивної частини ухвали) із прийняттям в цій частині нового рішення про відхилення зазначених вимог, в решті ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін.

У звязку з тим, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 277, 281 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 у справі №5023/4190/12 - задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 у справі №5023/4190/12 скасувати в частині задоволення усної заяви ліквідатора та застосування строку позовної давності щодо нарахування неустойки в розмірі 5200000,00 грн., що за курсом НБУ на дату звернення заявника до суду становить 200000 доларів США (п.п. 1-2 резолютивної частини ухвали). Прийняти в цій частині нове рішення про відхилення зазначених вимог.

В решті ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 у справі №5023/4190/12 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя В.В. Лакіза

(У судовому засіданні 18.04.2019 проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено 26.04.2019).