СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р. Справа № 905/2178/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Медуниця О.Є.

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.

за участю представників:

позивача – не з’явився

відповідача – не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (вх. № 1016 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 12.02.2019 по справі № 905/2178/18 (суддя Фурсова С.М.; повний текст рішення складено та підписано 19.02.2019)

за позовом Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200, місто Нікополь, Дніпропетровська область, вулиця Електрометалургів, будинок №310, код ЄДРПОУ – 00186520)

до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87501, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського, будинок №1; код ЄДРПОУ - 00191158)

про стягнення 212757,89 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення 212757,89 грн., з яких:

- 192811,84 грн. – пеня;

- 19946,05 грн. – 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору поставки №171503/1605890 від 26.12.2016 в частині несвоєчасної сплати за поставлену продукцію, у зв’язку з чим нараховано пеню та 3% річних.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 12.02.2019 по справі № 905/2178/18 позовні вимоги Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» про стягнення 212757,89 гривень, з яких: 192811,84 гривень пеня, 19946,05 гривень 3% річних – задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87501, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Лепорського, будинок №1; код ЄДРПОУ - 00191158) на користь Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200, місто Нікополь, Дніпропетровська область, вулиця Електрометалургів, будинок №310, код ЄДРПОУ – 00186520) 96405,92 гривень пені, 19946,05 гривень 3% річних, а також 3191,37 гривень судового збору. В частині стягнення 96405,92 гривень пені – відмовлено.

Відповідач не згоден з винесеним рішенням частково, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з’ясування всіх обставин справи і належної оцінки доводів відповідача. Відповідач вважає, що існують обставини та наявні правові підстави для зменшення суми пені до 80%, а саме:

-ускладнення ведення господарської діяльності ПрАТ «МК «Азовсталь» через проведення у місті Маріуполь антитерористичної операції, операції об’єднаних сил;

-порушення залізничного сполучення - основного джерела постачання сировини, через що ПРАТ «МК «Азовсталь» неодноразово опинялося перед загрозою зупинки;

-постійне несення відповідачем додаткових витрат на забезпечення доставки сировини та відправки вантажів іншими способами;

-використання більш дорогого імпортного вугілля через неможливість забезпечення українським вугіллям, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій державою території;

-існування проблем в регіоні, пов’язаних з проведенням військових дій;

-частковий перехід відповідачем на поставку сировини більш дорогим морським транспортом замість залізничного;

-збільшення відстані маршруту перевезення залізничним транспортом;

-здійснення відповідачем господарської діяльності на території АТО, операції об’єднаних сил (знаходження в безпосередній близькості від лінії зіткнення);

-наявна заборгованість контрагентів перед ПрАТ «МК «Азовсталь», що негативним чином впливає на можливість достатньої мірою забезпечити виробничий процес, викликає падіння обсягів виробництва та показників прибутку;

-у 2017 році ПрАТ «МК «Азовсталь» отримало збитки у розмірі 130947 тис.грн., крім того дуже суттєво у цьому році збільшилася сумарна дебіторська заборгованість перед ПрАТ «МК «Азовсталь», що на кінець 2017 року склала 35457752 тис. грн., що майже на 17 мільярдів більше ніж на початок 2017 року;

-у 2018 році фінансова ситуація ПрАТ «МК «Азовсталь» залишилась важкою, в тому числі продовжувала збільшуватися дебіторська заборгованість підприємств- контрагентів перед ПрАТ «МК «Азовсталь». Станом на 30.06.2018 тільки дебіторська заборгованість підприємств-контрагентів склала 44828309 тис.грн.;

-у зв'язку зі зниженням обсягів виробництва на підприємстві ПрАТ «МК «Азовсталь» з метою вжиття заходів, направлених на вихід з кризового стану, був введений в дію наказ «Про заходи у період зниження обсягів виробництва і погіршення фінансово-економічного стану комбінату», яким на період з 16.11.2015 по 31.12.2015 адміністративний персонал і денний персонал РСС виробничих підрозділів переведений на 32 годинний робочий тиждень. Відповідні антикризові відносно РСС продовжені до 31.03.2016;

-згідно наказу №605 від 25.12.2015 персонал підрозділів відповідача не забезпечений об'ємами робіт до теперішнього часу, продовжує направлятись у вимушений простій (розпорядження про направлення працівників у вимушений простій наявні в матеріалах справи);

-відсутність заборгованості відповідача перед позивачем на момент звернення останнього до суду, досить значний розмір пені, який не відповідає наслідкам порушення зобов’язань (період прострочення - є незначним, оплата заборгованості здійснювалась при перший появі коштів).

Відповідач вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, не дав належної правової оцінки вищенаведеним доводам, не прийняв до уваги доводи відповідача та максимально не зменшив розмір пені на 80 %, а тому просить суд апеляційної інстанції змінити рішення Господарського суду Донецької області від 12.02.2019 по справі № 905/2178/18 в частині визначення розміру пені, а саме з урахуванням всіх фактичних обставин справи, виходячи з загальних принципів справедливості, добросовісності та розумності, статті 3 Цивільного кодексу України, в порядку статті 233 Господарського кодексу України максимально на 80% зменшити розмір стягуваної суми пені.

Разом зі скаргою відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2019 у справі № 905/2178/18 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 поновлено Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь» пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 12.02.2019 по справі № 905/2178/18. Відкрито апеляційне провадження у справі № 905/2178/18. Позивачу надано строк до 16.04.2019 для подачі суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу. Зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 12.02.2019 по справі № 905/2178/18 до закінчення розгляду справи апеляційним господарським судом.

16.04.2019 позивачем надано відзив на апеляційну скаргу (вх. № 3877), в якому Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» вважає оскаржуване відповідачем рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, а також таким, що відповідає матеріалам справи. Позивач вважає, що при вирішенні питання відносно зменшення розміру пені судом першої інстанції враховані не тільки інтереси відповідача, але й позивача, який також знаходиться у доволі скрутному фінансовому становищі, а саме: наявність інфляційних процесів в економіці держави та складна ситуація у промисловій сфері, зокрема, в металургії, негативно також впливають і на результати господарської діяльності АТ «Нікопольський завод феросплавів». Дані обставини на переконання позивача були враховані судом першої інстанції при визначенні зменшення розміру пені. З огляду на це, враховуючи зміст апеляційної скарги, позивач вбачає, що вимоги скарги відповідача несуть формальний характер, та мають на меті «відстрочити» виконання судового рішення, шляхом використання права на апеляційне оскарження судового рішення. Тобто, в даному випадку має місце безпідставне затягування виконання законного судового рішення та зловживання своїми процесуальними правами, що є недопустимим (стаття 43 Господарського процесуального кодексу України). За вказаних обставин позивач просить апеляційну скаргу ПрАТ «МК «Азовсталь» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 12.02.2019 по справі 905/2178/18 - без змін.

Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 у зв'язку з перебуванням у період з 15.04.2019 по 19.04.2019 на навчанні та знаходженням у період з 22.04.2019 по 26.04.2019 у відпустці судді Пелипенко Н.М., яка входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 905/2178/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2019 для розгляду справи № 905/2178/18 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.04.2019 справу № 905/2178/18 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (вх. № 1016 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 12.02.2019 призначено до апеляційного розгляду. Учасників справи повідомлено про те, що розгляд справи № 905/2178/18 відбудеться "07" травня 2019 р. о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 118. Участь сторін у судовому засіданні визнана необов'язковою.

Уповноважені представники позивача та відповідача у судове засідання 07.05.2019 не з'явилися.

Про дату, час та місце судового засідання позивач та відповідач повідомлені завчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 07.05.2019 судом обов’язковою не визнавалась, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представників сторін.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов’язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та поданих на неї заперечень, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, зважаючи на нижченаведене.

Предметом даного судового розгляду є вимоги Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» 192811,84 грн. пені та 19946,05 грн. 3% річних, у зв’язку із порушенням відповідачем умов Договору поставки №171503/1605890 від 26.12.2016 в частині несвоєчасної сплати вартості поставленої продукції.

Задовольняючи частково позовні вимоги у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем доведено факт невиконання відповідачем взятого на себе зобов'язання у строк визначений пунктом 3.4. Договору поставки №171503/1605890 з додатковими угодами до нього №1/1701241 від 13.02.2017, №2/1703808 від 03.07.2017, №3/1704927 від 01.09.2017, №4/1705452 від 03.10.2017, №5/705970 від 03.11.2017, що укладений 26.12.2016 між сторонами у справі.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем 3% річних в розмірі 19946,05 грн. суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунок є правильним і підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Скориставшись своїм правом, відповідач звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про зменшення заявленої до стягнення позивачем суми пені в розмірі 192811,84 грн. на 80 %, яке мотивував сукупністю обставин, зокрема: складним економічним становищем підприємства (збитковість підприємства; зниження обсягів виробництва; зниженням зовнішнього та внутрішнього попиту на продукцію) та специфікою здійснення діяльності на території проведення операції об'єднаних сил; наявністю негативного фактору, дестабілізуючого виробничий процес; виконання договірних зобов’язань у повному обсязі із незначним простроченням (не більше тижня).

Суд першої інстанції на підставі статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України зменшив розмір заявленої до стягнення пені в сумі 192811,84 грн. на 50 % до 96405,92 грн.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції лише в частині зменшення суми пені до 96405,92 грн., оскільки подання апеляційної скарги зумовлено виникненням питання наявності або відсутності підстав для зменшення господарським судом заявленої до стягнення суми пені до 80%.

В іншій частині судове рішення суду першої інстанції у даній справі, ухвалене по суті зазначеної справи, не оскаржує жодна зі сторін.

За змістом частини першої статті 230 Господарського кодексу України, пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом частини другої статті 551 цього Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Наведена норма кореспондує з положенням статті 233 Господарського кодексу України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі № 903/827/17, від 30.08.2018 у справі № 925/1587/17.

З огляду на те, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вищезазначені норми дають право суду за результатами оцінки обставин та доказів на їх підтвердження по кожній окремій справі зменшити розмір штрафних санкцій.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Так, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені в сумі 192811,84 грн., місцевий господарський суд виходив з правової оцінки наданих сторонами доказів у сукупності із об’єктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, та встановив відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, а також те, що з боку відповідача повністю виконано свої зобов’язання з оплати отриманого від позивача товару.

Поряд із цим суд першої інстанції зауважив, що:

-відповідно до Указу Президента України №405/2014 від 14.04.2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», на території міста Донецька та Донецької області розпочато проведення антитерористичної операції;

-відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07.10.2014 «Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення» Донецька і Луганська області (без винятків) входять до території проведення з 07.04.2014 антитерористичної операції;

-30.04.2018 Указом Президента України “Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей», введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, та згідно Наказу Президента України “Про початок операції об'єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей” розпочато з 14:00 30.04.2018 операцію об'єднаних сил;

-на час розгляду справи операція об’єднаних сил триває.

Водночас суд першої інстанції взяв до уваги специфіку діяльності боржника (факт реєстрації підприємства відповідача у місті Маріуполі та здійснення останнім своєї господарської діяльності на території проведення операції об'єднаних сил); з’ясував відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобов'язання, припадання вихідних та святкових днів у період розрахунків, нетривалість прострочення у сплаті поставленого товару (7 днів та 3 дні); врахував матеріальні інтереси позивача та положення статті 129 Конституції України, а також, скористався правом, наданим статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України, зменшивши суму пені на 50 % - до 96405,92 грн.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано особливості здійснення відповідачем господарської діяльності, не враховано майновий стан останнього та ступінь виконання основного зобов'язання.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50 %, місцевий господарський суд перевірив усі доводи сторін і врахував всі істотні обставини справи, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу, в зв’язку з чим скориставшись правом, наданим йому процесуальним законодавством, дотримуючись принципу збалансованості, задовольнив клопотання відповідача частково та правомірно зменшив пеню на 50%, а не на 80%, як просив відповідач, встановивши її у сумі 96405,92 грн.

Доводи відповідача щодо відсутності заборгованості перед позивачем на момент звернення до суду, досить значний розмір пені, який не відповідає наслідкам порушення зобов’язань (період прострочення - є незначним, оплата заборгованості здійснювалась при перший появі коштів), не можуть свідчити про помилковість висновків судів про наявність підстав для зменшення розміру пені, оскільки вказане не було єдиним мотивом для зменшення розміру пені, а оцінено в сукупності з іншими обставинами, про що зазначено вище.

Отже, аргументи відповідача про порушення судом першої інстанції статті 129 Конституції України, приписів статті 233 Господарського кодексу України та статті 86 Господарського процесуального кодексу України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що дійсно стягнення суми пені у повному обсязі не є співрозмірним із можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов'язання, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про ймовірність збитків позивача у зв'язку із неправомірними діями відповідача щодо невчасного здійснення оплати за спірним Договором. В даному випадку при зменшенні розміру пені слід також взяти до уваги стягнення судом першої інстанції додатково 3% відсотків річних.

Аналізуючи оскаржуване судове рішення колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд повно, всебічно та об'єктивно дослідив обставини справи, прийнявши правильне та обґрунтоване рішення в частині вимог щодо пені.

З огляду на вищевикладене, відсутні правові підстави для зміни рішення суду першої інстанції, на чому наполягає відповідач.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини четвертої статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 12.02.2019 по справі № 905/2178/18 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 12.02.2019 по справі № 905/2178/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08.05.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.Є. Медуниця