ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Справа№ 910/8625/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 22.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.11.2018 (повний текст складено 20.11.2018)

у справі №910/8625/18 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Експотрейд Компані"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця"

про стягнення 179 839, 68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експотрейд Компані» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (надалі - відповідач) про стягнення 179 839,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/16253/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експотрейд Компані» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 936576,00 грн. з відповідача на користь позивача стягнуто 936576,00 грн., втім рішення не виконане, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача нараховані згідно існуючої заборгованості інфляційні втрати, 3% річних та пеню.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/8625/18 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 59 594, 46 грн., 3% річних у розмірі 27 019, 58 грн., інфляційні втрати у розмірі 92 715, 43 грн. та судовий збір в розмірі 2 689, 94 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач належними та допустимими доказами довів обґрунтованість своїх вимог, однак розрахунок позовних вимог наданий позивачем є помилковим, що є підставою для відмови в позові в частині стягнення 3 % річних в сумі 397,71 грн., інфляційних втрат в сумі 5,59 грн. та пені в сумі 106,91 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, скаржник (відповідач) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/8625/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття неправильного рішення та є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Апелянт зазначає, що строк виконання грошового зобов'язання на яке, в подальшому, позивачем нараховано інфляційні втрати, 3 % річних та пеню, що є предметом спору у даній справі, у нього виник не 12.06.2017, як про це вказав у своєму рішенні суд першої інстанції, а оскільки в матеріалах справи відсутній підписаний сторонами акт приймання-здачі наданих послуг, то відповідачем не порушено строки оплати.

Крім того, на думку відповідача, суд першої інстанції безпідставно відмовив у зменшенні суми пені та не врахував порушення договірних зобов'язань допущених позивачем.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/8625/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/8625/18 - залишено - без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019, після усунення відповідачем недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі №910/8625/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.02.2019. Роз'яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача 08.02.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що обставини на які посилається відповідач спростовуються рішеннями у справі № 910/16253/17 які набрали законної сили та матеріалами даної справи.

Крім того, позивач вказав, що порушення договору позивачем, на які посилається відповідач були предметом судового розгляду у справі № 922/289/18 та зумовили стягнення з позивача пені, збитків та штрафу, а отже відповідач отримав передбачену умовами Договору компенсацію, однак вказані обставини не звільняють відповідача від обов'язку належним чином виконувати умови договору, та не є тими винятковими обставинами, що можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

18.02.2019 розгляд справи №910/8625/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 - не відбувся, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Зубець Л.П. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019, після виходу головуючого судді Зубець Л.П. з лікарняного, справу призначено до розгляду на 25.03.2019.

25.03.2019 розгляд справи №910/8625/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 - не відбувся, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Зубець Л.П. на лікарняному.

Враховуючи положення п.17.4 ч.17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, п.п. 2.3.25 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 02.10.2018 та у зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці, розпорядженням №09.1-08/767/19 від 27.03.2019 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/8625/18.

У відповідності до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.03.2019, у зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Зубець Л.П. (суддя-доповідач), судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 прийнято справу №910/8625/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., судді Мартюк А.І., Калатай Н.Ф. Розгляд справи призначено на 22.04.2019.

Представники сторін у судове засідання 22.04.2019 з'явились та надали пояснення по суті спору.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 22.04.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

23.12.2016 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі підрозділу моторвагонне депо Фастів-1 регіональної філії «Південно-західна залізниця» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Експотрейд компані» (виконавець) було укладено договір з надання капітального ремонту лінійного обладнання №ПЗ/НРП-161449/НЮ (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець зобов'язується надати послуги з ремонту тягових двигунів та допоміжних електричних машин (послуги з капітального ремонту лінійного обладнання) (далі - послуги), у відповідності до додатку №1 «Обсяги та вартість послуг», який є невід'ємною частиною договору, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору ним було виконано роботи з капітального ремонту лінійного обладнання, проте відповідач зобов'язань з оплати вартості виконаних позивачем робіт належним чином не виконав, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/16253/17, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 23.05.2018, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПОТРЕЙД КОМПАНІ» задоволено повністю, присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованість з оплати вартості виконаних позивачем робіт за договором №ПЗ/НРП-161449/НЮ від 23.12.2016 у розмірі 936576,00 грн.

Відповідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, «Справа «Совтрансавто-Холдинг» проти України» п. 72 «В. Оцінка Суду»).

Під час розгляду справи №910/16253/17, судом було встановлено, що наявні в матеріалах справи документи підтверджують факт неналежного виконання позивачем свого обов'язку за договором щодо ремонту всіх 13 двигунів до 31.03.2017, в той же час, відсутні обставини, які б свідчили про відмову відповідача, як кредитора від прийняття виконання. За висновком суду, такі дії відповідача як прийняття відремонтованих шести двигунів та прийняття металобрухту, що утворився внаслідок ремонту двигунів, свідчать про схвалення результату виконаних позивачем робіт, у зв'язку із чим у ПАТ «Українська залізниця» наявний обов'язок оплатити прийняті роботи. При цьому, суд зауважив, що не забезпечення позивачем своєчасного виконання зобов'язання не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов'язку щодо оплати вартості наданих послуг.

Враховуючи викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що наявність грошового зобов'язання відповідача, яке виникло за Договором №ПЗ/НРП-161449/НЮ від 23.12.2016, по сплаті позивачу вартості виконаних робіт з капітального ремонту лінійного обладнання у розмірі 936 576,00 грн. підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 за участі тих самих сторін, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню.

Як слідує з наявних в матеріалах справи документів, 18.07.2018 заступником начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заєць Тетяною Ігорівною було відкрито виконавче провадження по виконанню наказу Господарського суду міста Києва №910/16253/17 від 25.06.2018.

08.08.2018, у зв'язку із фактичним виконанням рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/16253/17, заступником начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заєць Тетяною Ігорівною винесено постанову ВП №56790421 про закінчення виконавчого провадження.

Отже, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду (02.07.2018) відповідачем зобов'язання з оплати вартості виконаних робіт виконано не було, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 59 701,37 грн. за період з 01.07.2017 по 01.01.2018, а саме за актом наданих послуг №11 від 20.04.2017 з 01.07.2017 по 27.12.2017, за актом наданих послуг №14 від 20.04.2017 з 01.07.2017 по 27.12.2017 та за актом наданих послуг №12 від 25.04.2017 з 06.07.2017 по 01.01.2018, інфляційних витрат у розмірі 92721,02 грн. за період з 01.07.2017 по 31.05.2018 та 3% річних у розмірі 27 417,29 грн. за період з 01.07.2017 по 22.06.2018.

Положеннями ст. 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183).

Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Так, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

Матеріалами справи, а також судовими рішенням у справі № 910/16253/17, підтверджується і відповідачем не спростовано, що станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання грошового зобов'язання відповідача перед позивачем у розмірі 936 576,00 грн. настав та виконаний не був, а отже мало місце прострочення його виконання, у зв'язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з поданого розрахунку, позивачем нарахування 3% річних здійснювалось на підставі акту наданих послуг №11 від 20.04.2017 на суму 468288,00 грн. за період з 01.07.2017 по 22.06.2018, акту №14 від 20.04.2017 на суму 312192,00 грн. за період з 01.07.2017 по 22.06.2018 та акту №12 від 25.04.2017 на суму 156096,00 грн. за період з 06.07.2017 по 22.06.2018, а інфляційних втрат за період з 01.07.2017 по 31.05.2018 також окремо за кожним актом.

Пунктом 4.1 договору визначено, що замовник перераховує кошти виконавцю на підставі акту приймання-здачі наданих послуг протягом 45 банківських днів з дня підписання акту приймання-здачі наданих послуг.

Як свідчать матеріали справи, акт про повернення Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПОТРЕЙД КОМПАНІ» шести тягових двигунів моторвагонному депо Фастів-1 було складено 28.04.2017, а відтак, за висновками суду, строк оплати за договором настав 12.06.2017, а не 30.06.2017 та 06.07.2017, як визначив позивач.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на відсутність підписаного сторонами акту приймання-здачі наданих послуг, як на підставу для відмови у позові, оскільки фактичне прийняття наданих послуг відбулось шляхом прийняття відремонтованих двигунів та металобрухту за актом від 28.04.2017, що встановлено, зокрема, у рішенні Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі № 910/16253/17.

Відтак, перевіривши розрахунок позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 27019,58 грн. - 3% річних та 92715,43 грн. - інфляційних втрат, а в іншій частині стягнення 3% річних в сумі 397,71 грн. та інфляційних втрат в сумі 5,59 грн. слід відмовити.

Суд першої інстанції правомірно визнав необґрунтованими доводи відповідача, що строк оплати настав лише після набрання рішенням суду у справі №910/16253/17 законної сили, оскільки за своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб, в даному випадку судове рішення лише підтвердило факт наявності зобов'язання, а не слугувало підставою для його виникнення.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 59701,37 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання за актом наданих послуг №11 від 20.04.2017 на суму 468288,00 грн. за період з 01.07.2017 по 27.12.2017, актом №14 від 20.04.2017 на суму 312192,00 грн. за період з 01.07.2017 по 27.12.2017 та актом №12 від 25.04.2017 на суму 156096,00 грн. за період з 06.07.2017 по 01.01.2018.

Враховуючи встановленні вище обставини щодо неналежного виконання відповідачем грошового зобов'язання за Договором, колегія суддів дійшла висновку, що такі дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а відповідно є підставою для застосування встановленої законом відповідальності.

Так, стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що замовник у разі порушення строків оплати згідно даного договору сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діє на період, за кожний день прострочення платежу від суми заборгованості.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, виходячи з встановленого судом строку оплати за Договором, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог в цій частині в сумі, за розрахунком суду, 59594,46 грн., в іншій частині стягнення пені в сумі 106,91 грн. суд першої інстанції правомірно відмовив.

При цьому, відповідачем було заявлено клопотання щодо зменшення розміру пені.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При цьому, визначальним фактором при зменшенні розміру належної до сплати неустойки є винятковість випадку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду; оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цих санкцій.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

При цьому, доказів наявності виняткових обставин для зменшення розміру неустойки відповідачем не наведено, а отже суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у зменшенні розміру пені.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/8625/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 у справі №910/8625/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця".

4. Матеріали справи №910/8625/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 07.05.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай