ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 23/267-50/360-2012

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г.

за участі секретаря судового засідання Лавринчук О.Ю.

учасники справи:

позивач - керуючий санацією Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс"

представники - Земляк В.С. (довіреність №07-1/71 від 28.01.2019), Кирик В.К. (довіреність №07-1/62 від 04.10.2018),

відповідач - Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

представник - Опенько Д.А. (довіреність №14/20-07-19 від 01.04.2019),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

- Міністерство фінансів України,

- Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

представник - Литвиненко С.С. (довіреність №864/26-15-10-12-06 від 06.03.2019)

Генеральна прокуратура України - прокурор Томчук М.О. (посвідчення №047983 від 31.07.2017)

розглянув касаційну скаргу Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс" в особі керуючого санацією Мушка В.Н.

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 21.12.2018

у складі колегії суддів: Сотніков С.В. (головуючий), Остапенко О.М., Отрюх Б.В.

та ухвалу Господарського суду міста Києва

від 16.07.2018

у складі судді Яковенко А.В.

за позовом керуючого санацією Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс"

до Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

про визнання права власності на майно

в межах справи №23/267-50/360-2012

за заявою Структурного підрозділу нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

про банкрутство Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс"

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 21.01.2019 Український державний концерн по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс" в особі керуючого санацією Мушка В.Н. звернувся безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 у справі №23/267-50/360-2012 в порядку статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотав про поновлення строку на касаційне оскарження.

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №23/267-50/360-2012 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019.

3. Ухвалою Верховного Суду від 31.01.2019 поновлено Українському державному концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс" в особі керуючого санацією Мушка В.Н. строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі №23/267-50/360-2012 за касаційною скаргою Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс" в особі керуючого санацією Мушка В.Н. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 та призначено її розгляд на 26.03.2019.

4. У зв'язку з відпусткою судді Погребняка В.Я. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №23/267-50/360-2012 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Жуков С.В., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2019.

5. Ухвалою Верховного Суду від 25.03.2019 колегією суддів у складі: Катеринчук Л.Й. - головуючий, Жуков С.В.., Пєсков В.Г. прийнято справу №23/267-50/360-2012 за касаційною скаргою Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс" в особі керуючого санацією Мушка В.Н. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 до провадження з призначеним ухвалою Верховного Суду від 31.01.2019 розглядом на 26.03.2019, який ухвалою Суду від 26.03.2019 відкладено на 16.04.2019.

6 Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" подало відзив на касаційну скаргу.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Провадження в суді першої інстанції та прийняте ним рішення

7. Господарським судом міста Києва здійснюється провадження у справі №23/267-50/360-2012 про банкрутство Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс" (далі - Концерн "Украгротехсервіс", боржник, позивач), порушене ухвалою від 03.05.2001 за заявою Структурного підрозділу нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"; справа перебуває на стадії санації боржника, введеної ухвалою місцевого суду від 12.01.2016 з призначенням керуючим санацією боржника арбітражного керуючого Мушка В.Н.

8. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2015 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника на загальну суму 55 377 885, 35 грн.

9. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 внесено зміни до реєстру вимог кредиторів боржника в частині вимог ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві та визнано їх на суму 565 840 403, 59 грн.

10. 29.11.2017 в межах даної справи про банкрутство №23/267-50/360-2012 керуючий санацією боржника Мушко В.Н. звернувся до місцевого суду з позовом до Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (далі - ДПАТ "НАК "Украгролізинг", відповідач) про визнання за Концерном "Украгротехсервіс" права власності на трактор "Джон Дір 8400" (шасі №22239, двигун №060040); як підставу позову керуючим санацією боржника визначено приписи статті 41 Конституції України, статей 334, 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

10.1. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач - ДПАТ "НАК "Украгролізинг" порушив право власності Концерну "Украгротехсервіс" на спірний трактор внаслідок його вилучення у Приватного підприємства "Меліса" (далі - ПП "Меліса"), якому позивач передав спірну сільськогосподарську техніку в розпорядження на умовах договору поставки щодо її поетапної оплати за результатами здійснення покупцем господарської діяльності; за твердженням позивача, право власності на спірний трактор належить Концерну "Украгротехсервіс", як постачальнику, та набуто ним на підставі контракту №10-5 від 17.11.1996 внаслідок придбання сільськогосподарської техніки в імпортного виробника - фірми "Дір енд Компані" для цілей її використання сільськогосподарськими товаровиробниками. Позивач доводив, що підставою набуття Концерном "Украгротехсервіс" права власності на трактор "Джон Дір 8400" (шасі №22239, двигун №060040) є вручений йому 30.06.1998 коносамент №1474, що узгоджується з приписами частини 2 статті 334 ЦК України щодо моменту набуття права власності покупцем за договором внаслідок вручення йому товаророзпорядчого документа на товар (спірну техніку), який підлягав транспортуванню до України із ФРН.

10.2. Позивач зауважив, що на стадії розпорядження майном в процедурі банкрутства Концерну "Украгротехсервіс" господарським судом затверджено реєстр вимог кредиторів боржника (в редакції постанови апеляційного суду від 20.10.2015), до якого включено вимоги ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві, що представляє інтереси Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), як гаранта, за зобов'язаннями позивача-покупця перед продавцем - фірмою "Дір енд Компані" щодо оплати імпортної сільськогосподарської техніки за контрактом №10-5 від 17.11.1996, в тому числі заборгованість позивача-боржника перед гарантом з оплати вартості спірного трактора на суму 643 743, 65 грн.

10.3. Позивач аргументує невизнанням відповідачем - ДПАТ "НАК "Украгролізинг" його права власності на трактор "Джон Дір 8400" (шасі №22239, двигун №060040) та його вилученням у ПП "Меліса" за договором №120-п від 11.06.2003 без достатніх правових підстав, у зв'язку з чим, з посиланням на приписи статті 392 ЦК України, просить місцевий господарський суд захистити його порушене право, як власника, шляхом визнання за позивачем права власності на спірний трактор.

11. 19.02.2018 ухвалою Господарського суду міста Києва залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство фінансів України та ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві.

12. 16.07.2018 ухвалою Господарського суду міста Києва відмовлено у задоволенні заяви керуючого санацією Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс" до Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" про визнання права власності на майно в межах справи про банкрутство №23/267-50/360-2012.

13. Місцевим судом встановлено обставини укладення 17.11.1996 між Українським державним концерном по матеріально-технічному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс" в особі голови правління концерну Олійника Є.Ф. та його першого заступника Мушка В.Н., як покупцем, Компанією "Джон Дир Експорт" в особі фірми "Дір енд Компані" (продавець) контракту купівлі-продажу №10-5, відповідно до умов якого продавець зобов'язався продати покупцю товар фірми "Дір енд Компані", а покупець зобов'язався купити й оплатити вартість згідно з додатком №3 (Умови платежу) тракторів й іншого обладнання, згідно з додатком №1, що є невід'ємною частиною контракту, на суму 85 130 000 доларів США.

13.1. Судом встановлено, що у Специфікації №1 (додаток №1 до контракту) визначено перелік та вартість товарів, зокрема, 601 новий трактор моделі "Джон Дір 8400", 200 нових дискових борон моделі "Джон Дір 630", 103 нові 12-рядних сіялки моделі "Джон Дір 1710" та 50 нових 35-футових зернових сіялок моделі "Джон Дір 455".

13.2. Суд встановив, що покупець та продавець в додатку №3 до контракту погодили такі умови платежу:

- 15% загальної вартості контракту сплачується шляхом кредиту, який надається продавцем покупцю строком на 5 років з фіксованою ставкою 6,5%, проти виставлення покупцем боргового зобов'язання (Promissory Note), під гарантією Міністерства фінансів України; погашення боргового зобов'язання буде здійснюватися в строки, які відповідають строкам погашення кредиту, що надається для фінансування 85% вартості контракту;

- 85% загальної вартості контракту оплачується на умовах і в рамках Гарантійної структурної угоди від 10.05.1995, укладеної між Міністерством фінансів України, яке виступило від імені уряду України, й Ексімбанком США, який виступив від імені уряду США, шляхом виставлення Державним експортно-імпортним банком України безвідзивного документарного акредитиву.

14. Місцевим судом встановлено, що 27.05.1999 між Українським державним концерном по матеріально-технічному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс", який виконує функції державного агента, в особі голови правління Мушка В.Н. (постачальник) та ПП "Меліса" (покупець) укладено договір №99/07-100 на поставку Концерном "Украгротехсервіс" державним машинно-технологічним станціям, сільськогосподарським товаровиробникам та іншим суб'єктам господарювання усіх форм власності тракторів, сільськогосподарської техніки фірми "Дір енд Компані", запасних частин і технічних рідин та проведення розрахунків за них (далі - Договір поставки №99/07-100).

14.1. Судом встановлено, що за умовами пункту 2.1. Договору поставки №99/07-100 від 27.05.1999 сторони договору поставки погодили, що постачальник (Концерн "Украгротехсервіс") зобов'язується передати, а покупець (ПП "Меліса") прийняти товар та оплатити його вартість на умовах розстрочення кінцевого розрахунку та під процент; товар переходить в розпорядження покупця після підписання сторонами акта передачі-приймання.

14.2. Суд встановив, що на виконання Договору поставки №99/07-100 від 27.05.1999 позивач, як постачальник, передав, а покупець прийняв техніку - трактори "Джон Дір 8400", номер шасі 22239, номер двигуна 060040 та "Джон Дір 8400", номер шасі 22254, номер двигуна 60208, що підтверджується актом передачі-приймання техніки фірми "Дір енд Компані" на виконання договору про поставку.

15. Місцевим судом встановлено, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №414 від 31.03.2003 "Про порядок зарахування коштів до державного бюджету у рахунок погашення заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва", якою доручено Національній акціонерній компанії "Украгролізинг", Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним та Київській міській державним адміністраціям вжити заходів відповідно до законодавства для проведення сільгосптоваровиробниками та іншими суб'єктами господарювання розрахунків за сільськогосподарську техніку іноземного виробництва, закуплену за рахунок іноземних кредитів, залучених державою або під державні гарантії, пунктом 2 постанови КМУ №414 від 31.03.2003 доручено Державній податковій адміністрації разом з НАК "Украгролізинг" застосовувати від імені Кабінету Міністрів України заходи щодо стягнення простроченої заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва, згідно з додатками 1 і 2.

15.1. Судом встановлено, що на виконання зазначеної постанови КМУ 11.06.2003 між ПП "Меліса", як боржником, та НАК "Украгролізинг", правонаступником якого є ДПАТ НАК "Украгролізинг", укладено договір №120-п від 11.06.2003, за умовами пункту 1.1. якого боржник визнає та підтверджує свій борг за договором поставки №99/07-100 від 27.05.1999, укладеним між позивачем - Концерном "Украгротехсервіс" та ПП "Меліса".

15.2. Судом встановлено, що за умовами пункту 1.2. договору №120-п від 11.06.2003, на погашення боргу ПП "Меліса" передає НАК "Украгролізинг" сільськогосподарську техніку іноземного виробництва, за переліком вказаним в акті приймання-передачі, а Компанія приймає техніку і здійснює необхідні дії, передбачені Порядком проведення розрахунків державним бюджетом у негрошовій формі за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва товаровиробниками та іншими суб'єктами господарювання, затвердженим постановою КМУ №414 від 31.03.2003, з метою зарахування вартості техніки в рахунок погашення заборгованості боржника (ПП "Меліса") за кредитами.

15.3. Місцевим судом встановлено, що на виконання умов договору №120-п від 11.06.2003 та постанови КМУ №414 від 31.03.2003 боржник передав, а відповідач прийняв трактор "Джон Дір 8400", номер шасі 22239, номер двигуна 060040, а також трактор "Джон Дір 8400", номер шасі 22254, номер двигуна 60208 за актом приймання-передачі техніки.

16. Майновий спір у справі №23/267-50/360-2012 виник у зв'язку з невизнанням відповідачем - ДПАТ НАК "Украгролізинг", як стороною договору №120-п від 11.06.2003, укладеного з ПП "Меліса", права власності позивача - Концерну "Украгротехсервіс" на спірний трактор "Джон Дір 8400", номер шасі 22239, номер двигуна 060040, який було поставлено позивачем ПП "Меліса" на підставі договору №99/07-100 від 27.05.1999.

17. Відмовляючи в позові про визнання за позивачем права власності на спірний трактор, суд першої інстанції, з посиланням на приписи статей 316, 321, 328, 334, 392 ЦК України, виходив з того, що особа, яка звертається з позовом про визнання права власності на майно, повинна довести належними доказами наявність у неї суб'єктивного матеріального права, на захист якого подано позов, тобто довести належними, достатніми та допустимими доказами в розумінні статей 77-79 ГПК України наявність у неї прав власника на майно, щодо визнання права власності на яке за позивачем заявлено позовні вимоги.

Місцевий суд встановив, що підставою виникнення у Концерну "Украгротехсервіс" права власності на трактор "Джон Дір 8400", номер шасі 22239, номер двигуна 060040, позивач вважав факт вручення йому продавцем за контрактом №10-5 від 17.11.1996 коносамента №1474 від 30.06.1998 та зіслався на приписи частини 2 статті 334 ЦК України, що пов'язують факт набуття покупцем права власності на товар за договором з моментом передання майна покупцеві, до якого прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Суд першої інстанції, з посиланням на приписи частини 1 статті 137 Кодексу торгівельного мореплавства України, дійшов висновку, що коносамент, який видається перевізником вантажу відправнику після приймання вантажу до перевезення, є доказом приймання перевізником зазначеного в коносаменті вантажу до перевезення, та документом, що підтверджує отримання товару перевізником, а не право власності вантажоодержувача на придбаний товар.

Місцевий суд, керуючись приписами статті 328 ЦК України, зробив висновок про те, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (договорів), і вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що умовами договору купівлі-продажу №10-5 від 17.11.1996, укладеного між Концерном "Украгротехсервіс", державним підприємством на виконання постанови КМУ про закупівлю сільськогосподарської техніки для державних потреб, та фірмою "Дір енд Компані", як продавцем, не було передбачено набуття покупцем права власності на товар.

Суд першої інстанції встановив, що за умовами договору поставки №99/07-100 від 27.05.1999, у правовідносинах з покупцем - ПП "Меліса" позивач виступав як постачальник сільськогосподарської техніки та комплектуючих до них та виконував функції державного агента з правом на агентську винагороду як плату за надання послуг з обслуговування договору поставки, отримання кредиту на закупівлю техніки іноземного виробництва, поставки товару покупцям та організації його гарантійного та сервісного обслуговування (пункти 1.4., 3.5. Договору поставки).

Місцевий суд встановив, що положеннями пункту 2 "Поставка техніки" Порядку поставки Концерном "Украгротехсервіс" державним машинно-технологічним станціям, сільськогосподарським товаровиробникам та іншим суб'єктам господарювання усіх форм власності тракторів, сільськогосподарської техніки фірми "Дір енд Компані", запасних частин і технічних рідин та проведення розрахунків за них, затвердженого спільним наказом Міністерства агропромислового комплексу України, Міністерства фінансів України та Міністерства економіки України №195/129/65 від 14.05.1999, передбачено, що поставка тракторів "Джон Дір" державним МТС здійснюється за розподілом Мінагропрому, виходячи з наявності зазначених тракторів, що перебувають на відповідальному зберіганні в областях згідно з укладеними договорами зберігання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не є власником спірного трактора, переданого ПП "Меліса" в користування з правом набуття його у власність у разі повного розрахунку за договором поставки, а лише виконував функції державного агента з отримання, використання та забезпечення погашення кредиту Ексімбанку США, наданого під гарантії Уряду України, на закупівлю сільськогосподарської техніки фірми "Дір енд Компані", а також зберігача придбаної в іноземного виробника техніки, власником якої є держава, та її постачальника суб'єктам господарювання.

18. Доводи позивача про те, що відповідач самовільно вилучив у ПП "Меліса" трактор "Джон Дір 8400", номер шасі 22239, номер двигуна 060040 місцевий суд відхилив, як безпідставні, оскільки ПП "Меліса" передало спірний трактор ДПАТ НАК "Украгролізинг" на підставі договору №120-п від 11.06.2003 на виконання постанови КМУ №414 від 31.03.2003, яка є чинною, що було підтверджено позивачем в засіданні 16.07.2018.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

19. Концерн "Украгротехсервіс" подав апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.07.2018, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про визнання за Концерном "Украгротехсервіс" права власності на спірний трактор "Джон Дір 8400", обґрунтовуючи прийняттям місцевим судом рішення за умов неповноти дослідження фактичних обставин справи, неналежної оцінки доказів, наданих позивачем на підтвердження його прав власника спірної сільськогосподарської техніки та з порушенням норм статей 328, 334 ЦК України та приписів постанови КМУ №414 від 31.03.2003.

20. 21.12.2018 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Концерну "Украгротехсервіс" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 у справі №23/267-50/360-2012 залишено без змін.

21. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд встановив обставини придбання позивачем у фірми "Дір енд Компані" 96 тракторів "Джон Дір 8400", в тому числі спірного трактора, на підставі контракту купівлі-продажу №10-5 від 17.11.1996, з датою поставки 30.06.1998 у день оформлення коносаменту №1474, та обставини укладення позивачем, як постачальником, що виконував функції державного агента, з ПП "Меліса", як покупцем, договору поставки №99/07-100 від 27.05.1999 сільськогосподарської техніки фірми "Дір енд Компані", в тому числі спірного трактора "Джон Дір 8400", номер шасі 22239, номер двигуна 060040, що підтверджується актом передачі-приймання техніки фірми "Дір енд Компані" на виконання договору поставки від 27.05.1999.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач виконував функції державного агента з правом на агентську винагороду, як плату за надання послуг з обслуговування договору поставки, отримання кредиту на закупівлю сільськогосподарської техніки іноземного виробництва, поставки товару покупцям та організації його гарантійного сервісного обслуговування, що вбачається з пунктів 1.4., 3.5. договору поставки №99/07-100 від 27.05.1999, укладеного між Концерном "Украгротехсервіс" (позивачем) та ПП "Меліса".

Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду про те, що умовами контракту купівлі-продажу №10-5 від 17.11.1996 не передбачено набуття позивачем, як покупцем, права власності на товар (імпортну сільськогосподарську техніку), придбаний у фірми "Дір енд Компані" за кошти, надані під гарантії Уряду України, тоді як коносаментом №1474 від 30.06.1998 підтверджується лише дата поставки товару покупцеві, а не перехід права власності на нього.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що трактор "Джон Дір 8400", номер шасі 22254, номер двигуна 60208, було передано Концерном "Украгротехсервіс" в розпорядження ПП "Меліса" на підставі договору поставки №99/07-100 від 27.05.1999 з правом набуття його у власність ПП "Меліса" у разі повного розрахунку за договором. Обставини прострочення ПП "Меліса" щодо оплати вартості спірного трактора за умовами договору поставки №99/07-100 від 27.05.1999 стали підставою для його вилучення відповідачем - ДПАТ НАК "Украгролізинг" відповідно до договору №120-п від 11.06.2003, який було укладено з ПП "Меліса" на виконання постанови КМУ №414 від 31.03.2003 та за яким ПП "Меліса" визнало та підтвердило свій борг за договором поставки №99/07-100 від 27.05.1999.

З огляду встановлене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами наявності у нього суб'єктивного матеріального права, на захист якого подано позов, а саме прав власника трактора "Джон Дір 8400", номер шасі 22239, номер двигуна 060040, оскільки у правовідносинах з фірмою "Дір енд Компані" при купівлі спірного трактора та з ПП "Меліса" при укладенні договору поставки №99/07-100 від 27.05.1999 Концерн "Украгротехсервіс" виконував функції державного агента з отримання, використання та забезпечення погашення кредиту Ексімбанку США, наданого під гарантії Уряду України, на закупівлю сільськогосподарської техніки фірми "Дір енд Компані", а також повноваження зберігача придбаної в іноземного виробника техніки та її постачальника суб'єктам господарювання, зокрема ПП "Меліса".

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (Концерн "Украгротехсервіс", позивач у справі)

22. Скаржник доводив, що в порушення приписів статей 210, 236-238 ГПК України, суди першої та апеляційної інстанцій належно не дослідили обставини справи на предмет набуття позивачем права власності на спірне майно, як його покупця в іноземного виробника за контрактом купівлі-продажу №10-5 від 17.11.1996, та не звернули увагу на те, що вартість трактора "Джон Дір 8400", номер шасі 22239, номер двигуна 060040 в гривневому еквіваленті внесена до реєстру вимог кредиторів позивача - Концерну "Украгротехсервіс" постановою апеляційного суду від 20.10.2015 у даній справі як вимоги ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві.

23. Скаржник зазначив, що суди помилково не визнали контракт купівлі-продажу імпортної сільськогосподарської техніки №10-5 від 17.11.1996 підставою переходу права власності на спірний трактор "Джон Дір 8400" від фірми "Дір енд Компані", як продавця, до Концерну "Украгротехсервіс", як покупця, та не врахували обставин набуття позивачем права власності на спірний трактор в момент вручення йому 30.06.1998 коносамента №1474 відповідно до частини 2 статті 334 ЦК України, а також часткового розрахунку Концерну "Украгротехсервіс", як покупця спірної техніки під гарантії Уряду України, із гарантом (Міністерством фінансів України) відповідно до угоди від 10.01.2000 про порядок відшкодування витрат державного бюджету та визнання господарським судом в межах справи про банкрутство №23/267-50/360-2012 залишку заборгованості Концерну "Украгротехсервіс" перед гарантом на суму включених до реєстру вимог кредиторів Концерну "Украгротехсервіс" грошових вимог ДПІ у Печерському районі ГУ ДФс у місті Києві відповідно до постанови апеляційного суду від 20.10.2015.

24. Скаржник зауважив, що судами зроблено помилковий висновок про наявність в позивача статусу комерційного агента у спірних правовідносинах, так як не вказано чиїм саме агентом та на яких підставах діяв позивач як агент при придбанні техніки.

25. Скаржник доводив, що суди помилково не застосували до спірних правовідносин приписи статті 12 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 щодо заборони на задоволення вимог кредиторів в період дії мораторію, введеного ухвалою господарського суду від 03.05.2001 про порушення щодо Концерну "Украгротехсервіс" справи про банкрутство, та не звернули увагу на те, що спірний трактор було вилучено відповідачем у ПП "Меліса" за договором №120-п від 11.06.2003, тобто в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів Концерну "Украгротехсервіс", що за твердженням скаржника порушує право позивача як власника спірної сільськогосподарської техніки.

Доводи інших учасників справи

26. ДПАТ "НАК "Украгролізинг" у відзиві на касаційну скаргу зазначило про помилковість доводів позивача про набуття ним права власності на спірний трактор внаслідок укладення з продавцем фірмою "Дір енд Компані" контракту на купівлю-продаж №10/5 від 17.11.1996 та погодилось з висновками судів попередніх інстанції про те, що Концерн "Украгротехсервіс" у спірних правовідносинах виконував функції державного агента щодо отримання, використання та забезпечення погашення кредиту Ексімбанку США, наданого під гарантії Уряду України на закупівлю техніки фірми "Дір енд Компані", а також зберігача придбаної в іноземного виробника техніки та її постачальника суб'єктами господарювання до 2003 року, а після прийняття Постанови КМУ №414 від 31.03.2003 зобов'язання зберігача державної сільськогосподарської техніки та особи, яка зобов'язана забезпечити погашення державного кредиту передано ДПАТ "НАК "Украгролізинг", що боржником не оспорювалося упродовж 2003-2018років.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

27. Конституція України

Частина 1 статті 41 - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частина 2 статті 41 - право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частина 3 статті 41 - ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

28. Цивільний кодекс України

Частина 2 статті 11 - підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частина 2 цієї статті).

Частина 1 статті 15 - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частини 1, 2 статті 16 - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання права (пункт 1 частини 2 цієї статті).

Частина 1 статті 316 - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частина 1 статті 318 - суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу, - фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Частина 1 статті 319 - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частина 6 статті 319 - держава не втручається у здійснення власником права власності.

Частина 1 статті 321 - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частина 1 статті 326 - у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.

Частина 1 статті 328 - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частина 2 статті 328 - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частина 1 статті 334 - право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 статті 334 - переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Стаття 392 - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

29. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" №2343-XII від 14.05.1992 в редакції Закону України №5405-VI від 02.10.2012

Частина 4 статті 12 - мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

30. Господарський процесуальний кодекс України

Частина 1 статті 74 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 1 статті 76 - належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частина 1 статті 77 - обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частина 1 статі 79 - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частина 1 статті 86 - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

31. З огляду на повноваження суду касаційної інстанції при перегляді судових рішень в касаційному порядку відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає, що порушені у касаційній скарзі питання щодо правильності застосування положень статті 41 Конституції України, статей 295-297 Господарського кодексу України, статті 12 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013, статей 210, 236-238 ГПК України можуть бути предметом касаційного розгляду.

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права та мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

32. За змістом статей 15, 16 ЦК України вбачається, що кожному гарантується його право на захист цивільних прав та інтересів способами, визначеними частиною 2 статті 16 цього Кодексу, зокрема, шляхом визнання права.

33. Статтею 41 Конституції України визначено принцип непорушності права приватної власності, що набувається в порядку, визначеному законом, суть якого полягає в тому, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності як права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Такий же принцип закріплений і в частині 1 статті 321 ЦК України.

34. Аналіз частини 2 статті 11 та частини 1 статті 328 ЦК України дозволяє дійти висновку, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, в тому числі права власності, є договори та інші правочини. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, та передбачає правомочності власника щодо володіння, користування і розпорядження його майном на власний розсуд (частина 1 статті 316, частина 1 статті 319 ЦК України).

35. Приписами частини 1 статті 86 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. На час виникнення спірних правовідносин у 1996 році діяв Закон України "Про власність" №697-XII від 07.02.1991, відповідно до якого регулювалося набуття власності на майно. За змістом статті 33 Закону України "Про власність" передбачено, що управління державним майном від імені народу (населення адміністративно-територіальної одиниці) здійснює відповідно Верховна Рада України і місцеві Ради народних депутатів України, а також уповноважені ними державні органи. Державні органи, уповноважені управляти державним майном, вирішують питання створення підприємств і визначення цілей їх діяльності, реорганізації і ліквідації, здійснюють контроль за ефективністю використання і схоронністю довіреного їм державного майна та інші правомочності відповідно до законодавчих актів України.

Відповідно до статті 34 цього Закону, майно державних підприємств є об'єктом права державної власності. Частиною 1 статті 37 цього закону передбачено право державного підприємства володіти державним майном на праві повного господарського відання, крім випадків, передбачених законодавством України.

Отже, законодавець надавав органам державного управління право передавати державне майно у певних випадках на інших правах, передбачених законодавством України (не на праві повного господарського відання, яке передбачає право володіння користування та розпорядження майном та до якого застосовуються правила про захист права власності). Такими випадками може бути розпорядження державним майном на правах державного агента з повноваженнями щодо передачі його в оренду та отримання орендної плати за майно для погашення державних кредитів відповідно до Постанови КМУ.

36. Положеннями частини 1 статті 318 ЦК України визначено коло суб'єктів права власності, до яких належить Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу, зокрема, юридичні особи, держава Україна.

За змістом частини 6 статті 319 ЦК України вбачається, що держава не втручається у здійснення власником права власності, яке є правом приватної власності, при цьому, у державній власності є майно, яке належить державі Україна (частина 1 статті 326 цього Кодексу).

Отже, законодавець розмежовує право приватної власності, власниками за яким є фізичні та юридичні особи, та право державної власності, що передбачає власником державу Україна, зокрема, на майно, набуте на відповідній правовій підставі.

Відтак, з огляду на встановлені судами обставини та правове регулювання державної власності станом на момент укладення 17.11.1996 Концерном "Украгротехсервіс" спірного договору №10-5 на закупівлю сільськогосподарської техніки за державні кошти, слід дійти висновку що зазначене майно є державним та перебувало в управлінні Концерну на умовах, що були визначені Постановами КМУ, які приймалися щодо цього майна.

37. Майновий спір у справі №23/267-50/360-2012 про банкрутство Концерну "Украгротехсервіс" виник у зв'язку з пред'явленням позивачем - Концерном "Украгротехсервіс" вимоги про визнання за ним права власності на трактор "Джон Дір 8400", номер шасі 22239, номер двигуна 060040, який було вилучено відповідачем - ДПАТ "НАК "Украгролізинг" у ПП "Меліса", на виконання Постанови КМУ №414 від 31.03.2003.

38. Приймаючи рішення про відмову у визнанні за позивачем права власності на спірний трактор, місцевий та апеляційний суди виходили з того, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факту порушення його прав та законних інтересів, як власника (особи яка на праві повного господарського відання) володіє спірним майном та дійшли висновку, що позивач (боржник) не набув таких прав за договором 17.11.1996, діючи як закупівельна державна організація та укладаючи міжнародний контракт на виконання Постанови Кабінету Міністрів України, а у правовідносинах за договором поставки №99/07-100 від 27.05.1999, укладеним з ПП "Меліса" позивач - Концерн "Украгротехсервіс" виступав як постачальник імпортної сільськогосподарської техніки та комплектуючих до неї та виконував функції державного агента з отримання, використання та забезпечення погашення кредиту Ексімбанку США, наданого під гарантії Уряду України, на закупівлю техніки фірми "Дір енд Компані", а також зберігача придбаної в іноземного виробника техніки, про що зазначено умовами укладеного договору.

39. Суди попередніх інстанцій зазначили, що спірний трактор було передано ПП "Меліса" відповідачу - ДПАТ "НАК "Украгролізинг" на виконання постанови КМУ №414 від 31.03.2003 на підставі договору №120-п від 11.06.2006, у зв'язку з непроведенням повного розрахунку щодо оплати вартості спірної сільськогосподарської техніки, що спростовує доводи позивача про її самовільне вилучення відповідачем у ПП "Меліса". Отже, держава, як власник, ще у 2003 році розпорядилася спірним майном, визначивши іншу уповноважену особу щодо контролю за його використанням.

40. Судами встановлено, що спільним наказом Міністерства агропромислового комплексу України, Міністерства фінансів України та Міністерства економіки України №195/129/65 від 14.05.1999 затверджено Порядок поставки концерном "Украгротехсервіс" державним машинно-технологічним станціям, сільськогосподарським товаровиробникам та іншим суб'єктам господарювання усіх форм власності тракторів, сільськогосподарської техніки фірми "Дір енд Компані", запасних частин і технічних рідин та проведення розрахунків за них.

Пунктами 1.1., 1.2., 1.3. наказу №195/129/65 від 14.05.1999 визначено, що цей Порядок встановлює механізм поставки Концерном "Украгротехсервіс" тракторів, сільськогосподарських машин фірми "Дір енд Компані", необхідних для їх експлуатації запасних частин і технічних рідин (далі - техніка) одержувачам - державним машинно-технологічним станціям, сільськогосподарським товаровиробникам та іншим суб'єктам господарювання усіх форм власності, які отримали сільськогосподарську техніку (далі - Покупці), та проведення розрахунків за них. Поставка техніки в Україну здійснена відповідно до зовнішньоторговельного контракту з купівлі-продажу сільськогосподарської техніки від 17.11.1996 №10-5, укладеного між Концерном "Украгротехсервіс" та Компанією "Джон Дір Експорт" (з доповненням №1 від 12.07.1997, поправкою №2 від 23.10.1997 та додатками №№1, 3, 4, 5, 6 від 23.10.1997 до нього), який фінансується за рахунок іноземних кредитів, залучених під державні гарантії і наданих Концерну "Украгротехсервіс".

Розділом 2 "Поставка техніки" наказу №195/129/65 від 14.05.1999 передбачено, що на Концерн "Украгротехсервіс" покладено обов'язок з поставки техніки державним МТС, іншим суб'єктам господарювання усіх форм власності, виходячи з їх платоспроможності за розподілом Мінагропрому в залежності від наявності зазначених тракторів, що перебувають на відповідальному зберіганні в областях згідно з укладеними договорами зберігання (пункт 2.1.). Концерн "Украгротехсервіс" укладає з покупцями договори про поставку техніки на умовах розстрочення кінцевого розрахунку строком на п'ять років. Техніка передається за цінами зовнішньоторговельного контракту без ПДВ. Передача техніки від Концерну "Украгротехсервіс" до покупця здійснюється на основі листа-доручення, видаткової накладної та оформляється актом про передачу-приймання. Передача права власності на техніку проводиться після кінцевого розрахунку за неї (пункт 2.2.). Покупці на підставі актів передачі-приймання техніки приймають її на свій баланс (пункт 2.3.).

Отже, Концерн "Украгротехсервіс" є уповноваженим на поставку сільськогосподарської техніки, придбаної за зовнішньоторговельним контрактом від 17.11.1996 №10-5, за розподілом Мінагропрому суб'єктам господарювання та на укладення з покупцями договорів поставки такої техніки, яка перебуває у Концерну "Украгротехсервіс" на відповідальному зберіганні; передача техніки від Концерну "Украгротехсервіс" до покупця здійснюється на основі листа-доручення, що підтверджує відсутність у позивача прав власника (передачі йому майна на праві повного господарського відання) сільськогосподарської техніки та його правовий статус у правовідносинах з покупцями спірної техніки як її постачальника - уповноваженого від імені держави агента на вчинення окремих дій щодо такого майна.

Зважаючи на те, що спірна техніка придбавалась Концерном "Украгротехсервіс" в імпортного виробника - фірми "Дір енд Компані" для цілей її використання сільськогосподарськими товаровиробниками на підставі зовнішньоторговельного контракту купівлі-продажу №10-5 від 17.11.1996 з розрахунком іноземними кредитами, залученими під державні гарантії Уряду України, суб'єктом права власності на спірну сільськогосподарську техніку, в тому числі на трактор "Джон Дір 8400", номер шасі 22239, номер двигуна 060040, який перебував в користуванні ПП "Меліса" та був вилучений відповідачем, є держава Україна, а в силу частини 1 статті 236 ЦК України спірний трактор є державною власністю та перебував до моменту його передання ПП "Меліса" на підставі договору №99/07-100 від 27.05.1999 лише на зберіганні у позивача - Концерну "Украгротехсервіс", який виконував функції державного агента у правовідносинах з іноземним виробником техніки щодо її купівлі-продажу.

41. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з такими висновками місцевого та апеляційного судів та зазначає, що виходячи з встановлених судами обставин набуття спірного державного майна у 1996році та розпорядження ним державою з передачею від одного державного підприємства до іншого у 2003 на правах державного агента, не можна стверджувати про те, що майно передано Концерну "Украгротехсервіс" на правах повного господарського відання, що виключає можливість захисту порушених прав з посиланням на положення цивільного законодавства про захист права власності.

42. Доводи скаржника про те, що при вирішенні майнового спору про визнання за позивачем права власності на трактор "Джон Дір 8400", місцевий та апеляційний суди не врахували, що вартість спірного трактора у гривневому еквіваленті внесена до реєстру вимог кредиторів позивача - Концерну "Украгротехсервіс" постановою апеляційного суду від 20.10.2015 у даній справі як вимоги ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві, що підтверджує належність позивачу права власності на спірну сільськогосподарську техніку, Верховний Суд відхиляє, як необґрунтовані, з огляду на таке.

Факт визнання та включення до реєстру вимог кредиторів боржника вимог ДПІ Печерського району постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 в даній справі жодним чином не впливає на визначення правового статусу спірного державного майна у 1996 році та визначення способів цивільного захисту прав на це майно згідно статті 387 ЦК України. У випадку неправомірного включення до реєстру вимог кредиторів тих чи інших спірних вимог боржник наділяється у справі про банкрутство іншими способами захисту своїх прав, зокрема правом на оскарження судового рішення про включення до реєстру вимог кредиторів спірних вимог конкурсного кредитора відповідно до статей 14-15 Закону про банкрутство, в редакції, що застосовується до боржника.

43. Доводи позивача про вилучення спірного трактора у ПП "Меліса" в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів Концерну "Украгротехсервіс", введеного ухвалою місцевого суду від 03.05.2001 у справі №23/267-50/360-2012, що є порушенням приписів статті 12 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013, Верховний Суд відхиляє, як безпідставні, з огляду на невстановлення судами обставин виникнення у позивача права власності на спірну одиницю сільськогосподарської техніки та правовий статус позивача як державного агента - постачальника спірного трактора ПП "Меліса" на підставі листа-доручення та договору поставки, що укладався за розподілом Мінагропрому.

44. Аналізуючи мотивацію постановлених судами рішень крізь призму статті 6 Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справі "Трофимчук проти України", Верховний Суд зазначає про належне виконання покладеного на суд обов'язку щодо мотивації прийнятих рішень, оскільки суди приділили достатньо уваги обґрунтуванням щодо відхилення доводів позивача, правильно застосувавши норми матеріального права, не допустивши порушення принципів господарського судочинства при застосуванні норм процесуального права, та продемонстрували справедливий та однаковий підхід до заслуховування доводів сторін у даній справі, прийняли рішення з дотриманням справедливого балансу інтересів сторін майнового спору у даній справі.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

45. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті судових рішень, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Концерну "Украгротехсервіс" та залишення без змін ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

В. Судові витрати

46. У зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Українського державного концерну по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу "Украгротехсервіс" в особі керуючого санацією Мушка В.Н. залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.07.2018 у справі №23/267-50/360-2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді С.В. Жуков

В.Г. Пєсков