ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2019 р. Справа№ 911/2711/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Аполлонова М.В. за ордером від 23.04.2019;

від відповідача: Крижовий Д.В. за довіреністю від 02.03.2019;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: Фурман Р.В. за довіреністю від 27.12.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БАНК КАМБІО"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2019

у справі №911/2711/18 (суддя Блажівська О.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КСК ГРУП"

до Публічного акціонерного товариства "БАНК КАМБІО",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Євромирторг"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання зобов'язання за кредитним договором повністю припиненим, визнання відсутності прав кредитора за кредитним договором, визнання відсутності прав іпотеки за іпотечним договором,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04 березня 2019 року задоволено в повному обсязі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КСК ГРУП" про забезпечення позову.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно такого майна:

- земельна ділянка, площею 29,2771 га, кадастровий номер: :02:008:0019;

- земельна ділянка, площею 4,4585 га, кадастровий номер: :02:007:0019;

- земельна ділянка, площею 17,8386 га, кадастровий номер: :02:003:0002;

- земельна ділянка, площею 5,1645 га, кадастровий номер: :04:009:0022;

- земельна ділянка, площею 7,5602 га, кадастровий номер: :02:003:0001;

- земельна ділянка, площею 5,7902 га, кадастровий номер: :04:009:0023;

- земельна ділянка, площею 14,1894 га, кадастровий номер: :04:009:0021;

- земельна ділянка, площею 21,1525 га, кадастровий номер: :02:010:0011;

- земельна ділянка, площею 6,5296 га, кадастровий номер: :05:012:0011;

- земельна ділянка, площею 6,3952 га, кадастровий номер: :04:020:0003;

- земельна ділянка, площею 23,9156 га, кадастровий номер: :04:002:0005;

- земельна ділянка, площею 24,1985 га, кадастровий номер: :05:009:0001;

- земельна ділянка, площею 16,0990 га, кадастровий номер: :05.006.0024;

- земельна ділянка, площею 12,3824 га, кадастровий номер: :02:006:0011;

- земельна ділянка, площею 19,2163 га, кадастровий номер: :04:023:0032,

- земельна ділянка, площею 8,4421 га, кадастровий номер: :05:010:0009.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство "БАНК КАМБІО" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки банк перебуває в процедурі ліквідації, правочин, за яким було відступлено позивачу предмет іпотеки (16 земельних ділянок) є нікчемним, а заборонивши вчиняти будь-які дії щодо земельних ділянок, суд фактично заборонив і відповідачу вчиняти дії, пов'язані з подальшою реалізацію предмета іпотеки через електронні аукціони та відповідно направляти кошти на погашення кредиторської заборгованості, що суперечить положенням ч.7 ст.137 ГПК України. У разі задоволення позову видача наказу та примусове виконання рішення за даними позовними вимогами не буде проводитись, а тому відсутні обставини, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення. За відсутності предмету спору про право власності на нерухоме майно чи спору про законність дій державного реєстратора вжиття таких заходів на забезпечення позову підтверджує їх неадекватність.

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що застосовані заходи забезпечення позову не суперечать положенням ч.7 ст. 137 ГПК України. Заборона вчинення реєстраційних дій щодо предмета іпотеки має прямий зв'язок з предметом позову, відповідач підтвердив свій намір подальшого відчуження спірного майна, а обтяжувальне право на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Третя особа 2 (ФГВФО) у відзиві на апеляційну скаргу підтримала доводи відповідача, просить скаргу задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу.

Третя особа 1 (ТОВ "Євромирторг"), місцезнаходженням якого є місто Донецьк, повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, однак, не скористалось своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу та направити представників у судове засідання, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Представник третьої особи 2 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи 2, дослідивши матеріали оскарження, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів оскарження вбачається, що у грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КСК ГРУП" (далі - позивач) звернулось у господарський суд Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "БАНК КАМБІО" (далі - відповідач), у якому просило суд:

- визнати зобов'язання між ТОВ "Євромирторг" та ПАТ "Банк Камбіо" за кредитним договором №765/01-2013 від 17.09.2013 (з наступними додатковими угодами до нього) повністю припиненими шляхом їх повного належного виконання на підставі ст. 599 ЦК України та ст. 203 ГК України;

- визнати відсутнім у ПАТ "Банк Камбіо" прав кредитора по відношенню до ТОВ "Євромирторг" у зобов'язаннях за кредитним договором №765/01-2013 від 17.09.2013 з наступними додатковими угодами до нього;

- визнати відсутнім у ПАТ "Банк Камбіо" права іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ТОВ "КСК ГРУП" і ПАТ "Банк Камбіо", посвідченим 17.09.2013 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу міста Киева Клименко С.Ю. за реєстраційним №1512.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між відповідачем та третьою особою 1 був укладений кредитний договір на суму 50 000 000 грн., а між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, предметом якого було забезпечення зобов'язань за кредитним договором та передано в іпотеку 16 земельних ділянок.

Крім того між відповідачем та третьою особою 1 був укладений договір застави майнових прав та відступлення права вимоги, відповідно до якого третя особа передала в заставу майнові права - право вимоги грошових коштів у розмірі 50 000 000 грн. за договором банківського рахунку.

11.09.2014 третя особа 1 здійснила перерахування грошових коштів в сумі 50 000 000 грн. в рахунок погашення заборгованості перед банком за кредитним договором, тому зобов'язання позивача, як іпотекодавця за договором іпотеки, було припинено за заявою банку шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 14.09.2014 у зв'язку з припиненням основного зобов'язання.

Однак, у подальшому позивачу від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" надійшло повідомлення від 05.10.2018 про нікчемність правочину та застосування наслідків нікчемності правочину, згідно якого комісією з перевірки правочинів було встановлено ознаки нікчемності у правочині щодо відступлення/розірвання/припинення договору іпотеки та операції щодо перерахування третьою особою 1 грошових коштів в розмірі 50000000 грн., у зв'язку із чим застосовані наслідки нікчемності правочину, в тому числі здійснено зворотні транзакції за нікчемним правочином. У повідомленні-вимозі вимагав від позивача та / або боржника (третя особа 1) у строк 30 днів виконати порушені зобов'язання за кредитним договором на суму 93 758 904,11 грн., у тому числі: з простроченої заборгованості по основному боргу - 50 000 000,00 грн., прострочена заборгованість по відсоткам - 43758904,11 грн. та сплатити неустойку.

Також Повідомленням-вимогою відповідач інформував позивача та боржника, що у разі невиконання чи виконання не в повному обсязі позивачем зазначеної вище вимоги щодо сплати заборгованості за кредитним договором банк зверне стягнення на предмет іпотеки згідно ст.36, 37, 38 Закону України "Про іпотеку".

За доводами позивача вказані дії відповідача є неправомірними, оскільки здійснення перевірки правочинів на предмет їх нікчемності повинно було здійснюватись виключно в межах періоду тимчасової адміністрації, яка діяла з 05.12.2014 по 02.03.2015, а не в період ліквідаційної процедури банку.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.12.2018 матеріали позовної заяви передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду судом та відкрито провадження у справі №911/2711/18.

27 лютого 2019 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій він просив суд заборонити будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно предмету іпотеки (16 земельних ділянок).

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що 25.02.2019 року з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно останньому стало відомо, що відповідач зареєстрував право іпотеки (обтяження) та звернув у позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки, тобто, на 13 (тринадцять) земельних ділянок, належних на праві власності ТОВ "КСК ГРУП", одну земельну ділянку, належну праві власності Порайко Миколі Васильовичу (код :05:010:0009 була продана позивачем раніше), одну земельну ділянку, належну праві власності Долеско Анатолію Олександровичу (код :04:009:0021 була продана позивачем раніше), одну земельну ділянку, належну на праві власності ТОВ "МАКАРЛЕНД" (код :04:020:0003 була продана позивачем раніше).

Зазначені земельні ділянки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23.11.2018 року належали ТОВ "КСК ГРУП", що засвідчується інформаційною довідкою №146641904.

На підтвердження факту державної реєстрації звернення стягнення відповідачем на предмет іпотеки, позивач надав до заяви про забезпечення позову інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: №157420987, №157420961, №157420925, №157420900, №157421186, №157421179, №157421171, №157421160, №157419355 ,№157418437, №157417896, №157417116, №157416753, №157416227, №157415550, №157413604 від 25.02.2019.

Відповідно до вказаних інформаційних довідок власником земельних ділянок є ТОВ "КСК ГРУП".

Звернення стягнення на земельні ділянки, які є предметом іпотеки, здійснено шляхом набуття ПАТ "БАНК КАМБІО" права власності на предмет іпотеки як іпотекодержателем.

За доводами позивача, відповідач не має жодних правових підстав щодо перереєстрації права власності на предмет іпотеки (звернення на нього стягнення), оскільки у відповідача припинились права та вимоги, як кредитора за кредитним договором, у зв'язку з його належним виконанням.

Предметом спору у даній справі є питання щодо наявності або відсутності у відповідача права вимоги за кредитним договором та, відповідно, існування або припинення іпотеки земельних ділянок, якою забезпечувалося виконання третьою особою 1 умов кредитного договору, а тому, як вважає позивач, звернувши стягнення на спірні земельні ділянки, відповідач без достатньої правової підстави порушив право власності позивача на це майно.

Таким чином, позивач вважає, що для унеможливлення істотного ускладнення виконання рішення суду та ефективного захисту прав позивача необхідно вжити обрані ним заходи забезпечення позову.

Задовольняючи у повному обсязі заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, а тому задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду за умови задоволення позовних вимог, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Проте, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов'язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Необхідною умовою вжиття заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що не вжиття відповідних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу або іншим особами здійснювати певні дії.

Вжиття заходів до забезпечення позову повинно сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду.

Навпаки, невжиття зазначених заходів до забезпечення позову може утруднити виконання рішення. За змістом цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали оскарження, зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову, апеляційним господарським судом встановлено, що позивачем не було подано належних та допустимих доказів, які б могли свідчити, що невжиття обраних ним заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення позову, у зв'язку з чим заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

При цьому відповідно до положень ч.7 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у справах, відповідачем у яких є неплатоспроможний банк або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом:

1) накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

2) заборони відповідачу, його посадовим особам вчиняти певні дії.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 № 782 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "БАНК КАМБІО" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 04.12.2014 № 140 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БАНК КАМБІО", згідно з яким з 05.12.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб банку.

27.02.2015 року Постановою Правління НБУ №144 було відкликано банківську ліцензію ПАТ "Банк Камбіо" та розпочато процедуру його ліквідації, а виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №46 від 02.03.2015 року про початок ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" та про призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення його ліквідації.

У подальшому строк процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" було продовжено виконавчою дирекцією Фонду до 01.03.2020 включно.

З матеріалів оскарження вбачається, що 25 лютого 2019 року ПАТ "Банк Камбіо" зареєструвало право іпотеки (обтяження), що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав, та звернуло в позасудовому порядку стягнення предмет застави (тринадцять земельних ділянок) шляхом набуття банком права власності на предмет іпотеки, як іпотекодержателем.

Отже, на момент прийняття судом першої інстанції ухвали про вжиття заходів забезпечення позову відповідач був власником земельних ділянок, а тому діяли обмеження, встановлені ч.7 ст.137 ГПК України.

Крім цього, згідно з п.7 ч.2 ст.46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Однак, судом першої інстанції не досліджено вказаних приписів ГПК України та спеціального законодавства, яким встановлена пряма заборона накладення обтяжень та обмежень на майно банку, що ліквідується.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційним господарським судом при розгляді даної справи враховані висновки Верховного Суду щодо застосування положень ст.137 ГПК України та ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", які викладені у постановах від 11.03.2019 у справі №904/4795/18, від 16.10.2018 у справі №826/5629/18, від 06.03.2019 у справі №1340/3738/18.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 04 березня 2019 року прийнята з порушенням вимог ч. 7 ст. 137 ГПК України та п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тому визнати її законною та обґрунтованою не можна, тому вона підлягає скасуванню з прийняттям рішення щодо відмови у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "КСК ГРУП" про забезпечення позову.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БАНК КАМБІО" задовольнити.

2. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04 березня 2019 року.

3. Відмовити у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "КСК ГРУП" про забезпечення позову.

4. Матеріали оскарження ухвали у справі №911/2711/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.05.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко