ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. Справа№ 910/21683/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Суліма В.В.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Трушев О.П.;

від відповідача: Герасименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019

про закриття провадження у справі

у справі № 910/21683/17 (суддя - Гумега О. В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про стягнення 810 513,75 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи у суді першої інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення 810 513,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язання зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року на підставі Договору від 01.12.2016.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 закрито провадження у справі № 910/21683/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в частині стягнення суми основної заборгованості зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року в розмірі 801 976,00 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до висновку за можливе визнати припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" в частині сплати основного боргу в розмірі 801 976,00 грн. на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008 року та зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" по сплаті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" основного боргу в розмірі 801 976,00 грн. за договором оренди приміщення від 01.12.2016 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва у справі № 910/21683/17 від 12.03.2019 та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заява про припинення зобов'язання зарахуванням не відповідає необхідним вимогам безспірності вимог через відсутність передбачених ст. 601 ЦК України умов для зарахування в зв'язку з наявністю спору між сторонами щодо змісту, умов виконання та розміру зустрічних зобов'язань. Також апелянт посилався на судові рішення у справах № 910/21648/17 та № 910/21652/17, на підставі яких змінилась природа заборгованості відповідача перед позивачем.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/21683/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є. Ю., Сулім В. В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 було відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 24.04.2019.

Позиції представників сторін

17.04.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Заявлені клопотання та результати їх розгляду

24.04.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що позивач не отримував відзив АТ КБ «Приватбанк», у зв'язку з чим не зміг з ним ознайомитись та надати свої заперечення на нього.

24.04.2019 року колегія суддів ухвалила клопотання представника позивача залишити без задоволення з наступних підстав.

Статтею 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегією суддів враховано, що відзив відповідача був направлений на адресу позивача 17.04.2019, тобто за 7 днів до дати судового розгляду апеляційною інстанцією справи № 910/21683/17.

В той же час, судом апеляційної інстанції була надана можливість представнику позивача у судовому засіданні 24.04.2019 ознайомитись з поданим відповідачем відзивом на апеляційну скаргу.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Оскільки представники сторін з'явились у судове засідання 24.04.2019, мали змогу виразити свої пояснення, думки, міркування та заперечення щодо доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи процесуальні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, а тому у колегії суддів відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 24.04.2019 позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

У судовому засіданні 24.04.2019 відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про стягнення 801 976,00 грн. боргу за договором оренди від 01.12.2016, 4 811,86 грн. інфляційних нарахувань, 2 045,04 грн. пені та 1680,85 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язання зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року на підставі Договору від 01.12.2016.

Так, 01.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (орендодавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (орендар, відповідач) було укладено Договір оренди приміщення.

Відповідно до п.1.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених Договором, орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти у тимчасове користування (оренду) приміщення, визначене у Договорі, за плату та на умовах та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності.

Приміщення, яке передається в оренду за Договором (надалі іменується "приміщення"), знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, буд. 18, має загальну площу 2846,2 кв. м., і належить орендареві на підставі права власності (п. 1.2 Договору).

Пунктом 1.4 Договору сторони погодили, що приміщення передається орендареві для використання його у банківській діяльності орендаря.

Згідно п.2.1 Договору приміщення передається орендодавцем і приймається в оренду орендарем на умовах сплати останнім орендодавцю плати за користування приміщенням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, зазначений орендодавцем.

Орендна плата підлягає сплаті до 20 числа поточного місяця за поточний місяць, із розрахунком 140,00 грн. за 1 кв. м., в тому числі ПДВ 23,33 грн., всього 400 988,00 грн. (разом з ПДВ) за перший місяць оренди. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (одиниці). Розмір орендної плати може бути переглянутий два рази на рік та змінений за згодою сторін, про що укладається додаткова угода до даного Договору (п. 2.2 Договору).

Водночас, грошове зобов'язання перед позивачем за договором оренди приміщення від 01.12.2016 року зі сплати орендної плати було припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з заявою ПАТ КБ "Приватбанк" №20.1.0.0.0/7 693007/01 від 17.12.2018 року, відповідно до якої відповідачем було повідомлено позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог, у тому числі за спірним договором оренди приміщення від 01.12.2016 року, в загальному розмірі 76 008 124,78 грн., а саме: зобов'язання ПАТ КБ "Приватбанк" перед ТОВ "Приватофис" по сплаті орендних платежів за користування належними позивачу приміщеннями у період з жовтня 2017 по листопад 2018 року (в т.ч. спірним приміщенням згідно договору у період жовтень-листопад 2017 року) та частково зобов'язання ТОВ "Приватофис" перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008 щодо повернення суми кредиту та сплаті відсотків за користування кредитним коштами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 закрито провадження у справі № 910/21683/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в частині стягнення суми основної заборгованості зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року в розмірі 801 976,00 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до суд дійшов висновку за можливе визнати припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" в частині сплати основного боргу в розмірі 801976,00 грн. на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008 року та зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" по сплаті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" основного боргу в розмірі 801976,00 грн. за договором оренди приміщення від 01.12.2016 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, згідно з вимогами статті 601 ЦК України.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов'язку заявника перед адресатом, так і обов'язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов'язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов'язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов'язані з виконанням.

Таким чином, зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однією з сторін. Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з моменту, коли є у наявності всі умови для зарахування.

Заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування, а якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду, що в подальшому буде підставою для перегляду рішення в даній справі за новивиявленими обставинами.

Отже, якщо друга сторона не погоджується з проведенням такого зарахування та вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язань (наприклад, недопустимість зарахування зустрічних вимог згідно з статтею 203 ГК України та статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом (зокрема визнання такої заяви недійсною з урахуванням частини першої, пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України).

Колегією суддів враховано, що доказів оскарження позивачем вимоги про зарахування зустрічних вимог чи доказів неможливості зарахування зустрічних вимог, зазначених у заяві відповідача від 17.12.2018 № 20.1.0.0.0/7 69307/01, у матеріалах справи відсутні.

Стосовно доводів апелянта щодо відмови банку від зарахування зустрічних позовних вимог, здійснених позивачем відповідними заявами, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи містяться заяви позивача за № 1610/1-18 від 16.10.2018 та за № 14/11-18 від 14.11.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог за договорами оренди від 01.12.2016 у кількості 221 шт. (за заявою № 1610/1-18) та 212 шт. (за заявою № 14/11-18) і кредитними договорами № 08/104/К від 17.12.2008, № 08/105/К від 17.12.2008, № 08/106/К від 17.12.2008, № 08/107/К від 17.12.2008, № 08/108/К від 17.12.2008, № 08/109/К від 17.12.2008, № 08/110/К від 17.12.2008, № 08/111/К від 17.12.2008

Однак, в переліках до вищезазначених заяв договір оренди від 01.12.2016, за яким здійснюється стягнення у даній справі, відсутній.

Отже, дані заяви не можуть бути розглянуті та враховані судом при розгляді даної справи, оскільки вони не стосуються предмету даного спору.

Крім того, колегією суддів враховано, що вказані вище заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог оскаржуються відповідачем у судовому порядку в межах справ № 904/5712/18 та № 904/5710/18.

Статтею 602 Цивільного кодексу України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008 року відповідач є кредитором, а позивач - боржником, водночас за договором оренди приміщення від 01.12.2016 року позивач є кредитором, а відповідач - боржником, що свідчить про те, що вимоги, які виникли між сторонами на підставі цих договорів, є зустрічними.

При цьому грошові вимоги мають розглядатися як однорідні у силу недиференційованості грошей як предмета виконання зобов'язань. Гроші як предмет задоволення майнової вимоги мають ознаку замінності, еквівалентності та інші властивості, що дозволяють проводити обмін та інші операції з грошами. Отже, вимога про сплату грошей за загальним правилом є однорідною із іншою вимогою про сплату грошей. Відтак, якщо зобов'язання які виникли між сторонами за укладеними договорами є грошовими, то вони є однорідними.

З матеріалів справи вбачається, що строк виконання зобов'язань за Договором оренди від 01.12.2016 та за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008 (з урахуванням змін та доповнень), вже настав.

Водночас, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме - відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов'язань.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази оспорювання відповідачем змісту, умов виконання та розміру зобов'язань передбачених Договором оренди від 01.12.2016.

Також, в матеріалах справи відсутні докази про наявність оспорювання позивачем змісту, умов виконання та розміру зобов'язань передбачених за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008 (з урахуванням змін та доповнень).

Так, колегією суддів встановлено, що відповідно до договору про внесення змін № 14 від 28.03.2016 до кредитного договору позивачем станом на 28.03.2016 було визнано заборгованість за кредитним договором у розмірі 121 433 924,75 грн. - за тілом кредиту та 21 876 976,38 грн. - за процентами.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безспірність вимог, як зарахованих у рахунок виконання зобов'язань за Договором оренди від 01.12.2016, так і переданих за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008.

Вказане вище, зокрема, узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 26.09.2018 у справі № 910/20105/17, від 02.04.2019 у справі № 918/539/18, від 04.04.2019 у справі № 918/329/18.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правомірно встановлено факт припинення зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" в частині сплати основного боргу в розмірі 801 976,00 грн. на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008 року та зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" по сплаті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" основного боргу в розмірі 801 976,00 грн. за договором оренди приміщення від 01.12.2016 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Позивач в своїй апеляційній скарзі зазначає, що у зв'язку з винесенням судових рішень у справах № 910/21648/17 та № 910/21652/17 правова природа заборгованості АТ КБ «Приватбанк» перед ТОВ «Приватофис» змінилась з заборгованості за договором оренди на заборгованість на підставі судового рішення, що не було враховано в заяві відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Однак, винесення судового рішення, яким задовольняється вимога позивача щодо виконання обов'язку в натурі, зокрема сплати передбачених договором платежів, не припиняє зобов'язання сторони за договором по сплаті таких платежів та не змінює їх правової природи.

Таким чином, вищезазначені рішення у справах № 910/21648/17 та № 910/21652/17 лише підтверджують обов'язок сторони по сплаті орендних платежів, які виникли на підставі договорів оренди, а не є підставою виникнення таких зобов'язання, або зміни їх правової природи.

Крім того, колегією суддів враховано, що встановлені у справах № 910/21648/17 та № 910/21652/17 обставини не можуть бути преюдиційними в розумінні статті 75 ГПК України для даної справи, оскільки у вказаних вище справах досліджувались листи № 65.0.0.0/3-134182 від 06.11.2017, № 65.0.0.0/3-147662 від 28.11.2017 про зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі кредитного договору № 7/30/к від 17.04.2007, щодо якого наявний господарський спір у справі № 904/6511/17, тоді як у даному спорі зарахування відбувалось на підставі заяви № 20.1.0.0.0/7 693007/01 від 17.12.2018 за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008, зміст, умови виконання та розмір зобов'язань за яким позивачем не оспорюється.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Предмет спору - це об'єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Таким чином, оскільки в частині позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати за жовтень та листопад 2017 року в загальній сумі 801 976,00 грн. предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи, а тому судом першої інстанції було правомірно закрито провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції правомірно встановлено факт припинення зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" в частині сплати основного боргу в розмірі 801976,00 грн. на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" за кредитним договором № 08/104/К від 17.12.2008 року та зобов'язання Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" по сплаті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" основного боргу в розмірі 801976,00 грн. за договором оренди приміщення від 01.12.2016 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваній ухвалі, а тому відсутні підстави для скасування або зміни ухвали Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 у справі № 910/21683/17.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 у справі № 910/21683/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 року у справі № 910/21683/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/21683/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.04.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

В.В. Сулім