Господарський суд Харківської області
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" квітня 2019 р. Справа № 5023/9521/11

вх. № 9521/11

Суддя Усатий В.О.

при секретарі судового засідання

розглянувши заяву ліквідатора (вх.№ 9556 від 17.04.2019 р.) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів по справі за заявою : ФОП ОСОБА_2, м. Харків

до ФОП ОСОБА_2, м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Харківської області від 12.12.2011 р. фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3, якого зобовязано виконати ліквідаційну процедуру, у відповідності до ст. ст. 22-32, 47-49 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Ухвалою суду від 21.05.2014 р. звільнено арбітражного керуючого ОСОБА_3 від виконання обов'язків ліквідатора банкрута.

Ухвалою суду від 06.08.2014 р. призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого ОСОБА_4

Ухвалою суду від 27.05.2015 р. усунено арбітражного керуючого ОСОБА_4 від виконання обов'язків ліквідатора банкрута, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_5

Розпорядженням керівника апарату суду від 29.01.2016 р., у зв'язку з відсутністю повноважень судді Дзюби О.А., відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, був призначений повторний автоматичний розподіл справи № 5023/9521/11.

02.02.2016 р. повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями справа № 5023/9521/11 призначена для розгляду судді Казарцевій В.В.

Розпорядженням керівника апарату суду від 02.09.2016 р., у зв'язку з відпусткою судді Казарцевої В.В. відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, був призначений повторний автоматичний розподіл справи № 5023/9521/11.

02.09.2016 р. повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями справа № 5023/9521/11 призначена для розгляду судді Усатому В.О.

Ухвалою суду від 18.04.2017 р. задоволено клопотання ПАТ АБ "Укргазбанк" (вх. № 13018 від 18.04.2017 р.), усунено арбітражного керуючого ОСОБА_5 від виконання обов'язків ліквідатора банкрута; призначено ліквідатором у справі арбітражного керуючого ОСОБА_1

18.04.2019 р. до суду від ліквідатора надійшла заява (вх. № 9555 від 17.04.2019 р.), в якій він просить суд визнання договору про поділ спадкового майна від 20.12.2012 р., посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 690, недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення становища сторін у початковий стан та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/6 частку квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, буд. 31, яка призначена ухвалою суду від 18.04.2019 р. до розгляду.

Також, до суду від ліквідатора надійшла заява (вх. № 9556 від 17.04.2019 р.) про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, в якій він просить заборонити ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 61058, АДРЕСА_1) відчужувати у будь-який спосіб 1/6 частку квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, буд. 31 (реєстраційний номер майна 16400801), внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про заборону відчуження зазначеного майна.

В обґрунтування своєї заяви про забезпечення вимог кредиторів ліквідатор посилається на те, що, ним подано до суду заяву про визнання договору про поділ спадкового майна, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі № 690, недійсним та застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення становища сторін у початковий стан. У випадку задоволення позовних вимог, виконання рішення буде неможливим у разі відчуження майна відповідачем. Тобто, у даному випадку, невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Розглянувши зазначену заяву, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон) господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою вживати заходів щодо забезпечення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

У пункті 73 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009 р. «Про судову практику в справах про банкрутство» зазначено, що господарський суд має право вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, у тому числі передбачених статтею 67 ГПК України (у старій редакції).

При цьому, положення ГПК України про забезпечення позову застосовуються у справі про банкрутство з урахуванням вимог п. 6 ст. 12 ГПК України, що визначає особливості провадження у справі про банкрутство як окремої форми судового процесу.

Отже, приймаючи ухвалу про заборону відповідачу та/або іншим особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен визначитись як з предметом спору у співвідношенні з певними заходами забезпечення позову, які вимагається до застосування, і певними діями, які вимагається заборонити вчиняти, так і з доцільністю та обґрунтованістю вжиття таких заходів.

З метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вправі вжити заходи щодо забезпечення вимог кредиторів, передбачені загальними положеннями відповідних норм ГПК України, а також інші заходи, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку, з урахуванням спеціальних норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У п. 1 Постанови Пленуму ВГСУ №16 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 зазначеної Постанови Пленуму ВГСУ адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається; оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії; обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Суд враховує, що ОСОБА_7 є першим набувачем майна, а тому у разі задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним можливе застосування реституції, оскільки реституція застосовується виключно до сторін такого правочину. Відчуження майна на користь наступного набувача унеможливить застосування реституції. За таких обставин захист прав банкрута щодо повернення майна до ліквідаційної маси буде можливим виключно шляхом подання віндикаційного позову до наступного власника, що затягне ліквідаційну процедуру, створить інші негативні наслідки, порушуватиме права боржника та кредиторів у справі.

Виходячи з обставин справи, у випадку задоволення заяви ліквідатора, рішення про повернення майна буде стосуватися виключно відповідача ОСОБА_7, тобто особи, яка є безпосередньо стороною оскаржуваного правочину.

У той же час, у випадку відчуження майна на користь будь-якої іншої особи (для чого на цей час у відповідача не існує будь-яких обмежень), рішення суду виконати буде неможливо, оскільки ОСОБА_7 перестане бути власником спірного майна, а рішення суду не буде стосуватися прав та обовязків наступного набувача майна, оскільки останній не є стороною оскаржуваного правочину.

Суд наголошує, що, враховуючи обставини спору, заходи забезпечення у вигляді заборони відчужувати майно жодним чином не позбавлять, не перешкоджатимуть та не порушуватимуть права ОСОБА_7 на вільне володіння та користування майном, та спрямовані виключно на забезпечення можливості реального виконання судового рішення (у разі задоволення позовних вимог), створюючи для цього необхідні обєктивні умови.

Таким чином, для забезпечення можливості реального виконання рішення суду (у разі його прийняття) необхідно забезпечити незмінність власника майна набувача за спірним правочином, тобто на момент прийняття рішення такою особою має бути саме відповідач ОСОБА_7

За таких обставин, запропоновані заходи є повністю обєктивними, обґрунтованими, розумними, співмірними та адекватними предмету спору, оскільки не порушуватимуть відповідних прав та інтересів відповідача, при цьому забезпечать реальну можливість виконання рішення суду.

Отже, судом здійснено оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Судом враховано, що основною метою провадження у справі про банкрутство є відновлення платоспроможності боржника та задоволення вимог сукупного кола його кредиторів, яке передбачає послідовне виконання сторонами та учасниками процесу, арбітражним керуючим обов'язків, що визначені та передбачені положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Отже, приймаючи до уваги очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам кредиторів та одночасно співмірність заходів забезпечення, суд вважає доводи заявника обґрунтованими та вважає необхідним застосувати заходи забезпечення вимог кредиторів стосовно зазначеного майна.

Керуючись ст. 12, 136, 137 ГПК України, ст. 5, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

УХВАЛИВ:

Заборонити ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 61058, АДРЕСА_1) відчужувати у будь-який спосіб 1/6 частку квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, буд. 31 (реєстраційний номер майна 16400801).

Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про заборону відчуження зазначеного майна.

Ухвалу направити ліквідатору та Департаменту реєстрації Харківської міської ради (61200, м. Харків, пл. Конституції, буд. 7) для виконання.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в строки, передбачені ст. 256 ГПК України, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Усатий В.О.