ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1644/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗапорожСпецСплав" на рішення господарського суду Запорізької області від 22.10.2018 року (повний тест рішення складено 29.10.2018 року) у справі №908/1644/18 (суддя Ярешко О.В.,)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь, Дніпропетровська область

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗапорожСпецСплав", м. Запоріжжя

про стягнення 34108,94 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.10.2018 року у справі №908/1644/18 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗапорожСпецСплав" на користь Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" 30 791,97 грн. пені, 3 316,97 грн. 3% річних, 1 762,00 грн. судового збору.

На виконання рішення 23.11.2018 року було видано судовий наказ.

Рішення суду першої інстанції мотивовано порушенням відповідачем умов договору поставки № 171002/1605534 від 12.12.2016 року в частині оплати отриманого товару.

Суд зазначив, що відповідач повністю розрахувався за отриманий ним за наявними у справі видатковими накладними товар, однак здійснив розрахунок з порушенням строку, визначеною умовами договору № 171002/1605534 від 12.12.2016 року.

З огляду на положення п.7.4 договору щодо сплати пені за порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, положень ст. 230 ГК України, ч.ч.1,3 ст.549, ч.2 ст.625 ЦК України суд вважав заявлені вимоги обґрунтованими, а проведені та перевірені судом розрахунки позивача вірними.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Зазначає, що рішення винесено з порушенням норм процесуального права ст. ст. 74, 86,129, 237, 240, 241 ГПК України, та норм матеріального права ст. ст. 526, 536, 625, 693, 712 ЦК України, що в свою чергу порушує права та інтереси відповідача.

Вказує, що судом не враховано умови договору в тій частині, що фізично рахунки, що становили різницю між базовою ціною та ціною на продукцію на дату зарахування грошових коштів, виписувалися лише після відповідної сплати за основним рахунком, а отже відповідні рахунки не могли бути зараховані раніше основного рахунку.

Відповідач вважає, що весь розрахунок позову відбувався з відповідною помилкою, є необґрунтованим, та заборгованості взагалі не відбувалося, так як відповідні платежі сплачувалися не за умовами передплати, а за умовами відстрочення платежу на 30 днів.

Просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 22.10.2018 року у справі № 908/1644/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити АТ "Нікопольський завод феросплавів" в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його законним та обґрунтованим. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Положенням ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.12.2018 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що між Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗапорожСпецСплав" (покупець) 12.12.2016 року укладений договір поставки № 171002/1605534, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити феросплави, які в подальшому іменуються товар, на умовах, в кількості та строки, зазначені в специфікаціях до даного договору, які є його невід'ємною частиною (п. 1.1 договору) (а.с.15-18 том 1).

Відповідно до п. 1.1 нової редакції Статуту Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", рішенням загальних зборів від 03.08.2018 року змінено найменування Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів", а також змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне.

Отже, позивач є правонаступником всіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів".

За умовами п. 2.3 договору № 171002/1605534 при відвантаженні товару залізничним транспортом датою поставки вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника. При поставці товару автотранспортом, датою поставки вважається дата передачі товару покупцю (найнятому ним перевізнику) на складі вантажовідправника, вказана в накладній на відпуск товару. Моментом переходу права власності на товар є дата поставки товару.

У розділі 3 договору сторони врегулювали ціну та порядок оплати. У відповідності до п. 3.1 договору, ціна на товар, який поставляється, визначається у національній валюті України, як це передбачено в специфікаціях до даного договору, без урахування податку на додану вартість.

Покупець, згідно з п. 3.2 договору, здійснює банківським переказом попередню оплату товару у національній валюті України у розмірі 100 відсотків вартості відповідної партії товару, зазначеної в специфікаціях. Вартість відвантаженого товару визначається у національній валюті України з урахуванням податків і зборів, передбачених діючим законодавством України. Допускається оплата товару, що поставляється, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до пункту 3.5 датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.6 договору (в редакції додаткової угоди № 3/1701441 від 24.02.2017 року) при перерахуванні коштів на рахунок постачальника, покупець зобов'язаний вказати: "Оплата за товар по договору № 171002/1605534". При цьому, отримані грошові кошти розподіляються постачальником наступним чином:

- оплачуються рахунки, які виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від покупця;

- оплачується рахунки, виписані по базовій ціні продукції на дату відвантаження (такі рахунки сплачуються в порядку календарної черги виникнення заборгованості) (а.с.23 том 1).

Матеріали справи свідчать, що між сторонами підписані, зокрема, специфікації №№ 18, 19, 20 (додатки до договору №№ 18, 19, 20), умовами яких визначено найменування товару, його якість, упакування, кількість, визначено, за якою формулою розраховується ціна реалізації, базова ціна, ринок збуту, строк поставки, а також загальна сума по специфікації (а.с.48-51 том 1).

На виконання умов вказаного договору та специфікацій №№ 18, 19, 20 позивачем у період з 06.10.2017 року по 16.11.2017 року поставлено відповідачу автомобільним транспортом товар (феромарганець, лігатура марганцева) згідно з наступними видатковими накладними: від 06.10.2017 року №№ 009129, 009125, 009126, 009132, 009130, 009128 (виставлений рахунок № 215598 від 06.10.2017 року на суму 6930452,77 грн.); від 07.11.2017 року №№ 009917, 009916, 009918 (виставлений рахунок № 216315 від 07.11.2017 року на суму 3180497,95 грн.); від 14.11.2017 року №№ 009940, 009939 (виставлений рахунок № 216522 від 14.11.2017 року на суму 1057340,62 грн.); від 14.11.2017 року №№ 009936, 009938, 009937 (виставлений рахунок № 216523 від 14.11.2017 року на суму 3228311,92 грн.); від 16.11.2017 року №№ 009943, 009944 (виставлений рахунок № 216534 від 16.1.2017 року на суму 1074510,18 грн.).

Факт отримання товару та рахунків відповідач не заперечує.

На усіх перелічених видаткових накладних в графі "отримав" міститься підпис уповноваженої особи відповідача.

Також у матеріалах справи наявні копії сертифікатів якості на переданий відповідачу товар, копії довіреностей на отримання товару.

Отже, факт отримання товару доведений. Строк оплати товару слід визначати по кожній накладній окремо відповідно до п.3.2 договору.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що з урахуванням наведених вище положень закону та умов договору, кінцевим строком оплати товару за рахунком № 215598 від 06.10.2017 року є дата 06.11.2017 року, за рахунком № 216315 від 07.11.2017 року є 07.12.2017 року, за рахунками №№ 216522, 216523 від 14.11.2017 року є 14.12.2017 року, за рахунком № 216534 від 16.11.2017 року є 18.12.2017 року.

Оскільки оплата рахунків не була проведена відповідачем у повному обсязі, позивач виставляв відповідача коригувальні рахунки з урахуванням змін курсу НБУ до долара США на дату платежу: № 215598АК від 07.11.2017 року, № 215598АК1 від 08.11.2017 року, № 215598АК2 від 10.11.2017 року, № 215598А3 від10.11.2017 року, № 215598АК4 від 11.12.2017 року, № 216315АК від 11.12.2017 року, 216315АК1 від 12.12.2017 року, № 216315АК2 від 19.12.2017 року, №216522АК від 19.12.2017 року, № 216523АК від 19.12.2017 року, 216534АК від 19.12.2017 року та № 216534АК1від 20.12.2017 року.

Судом встановлено, що відповідачем здійснювалися наступні оплати: 2000000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 3914 від 07.11.2017 року, 1000000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 3924від 08.11.2017 року, 1500000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 3921 від 10.11.2017 року, 2400000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 3926 від 10.11.2017 року, 3201835,85 грн. згідно з платіжним дорученням № 4058 від 08.12.2017 року, 27534,62 грн. згідно з платіжним дорученням № 4071 від 12.12.2017 року, 47485,01 грн. згідно з платіжним дорученням № 4117 від 19.12.2017 року, 5500223,39 грн. згідно з платіжним дорученням № 4110 від 18.12.2017 року, 207,42 грн. згідно з платіжним дорученням №4104 від 20.12.2017 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив здійснення ним оплат згідно з вказаними платіжними дорученнями, підтвердив, що усі коригувальні рахунки відправлялися позивачем на його адресу. Також вказав, що з урахуванням здійснених ним оплат за поставлений товар по договору № 171002/1605534 та відповідно до умов специфікацій №№ 18, 19, 20, позивачем розраховано ціну реалізації продукції (товару) та виписані для оплати відповідачу рахунки на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від покупця.

Враховуючи принцип свободи договору, визначені сторонами умови договору щодо розподілу грошових коштів, внесених в якості оплати за товар, отриманий за договором № 171002/1605534 від 12.12.2016 року, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача та дійшов вірного висновку про порушення умов договору в частині дотримання строків оплати отриманого товару.

Так, у відповідності з п. 3.6 договору кошти позивачем зараховувались таким чином: спочатку оплачувались рахунки (коригувальні), які виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від покупця; потім оплачувались рахунки, які виписані по базовій ціні продукції на дату відвантаження (у порядку календарної черги виникнення заборгованості).

Судом встановлено, що відповідач повністю розрахувався за поставлений позивачем товар за наведеними вище видатковими накладними. Проте, здійснив розрахунок із порушенням строку, визначеного умовами договору від 12.12.2016 року № 171002/1605534.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п. 7.4 договору сторонами погоджено, що у випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором поставки, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з позовною заявою та розрахунками позивача, останнім нараховано пеню у загальній сумі 30791,97 грн. у межах загального періоду з 07.11.2017 року по 19.12.2017 року, та 3316,97 грн. 3% річних за загальний період із 07.11.2017 року по 19.12.2017 року.

Встановлено, що контррозрахунок відповідач не надав суду, правильність нарахування не заперечував, доводи оскаржуваного рішення про наявність підстав для висновку про порушення ним грошового зобовязання не спростував.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення суду.

Скарга не обґрунтована, не доведена і задоволенню не підлягає.

Судові витрати за її розгляд слід віднести на апелянта згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.10.2018 року у справі №908/1644/18 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покласти на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ЗапорожСпецСплав".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков