ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/601/19

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Бринцева О.В.
при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149)
до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 2.821,46грн.
без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

АТ "Харківобленерго" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до В/Ч НОМЕР_1 , в якій просить суд стягнути з останнього пеню в розмірі 2.038,91грн., 3% річних у розмірі 182,56грн., індекс інфляції - 599,99грн. та витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно з Договором про постачання електричної енергії від 01.09.2004 №58110 щодо своєчасної та повної оплати вартості використаної електричної енергії. В якості правових підстав позову вказує на положення статей 526, 610, 625, 714 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.03.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі №922/601/19. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

02.04.2019 від відповідача надійшов відзив на позову заяву (вх. №8148), в якому зазначає, що заборгованість погашалась відповідачем у відповідності до цільового державного фінансування на підставі рахунків про оплату електроенергії, які надходили на адресу відповідача від постачальника після взяття договору про закупівлю електроенергії №20/КЕС-2018/58110 від 05.04.2018 на фінансові зобов`язання у Державній казначейській службі України у Новобаварському районі м. Харкова. Оскільки, простроченням платежу, який є підставою для нарахування неустойки, позивачеві не були завдані збитки, враховуючи незначний час прострочення, а також те, що заборгованість на даний час погашена, просив зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на 90%.

04.04.2019 від позивача надійшли заперечення на відзив (вх. №8379), в яких зазначає про правомірне нарахування 3% річних та пені, а відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Між АК "Харківобленерго" (Постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 ВВ МВС України (Споживач) було укладено Договір про постачання електричної енергії від 01.09.2004 №58110 (надалі Договір).

Додатковою угодою від 01.11.2011 внесено зміни до Договору у зв`язку з прийняттям нової редакції Правил користування електричної енергії згідно Постанови НКРЕ від 04.02.2010 №105 та викладеного його у новій редакції.

У відповідності до предмету Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку №3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього Договору, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід`ємними частинами (Розділ 1).

Згідно з підпунктом 2.2.2. пункту 2.2. Договору Постачальник електричної енергії зобов`язується постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням умов розділу Договору, відповідно до додатку №1 "Договірні величини споживання".

Відповідно до підпункту 2.3.3. пункту 2.3. Договору Споживач у свою чергу зобов`язується своєчасно оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку №2 "Порядок розрахунків".

Пунктом 9.4. Договору сторони визначили, що цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається строком до 13.12.2011. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Абзацами 2, 3 пункту 5 Додатку №2 "Порядок розрахунків" до Договору передбачено, що за результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додатком №20 "Акт про використану енергію". Для проведення остаточного розрахунку Споживач протягом 3 днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений Споживачем протягом 5 банківських днів з дня його отримання. В разі неявки Споживача для отримання рахунку Постачальник направляє рахунок Споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим з дня його відправлення.

Як зазначає позивач у позовній заяві, він свої зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, здійснивши відпуск електроенергії відповідачу за період з лютого 2018 по жовтень 2018, що підтверджується Актами про використану електричну енергію та відомостями про витрати електричної енергії.

Рахунки за лютий жовтень 2018 року були отримані уповноваженими представниками відповідача, що підтверджується витягами з книги реєстрації отримання рахунків.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої зобов`язання з оплати спожитої електричної енергії виконав з порушенням строку, встановленого у договорі, про що свідчать копії платіжних доручень.

За прострочення виконання грошового зобов`язання, на підставі пункту 6 додатку №2 "Порядок розрахунків" до Договору та статті 625 ЦК України, позивачем нараховано пеню в розмірі 2.038,91грн., 3% річних у розмірі 182,56грн., індекс інфляції - 599,99грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За змістом частин першої, другої статті 26 Закону України "Про електроенергетику", споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Частиною першою статті 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до вимог статей 525, 526, 629 ЦК України та статті 193 ГК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та в повному обсязі. Як встановлено судом, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором виконав несвоєчасно, за отриману споживачем за період з лютого по жовтень 2018 року електричну енергію розрахувався з порушенням строків, визначених договором.

В силу вимог частини другої статті 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.2.1. Договору сторони визначили, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку №2 "Порядок розрахунків", до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Позивач у відповідності до вищевказаних положень Договору та статті 625 ЦК України за порушення строків виконання зобов`язання, нарахував відповідачу пеню в розмірі 2.038,91грн., 3% річних у розмірі 182,56грн., індекс інфляції - 599,99грн.

Всупереч вимог статті 13 та статті 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідач доказів на спростування викладених обставин не надав.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пред`явлених до стягнення заявлених пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку про те, що розрахунки відповідають вимогам чинного законодавства, а вказані суми є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими.

Разом з тим, як вже було зазначено судом, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені яка підлягає сплаті на 90%, у зв`язку з неможливістю проведення оплати в період проведення процедури закупівлі на початку 2018 року. Вказав, що прострочення відповідачем оплати поставленої електроенергії є незначним та на даний час основна заборгованість відсутня.

Частиною першою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У частині третій статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд також зауважує, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013.

Судом встановлено, що відповідач є державною установою, з призначеними для виконання завдань, пов`язаних з забезпеченням оборони України. Відповідно до статті 19 Закону України "Про Збройні Сили України" фінансування ЗС України здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

При цьому, матеріали справи не містять доказів спричинення позивачеві негативних наслідків (збитків) у зв`язку з несвоєчасною оплатою Відповідачем вартості отриманої електроенергію в строки, встановлені договором, оскільки втрати від знецінення коштів компенсуються, зокрема, стягненням інфляційних втрат та 3% річних за час, в який позивач не міг користуватися коштами. Одночасно з цим, стягнення пені безумовно вплине на обсяг фінансування Збройних сил України.

З огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 50% до 1.019,46грн., відповідно до цього суд вважає за необхідне клопотання відповідача про зменшення пені задовольнити частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частини дев`ята).

Беручи до уваги те, що відповідачем оплату поставленої електроенергії здійснено з простроченням, тобто з його (відповідача) неправильних дій справу доведено до розгляду господарським судом, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1.921,00грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 149, ) пеню в розмірі 1.019,46грн., 3% річних у розмірі 182,56грн., індекс інфляції - 599,99грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1.921,00грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "14" травня 2019 р.

Суддя О.В. Бринцев