ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
23 квітня 2019 рокуСправа № 921/295/18
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Сидорук А.М.
при секретарі судового засідання Шмир А.І.
про визнання грошових вимог в сумі 715 809,85коп.
про визнання банкрутом
За участю представників сторін:
Кредиторів: ОСОБА_3 - представник ГУ ДФС у Тернопільській області; ОСОБА_4 - представник ГУ ДФС у Тернопільській області.
Боржника: ОСОБА_5 - арбітражний керуючий
Суть справи: Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 27 серпня 2018 року порушено провадження у справі про банкрутство Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Байківці, Тернопільський район, Тернопільська область.
Відповідно до п. 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
09 квітня 2019 року на адресу суду від ОСОБА_1 управління ДФС у Тернопільській області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу платіжного доручення № 274 від 18.03.2019 року про сплату судового збору в сумі 3 842,00грн.
23.04.2019 року кредитором - ОСОБА_1 Управлінням ДФС у Тернопільській області через канцелярію суду подано клопотання (вх.№ 7149 від 23.04.2019) про долучення до матеріалів справи світлокопію інтегрованої картки платників податків; світлокопію витягу з ІКПП "історія недоїмки".
При цьому суд виходить з наступного.
В обґрунтування заявлених грошових вимог кредитор в заяві про визнання кредитором зазначає наступне:
Ліквідатор у відповідності до вимог ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.2013р. зобов'язаний розглядати вимоги кредиторів у ліквідаційної процедурі.
У відповідності до ч.1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.
За змістом п. 29 інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)" від 28.03.2013 року N01-06/606/2013, розгляд грошових вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі статті 23 Закону.
У відповідності до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.
Згідно ч. 8 ст. 91 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, із зазначенням строку пред'явлення кредиторами вимог до банкрута, який не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд розглядає вимоги, заявлені кредиторами або боржником, у строки, передбачені частиною восьмою статті 91 цього Закону. За наслідками розгляду зазначених вимог господарський суд виносить ухвалу про порядок і розмір задоволення вимог кредиторів.
В силу ч. 2 ст. 92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", до задоволення вимог кредиторів із коштів, внесених на спеціальний банківський рахунок, відшкодовуються витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство фізичної особи і виконанням постанови господарського суду про визнання фізичної особи банкрутом. Вимоги кредиторів задовольняються в такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги кредиторів за зобов'язаннями, забезпеченими заставою майна фізичної особи; вимоги громадян, перед якими фізична особа несе відповідальність за заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації відповідних періодичних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані у цьому Фонді у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, вимоги щодо стягнення аліментів; розрахунки щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), і щодо виплати авторської винагороди, а також задовольняються вимоги, що виникли із зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); у третю чергу проводяться розрахунки з іншими кредиторами.
Згідно ч. 3 ст. 92 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого частиною восьмою статті 91 цього Закону, задовольняються в останню чергу.
Відповідно до п.п. 14.1.39. п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 46.1. статті 46 Податкового Кодексу України, визначено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Приписами п. 49.18.cт.49 Податкового Кодексу України податкові декларації, крім випадків передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітній період, що дорівнює, зокрема, - календарному місяцю - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1. ст.57 ПК України).
Пунктом 203.1 статті 203 Податкового Кодексу України визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем звітного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання: податкової декларації (п. 203.2 ст. 203 ПК України).
Згідно з п.п.14.1.175 п. 14.1. ст. 14 Податкового Кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов'язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (п.п.14.1.162 п. 14.1. ст. 14 ПК України).
Згідно з п. 129.3.3 Податкового Кодексу України нарахування пені закінчується, зокрема, у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України).
Як встановлено судом, податковим органом, в зв'язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство на підставі п.п.129 1.1. ст.129 Податкового кодексу України здійснено нарахування пені та штрафних санкцій за минулі роки згідно податкових повідомлень - рішень № НОМЕР_2 від 14.09.2018р., № НОМЕР_3 від 14.09.2018 року, № НОМЕР_4 від 17.09.2018року.
Також нараховано ЄВ ФОП, в.т.ч. на спрощеній системі № 9669485/ev від 19.10.2018 року в сумі 2457 грн 18 коп. та № 947370/ev від 21.01.2018 року в сумі 2457 грн 18 коп.
Відповідно до ст.19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", мораторій на задоволення вимог кредиторів передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою зупинення виконавчого провадження.
Документом, який є підставою або засвідчує введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, є ухвала господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків.
З підстав введення мораторію на задоволення вимог кредиторів відбувається повний розрахунок кредитора з боржником, а саме розрахунок пені та штрафних санкцій, з моменту виникнення заборгованості до дати винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство.
У зв'язку з винесенням ухвали Господарським судом Тернопільської області про відкриття (порушення) провадження у справі про банкрутство фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с.Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області 471711, ідентифікаційний код НОМЕР_1 та у відповідності п.п.129.3.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України контролюючим органом повинно бути закінчено нарахування пені.
Як вбачається із долучених до заяви розрахунків та інтегрованої картки платника податку - нарахування пені та штрафних санкцій припинено 27.08.2019 року.
Грошові вимоги зі сплати єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців в сумі 2 457,18 грн. № 9669485/ev від 19.10.2018 року з терміном сплати 19.10.2018 року підлягають до задоволення як поточні.
Отже, вимоги ОСОБА_1 управління ДФС у Тернопільській області у розмірі 713 352 грн 62 коп. є за своєю правовою природою у розумінні приписів ст.1 Закону про банкрутство поточними, оскільки можуть нараховуватись лише після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Грошові вимоги зі сплати єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців в сумі 2457,18 грн. № 947370/ev від 21.01.2019 року з терміном сплати 21.012019 року підлягають відхиленню, оскільки такий податок нараховано органом ДФС 21 січня 2019, тоді як Постанова про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури прийнята Господарським судом Тернопільської області 15 січня 2019.
В силу приписів ст.38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобовязань банкрута вважається таким, що настав. У банкрута не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів)), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Крім того, суд зазначає, що на підставі положень Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом у справі про банкрутство спір не вирішується по суті, а лише встановлюються грошові вимоги кредиторів на підставі поданих документів.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд, -
Черговість задоволення грошових вимог кредитора:
в сумі 3 842,00 грн. /сплачений судовий збір/ - перша;
в сумі 2 457грн. 18коп. друга;
в сумі 710 895грн. 49коп. третя.
Суддя А.М. Сидорук