ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2019 р. Справа №914/2350/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Кишенюк Н.Т.

розглянув апеляційну скаргу Приватного підприємства "К.Р.О.К.-7" від 31.01.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2019 (головуючий суддя Бортник О.Ю., судді Кітаєва С.Б., Матвіїв Р.І., повний текст складено 01.02.2019)

у справі № 914/2350/17

за позовом Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-1 Приватного підприємства "К.Р.О.К.-7", с. Петропавлівська Борщагівка, Київська область,

до відповідача-2 Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів,

треті особи без самостійних вимог на предмет спору:

на стороні позивача - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

на стороні відповідача-1 - Приватне підприємство "ТМ Тріада", м. Київ,

про скасування реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, визнання недійсним договору купівлі продажу,

представники:

від позивача - Шевченко М.І.,

від відповідача-1 - Хромяк У.В.,

від відповідача-2 - не з'явився,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - не з'явився,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - не з'явився.

15.11.2017 до Господарського суду Львівської області надійшов позов Львівської міської ради до відповідачів Приватного підприємства (надалі - ПП) "К.Р.О.К.-7" та Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (надалі - Управління державної реєстрації ЮД ЛМР) за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (надалі - Управління комунальної власності ДЕП ЛМР) про скасування реєстрації права власності за ПП «К.Р.О.К.-7» на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 187 кв.м. (житловий будинок пл. 65,3 кв.м та нежитлові приміщення площею 121,7 кв.м), що знаходяться за адресою: м.Львів, вул. Кам'янецька, 43, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101 (а.с. 10-19, т.1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що об'єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці комунальної власності, у зв'язку з чим, внаслідок спірної державної реєстрації права власності, порушено права та майнові інтереси законного власника земельної ділянки - територіальної громади м. Львова, яка внаслідок спірних дій не в змозі розпоряджатися своєю земельною ділянкою. При цьому, первинна державна реєстрація права власності на цей об'єкт нерухомого майна була незаконно здійснена у листопаді 2016 року за ПП «Фірма «Грот» на підставі неіснуючого розпорядження Галицької районної адміністрації №81 від 06.03.1997, а сам об'єкт нерухомого майна не існує в натурі, однак, незважаючи на це, щодо нього був укладений договір купівлі-продажу між ПП «Фірма «Грот» та ПП «К.Р.О.К.-7».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.01.2018 (а.с. 96-97, т.1) до участі у даній справі було залучено правонаступника ПП «Фірма «Грот» - Приватне підприємство «ТМ Тріада» як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача-1.

08.02.2018 позивач подав до суду заяву про відмову від позовних вимог щодо відповідача-2 (а.с. 160, т.1).

16.05.2018 позивач подав до суду заяву в порядку ч.3 ст.237 ГПК України, у якій просив при вирішенні спору визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення по вул. Кам'янецькій, 43 від 17.11.2016 за №886, укладений між ПП «Фірма «Грот» та ПП «К.Р.О.К.-7» та посвідчений приватним нотаріусом Загвойською Н.І. (а.с. 61-63, т.2), у зв'язку з тим, що він (позивач) не мав у своєму розпорядженні примірника вказаного договору, а копія цього документа була отримана судом в межах підготовчого провадження у даній справі.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.01.2019 у даній справі (а.с. 201-216, т.3) позов задоволено частково; скасовано реєстрацію права власності за ПП «К.Р.О.К.-7» на вищезгаданий об'єкт нерухомого майна; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 17.11.2016; прийнято відмову позивача від позовних вимог до відповідача-2 та закрито провадження у справі в цій частині відповідно до п. 4 ч. 1 статті 231 ГК України.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив, зокрема, з наступного:

1) правовстановлюючий документ, на підставі якого, як стверджує відповідач-1, у продавця нерухомого майна за договором № 886 виникло право власності на це майно (розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 06.03.1997 за № 81) не приймався;

2) на земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Львів, вул. Кам'янецька, 43, відсутнє нерухоме майно щодо якого проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності та укладено договір купівлі-продажу від 17.11.2016;

3) державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна за ПП «Фірма «Грот» була проведена з порушенням вимог ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою встановлено підстави для державної реєстрації прав, що в свою чергу потягло неправомірність державної реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомого майна за відповідачем-1.

Зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у відповідача-1 незаконно виникло право на перехід до нього на підставі норм ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України права власності чи права користування земельною ділянкою по вул. Кам'янецькій, 43 у м. Львові. В свою чергу, вказане порушує речові права власника земельної ділянки та охоронюваний законом інтерес територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на оформлення за нею, шляхом здійснення державної реєстрації, речових прав на цю земельну ділянку; державна реєстрація права власності на неіснуючий об'єкт на земельній ділянці комунальної власності порушує права власника такої земельної ділянки - територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради.

Дане рішення оскаржив відповідач-1 з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на наступне:

1) оскаржуване рішення порушує право власності відповідача-1, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2016. Станом на дату прийняття відповідачем-1 об'єкта нерухомого майна у власність, цей об'єкт існував в натурі, що підтверджується фотозвітом, відображеним у звіті про оцінку майна. З огляду на положення ст.328 ЦК України, право власності відповідача-1 слід вважати таким, що набуте правомірно, а самого відповідача-1 - добросовісним набувачем;

2) безпідставним є висновок суду про незаконність спірної державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, оскільки факт здійснення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна свідчить про те, що у реєстратора (нотаріуса) були підстави для вчинення такої дії. При цьому, на думку скаржника, позивач не подав доказів порушення нотаріусом процедури внесення записів до державного реєстру речових прав. Вищенаведене в сукупності свідчить про те, що позивач передчасно заявив позовну вимогу про скасування запису про державну реєстрацію права власності за відповідачем-1;

3) договором купівлі-продажу від 17.11.2016 та спірною реєстраційною дією не порушуються права позивача, оскільки: а) у позивача відсутні правовстановлюючі документи на відповідну земельну ділянку; б) позивачем не наведено доказів, що відповідач-1 яким-небудь чином використовує цю земельну ділянку;

4) матеріали даної господарської справи не надають змоги достовірно встановити факт наявності чи відсутності первинних правовстановлюючих документів - розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 06.03.1997 за №81 та реєстраційного посвідчення Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 12.03.1997. Вирішення зазначених питань залежить від вирішення кримінального провадження №0000720 від 12.09.2017.

Позивач подав пояснення на апеляційну скаргу, в якому просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. У своєму поясненні він зазначив наступне:

1) в матеріалах справи міститься достатньо доказів, на підставі яких можливо зробити висновок про те, що рішення про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна приймалося на підставі неіснуючих документів, а саме, розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 06.03.1997 за №81 та реєстраційного посвідчення Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 12.03.1997. Вказаний висновок підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в аналогічній справі №914/3366/16. Окрім того, в розумінні ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Галицька районна адміністрація Львівської міської ради не є органом, який може приймати рішення про розпорядження об'єктами комунальної власності;

2) твердження апелянта про те, що встановлення факту існування в об'єктивній реальності розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та реєстраційного посвідчення Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації залежить від вирішення кримінального провадження є необґрунтованими, оскільки в процесі розгляду кримінального провадження буде встановлено лише винуватість чи невинуватість обвинувачених осіб, а не факт правомірності набуття права власності на неіснуючу споруду, що є завданням господарського судочинства;

3) належність земельної ділянки до земель комунальної власності випливає з п.а) ч.2 ст. 83 ЗК України, відповідно до якої у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності. Вказаний факт підтверджується також довідкою відділу Держгеокадастру у м.Львові, що міститься в матеріалах справи;

4) в силу положень ст. 179, 182 ЦК України та ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не можуть бути зареєстрованими речові права на ті об'єкти нерухомого майна, які фактично не існують як предмети матеріального світу. Оскільки сторони договору купівлі-продажу від 17.11.2016 були обізнані з тим, що об'єкт нерухомого майна, який був предметом цього договору, не існував в натурі, метою укладення договору було заволодіння земельною ділянкою комунальної власності. У зв'язку з цим, суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин положення ст. 228 ЦК України;

5) аналогічний спір між цими самими сторонами щодо об'єкта нерухомості та земельної ділянки за сусідньою адресою: м. Львів, вул. Кам'янецька, 45 розглядався у межах господарської справи №914/2441/17, рішення у якій набрали законної сили.

Відповідач-2 та треті особи не виконали вимог ухвали суду від 08.02.2019 та не подали відзивів чи письмових пояснень на апеляційну скаргу. Також вони не забезпечили явку своїх представників в судові засідання, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду за тими адресами, відомості про які містяться в матеріалах справи та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм ухвал суду апеляційної інстанції та поштовими конвертами з довідками відділень поштового зв'язку про причини повернення.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов'язковою, враховуючи завершення процесуального строку для розгляду апеляційної скарги, встановленого ст.273 ГПК України, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представників відповідача-2 та третіх осіб.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

09.11.2016 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н.І. на підставі розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 06.03.1997 за № 81 та реєстраційного посвідчення від 12.03.1997, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, проведено державну реєстрацію права приватної власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 187 кв. м, розташоване за адресою: м. Львів, вул. Кам'янецька, 43 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101) за ПП «Фірма «Грот» (ідентифікаційний код 21923720). Згідно з додатковими відомостями об'єкт нерухомого майна, про який йдеться вище, являв собою нежитлове приміщення, що не є об'єктом житлової нерухомості, котрий складався з житлового будинку площею 65,3 кв. м та нежитлового приміщення площею 121,7 кв. м. Наведене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованою станом на 05.04.2017, номер інформаційної довідки 84274920 (а.с. 22-23, т.1).

Наявним у матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 08.12.2017 (а.с. 64-69, т.1) підтверджується державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи ПП «Фірма «Грот» (ідентифікаційний код 21923720) про зміну назви юридичної особи на ПП «ТМ Тріада».

17.11.2016 між ПП «Фірма «Грот» (продавцем) та ПП «К.Р.О.К.-7» (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н.І. та зареєстрований в реєстрі за № 886 (а.с. 231, т.1). Відповідно до п. 1 цього договору ПП «Фірма «Грот» продала відповідачу-1 у справі нежитлові приміщення, які складалися з житлового будинку площею 65,3 кв. м та нежитлового приміщення площею 121,7 кв. м, які розташовані по вул. Кам'янецькій, 43 у м. Львові. У пункті 2 договору перелічено наведені вище правовстановлюючі документи на майно, що належало продавцю на праві власності (розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 06.03.1997 за № 81 та реєстраційне посвідчення від 12.03.1997, видане Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації).

19.11.2016 приватним нотаріусом Загвойською Н.І. було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно факт відчуження згаданого нерухомого майна на підставі договору від 17.11.2016 та перехід права власності до відповідача-1 у справі, про що свідчить запис щодо припинення права власності (номер запису про право власності 17519467). Вказане підтверджується згаданою вище Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованою станом на 05.04.2017, номер 84274920 (а.с. 22-23, том 1).

Частину документів, що підтверджують вчинення зазначених дій чи правочинів, було отримано Господарським судом Львівської області 21.03.2018 (а.с. 230-257, т.1) з Львівського державного нотаріального архіву ГТУЮ у Львівській області на підставі ухвали суду від 05.03.2018.

До вказаного листа було, зокрема, долучено копії (в т.ч. нечіткі та поганої якості): а) договору купівлі-продажу від 17.11.2016; б) розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 06.03.1997 за № 81 (виготовлене комп'ютерним способом та підписане в.о. голови ОСОБА_7); г) реєстраційного посвідчення від 12.03.1997, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації; ґ) витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2016, 19.11.2016, які були отримані приватним нотаріусом Загвойською Н.І.; д) технічного паспорта від 14.04.2004 на будинок та нежитлові приміщення; е) звіту про незалежну оцінку вартості майна від 14.11.2016; є) документи, що стосуються діяльності ПП «К.Р.О.К.-7» (титульна сторінка статуту, накази, протоколи загальних зборів засновників, виписка з реєстру, документи, що підтверджують особу керівника).

Державна реєстрація за Приватним підприємством «Фірма «Грот» права власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: м. Львів, вул. Кам'янецька, 43 та подальше відчуження цього об'єкта на користь ПП «К.Р.О.К.-7» з відповідною державною реєстрацією, стало підставою для звернення Львівської міської ради з позовом у даній справі в інтересах територіальної громади м. Львова, яку позивач уповноважений представляти на підставі норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними доводи скаржника про відсутність порушення прав та інтересів позивача спірними реєстраційними діями, а також умовами договору купівлі-продажу від 17.11.2016.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується; це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 ст.143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Частиною 5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч.8 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів; об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка за адресою: м.Львів, вул. Кам'янецька, 43 перебуває в комунальній власності.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Схожі положення містяться у ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу (надалі - ЗК) України, відповідно до якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, внаслідок відчуження об'єкта нерухомості, що розташований на певній земельній ділянці, права власника земельної ділянки щодо користування чи розпорядження такою земельною ділянкою обмежуються або припиняються у відповідній частині в силу закону.

Отже, спірні реєстраційні дії та правочин щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: м.Львів, вул. Кам'янецька, 43, стосуються, в тому числі, прав та інтересів Львівської міської ради, яка представляє інтереси територіальної громади м. Львова як власника відповідної земельної ділянки. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Безпідставними є твердження скаржника про недоведеність факту перебування вказаної земельної ділянки у комунальній власності та про необхідність наявності у позивача правовстановлюючих документів на земельну ділянку, оскільки в силу прямої вказівки закону, відповідно до ч.2 ст. 83 ЗК України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності.

В свою чергу, відповідно до довідки Відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 31.01.2018 за № 18-13-0.37-164/109-18 (а.с. 158, т.1), земельна ділянка по вул. Кам'янецькій, 43, у м. Львові належить до земель м. Львова, що не надані у власність або користування іншим особам. Відповідачем-1 не доведено того, що земельна ділянка перебуває у його власності, чи у власності іншої особи.

Як було зазначено вище, правовстановлюючими документами, на підставі яких 09.11.2016 було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна за ПП «Фірма «Грот», а також на підставі яких було укладено договір купівлі-продажу від 17.11.2016 є розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 06.03.1997 за № 81 та реєстраційне посвідчення від 12.03.1997, видане Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації.

Однак, Галицька районна адміністрація стверджує про відсутність у неї розпорядження № 81 від 06.03.1997, що підтверджується відповідним листом районної адміністрації за № 4-31-1711 від 21.07.2017 (а.с. 25, т.1).

Наявне у матеріалах справи розпорядження Галицької районної державної адміністрації за № 81 (а.с. 25, т.1, на звороті) датоване 28.01.1997, виготовлене на друкарській машинці, підписане головою ОСОБА_8 та стосується надання дозволу на продаж-обмін квартири від імені неповнолітніх дітей.

Наявні у матеріалах справи розпорядження Галицької районної адміністрації, датовані 06.03.1997 (а.с. 26-30, т.1), виготовлені на друкарській машинці, підписані головою ОСОБА_8, мають номери з 244 по 248 та стосуються розгляду гаражного питання, розміру посадового окладу, встановлення надбавок, дозволу на влаштування коридору, надання в користування підвального приміщення і у них не згадується про передання у власність нерухомого майна ПП «Фірма «Грот».

Оригінал чи належним чином засвідчену копію вказаного розпорядження, або будь-яких інших доказів існування такого розпорядження, ні відповідач-1, ні третя особа-2 до матеріалів справи не долучили.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що розпорядження від 06.03.1997 за №81 «Про розгляд заяви ПП «Фірма «Грот», на підставі якого видано реєстраційне посвідчення від 12.03.1997, Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради не приймалось. Доказів того, що питання про оформлення за третьою особою у справі права власності на будинок та нежитлові приміщення по вул. Кам'янецькій, 43, у м. Львові вирішувалось іншими розпорядженнями Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, матеріали справи не містять.

Колегія суддів не бере до уваги твердження скаржника про те, що обставини щодо наявності чи відсутності правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна повинні бути встановлені за результатами розгляду кримінального провадження, оскільки ГПК України передбачає достатній набір інструментів для належного доказування відповідачем-1 своєї позиції.

Окрім того, актом перевірки Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради №558нп/17 від 28.07.2017 встановлено відсутність будівлі по вул. Кам'янецькій, 45 у м. Львові (а.с. 34, т.1).

Відповідно до листа Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" за №3023 від 10.08.2017, згідно архівних даних інвентаризація будівель (споруд) за адресою: м. Львів, вул. Кам'янецька, 43 станом на 07.08.2017 не проводилась (а.с. 33, т.1).

Також, про відсутність будівель (споруд) за адресою: м. Львів, вул. Кам'янецька, 43 свідчать листи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №4-34-2061 від 30.08.2017, Львівського комунального підприємства "Житловик-С" №01-16/820 від 08.08.2017 (а.с. 31, 32, т.1).

Актом обстеження земельної ділянки на вул. Кам'янецькій, 43, 45 від 19.01.2018, складеним комісією Львівської міської ради у складі представників відділу ринку землі управління земельних ресурсів департаменту містобудування, відділу землеустрою управління земельних ресурсів департаменту містобудування, відділу правової експертизи з економічних та інфраструктурних питань управління правової роботи юридичного департаменту, відділу житлової забудови та реконструкції управління регулювання забудови департаменту містобудування, а також провідного спеціаліста відділу у м. Львові ГУ Держгеокадастру у Львівській області, затвердженим директором Департаменту містобудування (а.с. 77-83, т.1) з доданими до нього фотографіями та копією наявних в геофонді Управління архітектури та урбаністики матеріалів топографічного плану встановлено: відсутність поштової адреси за номером 43 по вул. Кам'янецькій; відсутність на земельній ділянці об'єктів нерухомого майна; розташування на земельній ділянці високовольтних мереж та розташування земельної ділянки в межах охоронної зони ЛЕП.

Факт відсутності рішення про присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомого майна також підтверджується листом Сихівської районної адміністрації від 20.12.2017 за №434-3243 (а.с. 60, т.1).

Покликання скаржника на те, що станом на момент укладення договору купівлі-продажу від 17.11.2016 об'єкт нерухомого майна існував, спростовуються цим же доказом, на який покликається скаржник, а саме, звітом про незалежну оцінку вартості майна станом на 14.11.2016 (а.с. 237-248, т.1).

У вказаному звіті (а.с. 241, на звороті, а.с. 244, в т.ч. зворот, т.1) встановлено, що з конструктивних елементів нерухомого майна наявний лише фундамент кам'яний бутовий з рівнем фізичного зносу 80%. При цьому, стіни, перегородки, перекриття, дах, покрівля, підлога, опорядження, вікна, двері, електропостачання, водопостачання, каналізація, опалення, газопостачання, телефон - відсутні. Загальний фізичний знос майна визначено в розмірі 100%.

Згідно з інформацією, наданою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові у листі від 14.08.2017 за №4-0006-347 (а.с. 34, т.1), відповідно до даних Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів за адресою м. Львів вул. Кам'янецька, 43, відомості про зареєстровані дозвільні документи на виконання будівельних робіт та про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання цих документів відсутні.

Таким чином, судова колегія вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що на земельній ділянці, розташованій за адресою: м. Львів, вул. Кам'янецька, 43 будівлі чи споруди, щодо яких проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності та укладено договір про купівлю-продаж від 17.11.2016 - відсутні.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що залишки фундаменту з рівнем фізичного зносу 80% за своєю правовою природою та об'єктивними фізичними характеристиками не можуть вважатися житловим будинком площею 65,3 кв. м та нежитловим приміщенням площею 121,7 кв.м. Такий висновок суперечить визначенням, що містяться у чинному законодавстві України, зокрема, у ст. 380 ЦК України та п. 2 Загальної частини Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1442. Так, відповідно до ст. 380 ЦК України, житловий будинок як об'єкт права власності - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання; відповідно до п. 2 Загальної частини Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна", приміщення - це частина внутрішнього об'єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу, будівлі - земельні поліпшення, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182, ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.1 ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Приписами ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення; якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

За таких обставин, в Державному реєстрі реєструються речові права лише на існуюче нерухоме майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Нормами ч.4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Скасування державної реєстрації на підставі рішення суду передбачено ч .2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 за №1127.

Відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 за №1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Пунктом 7 Порядку визначено, що для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Відповідно до норм ч.1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб'єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб'єкта управління об'єктами державної власності, відомостей про об'єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Згідно з частиною другою вказаної статті у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, враховуючи те, що ні розпорядження №81 від 28.01.1997, ні інші розпорядження Галицької районної адміністрації від 06.03.1997 не стосуються об'єкта нерухомого майна по вул. Кам'янецькій, 43 у м. Львові; оригіналу розпорядження Галицької районної адміністрації від 06.03.1997 №81 чи будь-яких інших доказів існування такого розпорядження сторонами суду не подано, а також те, що на земельній ділянці, розташованій за адресою: м.Львів, вул.Кам'янецька, 43 відсутні будівлі чи споруди щодо яких проведено оскаржувану державну реєстрацію права власності, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 187 кв.м. (житловий будинок пл. 65,3 кв.м та нежитлові приміщення площею 121,7 кв.м), що знаходяться за адресою: м.Львів, вул. Кам'янецька, 43 за Приватним підприємством «Фірма «Грот» проведена з порушенням вимог ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якою встановлено підстави для державної реєстрації прав, що в свою чергу потягло неправомірність державної реєстрації права власності на спірний об'єкт нерухомого майна за відповідачем-1.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини, на які він покликається як на підставу своїх вимог.

Як було зазначено вище, позивач в порядку ч. 3 ст. 237 ГПК України до закінчення підготовчого провадження в Господарському суді Львівської області подав заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17.11.2016, укладеного між ПП «Фірма «Грот» та ПП «К.Р.О.К.-7» та посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Загвойською Н.І. і зареєстрованого в реєстрі за № 886. Місцевий господарський суд прийняв до розгляду вказану заяву, оскільки позивач не міг включити відповідну вимогу до своєї позовної заяви зважаючи на норми ст. 8 Закону України «Про нотаріат» та наявність нотаріальної таємниці та на ту обставину, що йому (позивачу) не було відомо чи взагалі існує такий договір і який його зміст. Про фактичне укладення договору та його зміст позивачу стало відомо після надходження на адресу Господарського суду Львівської області відповідних матеріалів з Львівського державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у Львівській області (21.03.2018).

Вказаний договір купівлі-продажу від 17.11.2016 пов'язаний з підставами та предметом спору у даній справі, оскільки був укладений на підставі неіснуючих правовстановлюючих документів, а також оскільки на підставі цього договору було вчинено оскаржувану реєстраційну дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17.11.2016 було укладено особою (продавцем), яка не мала права відчужувати нерухоме майно, а також, що нерухоме майно, яке відповідно до п.1 договору є предметом договору, відсутнє на земельній ділянці по вул. Кам'янецькій, 43 у м. Львові, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що цей договір суперечить вимогам закону, а саме нормам ст. ст. 203, 2015, 655, 656, 658 ЦК України та ст. 207 ГК України, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним.

Твердження скаржника про те, що він є добросовісним набувачем майна за договором купівлі-продажу - безпідставні, оскільки, як було зазначено вище, з огляду на зміст звіту про оцінку майна, про який йдеться у пункті 4 договору, відповідач-1 не міг не знати, що нерухоме майно, яке є предметом договору, відсутнє як об'єкт матеріального світу і фізично не знаходиться на земельній ділянці по вул. Кам'янецькій, 43, у м. Львові. Вказана обставина підтверджується також і низькою ціною продажу майна, яка була погоджена сторонами договору на підставі згаданого звіту про оцінку.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2019 у справі №914/2350/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "К.Р.О.К.-7"- без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 03.05.2019.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік