Справа № 909/1080/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.05.2019 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М., секретарі судового засідання Кричовський Р.М., Михайлюк А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з додатковою відповідальністю "Коломийський деревообробний завод" (вх. № 7969/19 від 13.05.2019) про відвід судді у справі

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю "Коломийський деревообробний завод", вул. Симоненка, буд.2Б, м. Коломия, Івано-Франківська область,78200

адреса для листування: 65011, Одеса-11, а/с 40

представник позивача Ніколаєв В. О. АДРЕСА_2

до відповідачів: Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070

Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Фріса Ігоря Павловича АДРЕСА_3

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Рона"

вул. Максимовича, буд. 8,м. Івано-Франківськ, 76018

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Яцко Петро Петрович АДРЕСА_1

про визнання недійсними пунктів іпотечного договору від 28.02.2013 та скасування рішення про державну реєстрацію права власності

за участю:

від позивача: представник не з`явився

від відповідача Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк": Борисов Олександр Сергійович

від відповідача Приватного нотаріуса Фріса Ігоря Павловича представник не з`явився

від третіх осіб представники не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебуває справа за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Коломийський деревообробний завод" до Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" та Приватного нотаріуса Фріса Ігоря Павловича про визнання недійсними пунктів іпотечного договору від 28.02.2013 та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. 13.05.2019 до суду від Товариства з додатковою відповідальністю "Коломийський деревообробний завод" надійшла заява про відвід судді Неверовської Л.М. Заява обґрунтована наявністю передбачених пунктом 5 частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу судді, відповідно до положень якої, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Позивач вважає, що такою обставиною є те, що суддя двічі відмовила у задоволенні заяви про забезпечення позову. На думку заявника, суддя не вчиняє дії щодо сприяння захисту порушених прав особи. Позивач переконаний, що суд протиправно навіть на стадії застосування заходів забезпечення позову ігнорує подані позивачем докази та умисно вчиняє дії, спрямовані на створення можливості відчужити майно, право власності на яке, на його думку, протиправно зареєстроване банком. Також в поданій заяві позивач наголошує, що у провадженні слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження № 0001272 в межах якого здійснюється досудове розслідування ряду злочинів, які вчинені організованою злочинною групою у складі посадових осіб (керуючих відділеннями) банківських установ, посадових осіб ТОВ "Компанія Рона", нотаріусів, державних реєстраторів, технічних інвентаризаторів, оцінювачів, а також фізичних осіб, які вказані як власники неіснуючого нерухомого майна, що передано в іпотеку банкам для отримання кредитних коштів у особливо великих розмірах.

Позивач зазначає, що зазначені у заяві приватні нотаріуси причетні до введення в оману інших іпотекодавців, майно яких існує дійсно, маючи впливових родичів - суддів та вважає, що останніми міг бути використаний вплив на суддів через перебування у дружніх відносинах, з метою не допущення винесення законного та справедливого рішення про задоволення позовних вимог, що пояснює упереджену поведінку судді Неверовської Л.М. На думку позивача, фактично завданням суддів, нотаріусів, які причетні до посвідчення договорів щодо іпотечного майна, якого не існує, посадових осіб банків та інших осіб, полягає в зверненні стягнення на реальне майно та погашення збитків за рахунок невинних осіб та потерпілих від дій тих же банків, у тому числі, за рахунок майна ТДВ «Коломийський ДОЗ». З поведінки судді Неверовської Л. М. вбачається, що вона не вникає в обставини справи, ігнорує норми права та наявні докази, у зв`язку з чим, заявник вважає, що суддя Неверовська Л. М. має намір винести негативне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, чим сприятиме певним особам в реалізації поставлених завдань, пов`язаних із погашення наявних боргів за рахунок майна ТДВ «Коломийський ДОЗ».

Представник Товариства з додатковою відповідальністю "Коломийський деревообробний завод" направив суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, відповідно в судове засідання не з`явився. Присутній у судовому засіданні представник відповідача - Публічного Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" вважає подану заяву безпідставною та необґрунтованою, поданою з порушенням процесуального строку. Розглянувши заяву Товариства з додатковою відповідальністю "Коломийський деревообробний завод" про відвід судді Неверовської Л.М., дослідивши обставини викладені в ній та матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу. При цьому суд врахував наступне. Право на подання заяви про відвід судді є однією із гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, з підстав, зазначених у ст. 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Згідно з абзацом першим частини 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ст. 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З аналізу господарського процесуального законодавства слідує, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів), у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді.

Разом з тим, суд зазначає, що наведені вище норми національного законодавства не містять всі підстави для відводу судді, оскільки відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка є частиною національного законодавства, також закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28, 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). При визначенні вищевказаних критеріїв, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

При цьому, стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

У справах такої категорії Європейський Суд наголошує на необхідності окремо від поведінки суддів визначати, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Тобто позиція заінтересованої особи розглядається як важлива, але не вирішальна. Вирішальним є те, чи можна вважати відповідні побоювання щодо небезсторонності певного судді об`єктивно обґрунтованими. До того ж у контексті наявності конкретних фактів маються на увазі "факти, що можуть бути перевірені". Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" Європейський суд з прав людини з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У пункті 52 цього ж рішення щодо об`єктивного критерію зазначено, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. Суд встановив, що викладені у заяві обставини зводяться по суті до незгоди позивача із процесуальними діями судді при розгляді заяв про забезпечення позову, що з огляду на положення статті 35 Господарського процесуального кодексу України не можуть бути підставою для відводу, інші наведені обставини мають характер припущень. Позивачем не подано об`єктивних та належних доказів перебування судді Неверовської Л.М. в дружніх або будь-яких інших відносинах із наведеними у заяві про відвід особами, інших доказів, що підтверджували б наявність інших обставин, які б свідчили про упередженість та необ`єктивність судді при здійснені правосуддя, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Відповідно до частини 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Пунктом 5 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що надходження заяви про відвід судді є підставою для зупинення провадження у справі. Провадження у справі зупиняється до вирішення питання про відвід (п. 9 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України). З огляду на викладене, провадження у справі слід зупинити до вирішення питання про відвід судді Неверовської Л.М.

Керуючись статтями 35, 38, 39, 228, 229, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі № 909/1080/18.

Справу передати для вирішення питання про відвід судді Неверовської Л.М. у порядку, встановленому ст. 32 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строк та порядку, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 14.05.2019.

Суддя Л.М. Неверовська