ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"10" травня 2019 р. Справа № 903/17/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Олексюк Г.Є.

судді Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина" на рішення Господарського суду Волинської області від 24 січня 2019 року в справі № 903/17/17 (суддя - Слободян О.Г.)

за позовом Товариства "Роменсон Консалтинг Лімітед"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Галичина"

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача:

Третя особа 1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

на стороні Відповідача:

Третя особа 2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор"

Третя особа 3: Мале приватне підприємство "ВК Імпекс"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

за участю представників сторін:

від Позивача - не з`явився;

від Відповідача - не з`явився;

від Третьої особи 1 - не з`явився;

від Третьої особи 2 - не з`явився;

від третьої особи 3 - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство БАНК ФОРУМ (надалі Позивач) звернулося до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Товарсивта з обмеженою відповідальністю Завод Галичина (надалі Відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить Відповідачу, переданий Позивачу, згідно іпотечного договору №1-0216/13/23-ІР від 5 червня 2013 року (посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1668) а саме: автозаправну станцію №7 (розташовану за адресою: Львівська область, Яворівський район, с/рада Рясне-Руське, АЗС, дорога Львів-Яворів, км 9+100 м.(ліворуч), а саме: АЗС (літ. А-1) загальною площею 108,8 кв.м.; матеріали стін - цегла, навіс Б.); рухоме майно (основні засоби - обладнання), що є невід`ємною складовою частиною (приналежністю) вказаного нерухомого майна, пов`язане з ним спільним призначенням та використовується для його обслуговування (розташоване за адресою: Львівська область, Яворівський район, с/рада Рясне-Руське, АЗС, дорога Львів-Яворів, км 9+100 м.(ліворуч)) а саме: колонки паливороздавальні, колонки паливороздавальні, лічильник електричний АСЕ5000, грозозахист, АГЗП, іміджева Стела, пожежна сигналізація, металоконструкція складу для АЗС, рукав ВТ зливний, рукав ВТ зливний, паливо-роздаточна колонка MZ6065-4 двостороння, паливо-роздаточна колонка MZ, паливо-роздаточна колонка MZ, бюро оператора, водопровід питний 87 м/п, дощова каналізація 96 м/п, електричні мережі, побутова каналізація 28 м/п, резервуар палива, резервуар палива, резервуар палива, резервуар палива, рекламна стела, технологічні колодязі, технологічні колодязі, технологічні колодязі, технологічні колодязі, технологічні трубопроводи, дизель генератор 0-15Ь, дод система контролю 4-х резервуарів, сепаратор з технологічної каналізації, трансформаторна підстанція, мережа живл. ПТК і ПРК, для задоволення вимог Позивача за кредитними договорами та еквівалент, згідно курсу НБУ станом на 12 грудня 2016 року становить грн 51 коп., яка складається з:

· заборгованості за кредитним договором №1-0020/13/30-КЬ від 29 березня 2013 року, яка становить 32196663,07 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 833228873 грн 40 коп. (та складається з: - простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів - 31310736,48 США, що в гривневому еквіваленті складає 810301664 грн 68 коп.; -простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 885926,59 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 22927208 грн 73 коп);

· заборгованості за кредитним договором №1-0021/13/30-КЬ від 29 березня 2013 року яка, становить 9845662 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 254799382 грн 11 коп. (та складається з: -простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів - 9707831,47 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 251232416 грн 89 коп.; -простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 137830,53 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 3566965 грн 22 коп.).

При цьому Позивач просив визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Також Позивач просив встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, про суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна проведення виконавчих дій.

Разом з тим, судом першої інстанції ухвалою суду від 6 січня 2017 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Третя особа 1); на стороні Відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" (надалі - Третя особа 2), Мале приватне підприємство "ВК Імпекс" (надалі - Третя особа 3).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначає, що 29 березня 2013 року між Позивачем як кредитором та Третьою особою 2 як позичальником було укладено кредитний договір №1-0020/13/30-КЬ. Також, 29 березня 2013 року між Позивачем як кредитором та Третьою особою 3 як позичальником було укладено кредитний договір № 1-0021/13/30-КЬ.

Позивач вказує, що на забезпечення виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами 5 червня 2013 року між Позивачем (як іпотекодержателем) та Відповідачем (як іпотекодавцем) було укладено іпотечний договір №1-0216/13/23-ІР. У зв`язку з тим, що Третя особа 2 та Третя особа 3 протягом строку дії кредитних договорів систематично допускали порушення виконання своїх зобов`язань щодо сплати кредиту та процентів, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості, Позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх прав шляхом подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить Відповідачу.

Також, Позивач вказує на те, що наявність судового рішення про стягнення з Третьої особи 2 та Третьої особи 3 на користь Позивача заборгованості за кредитним договором не звільняє Відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє Позивача прав на отримання грошових сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно. Таким чином, Позивач, як кредитор, у зв`язку із неналежним виконанням основного зобов`язання, має беззаперечне право на задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок предмету забезпечення.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 24 січня 2019 року позовні вимоги Позивача були задоволенні частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить Відповідачу згідно іпотечного договору №1-0216/13/23-ІР від 5 червня 2013 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем, а саме:

- автозаправну станцію №7, розташовану за адресою: Львівська область, Яворівський район, с/рада Рясне-Руське, АЗС, дорога Львів-Яворів, км 9+100 м. (ліворуч), а саме: АЗС (літ. А-1) загальною площею 108,8 кв.м.; матеріали стін цегла, навіс Б;

- рухоме майно (основні засоби - обладнання), що є невід`ємною складовою частиною (приналежністю) вказаного нерухомого майна, пов`язане з ним спільним призначенням та використовується для його обслуговування, розташоване за адресою: Львівська область, Яворівський район, с/рада Рясне-Руське, АЗС, дорога Львів-Яворів, км 9+100 м (ліворуч), а саме:

колонки паливороздавальні, колонки паливороздавальні, лічильник електричний АСЕ-5000, грозозахист, АГЗП, іміджева Стела, пожежна сигналізація, металоконструкція складу для АЗС, рукав ВТ зливний, рукав ВТ зливний, паливо-роздаточна колонка MZ6065-4 двостороння, паливо-роздаточна колонка MZ, паливо-роздаточна колонка MZ, бюро оператора, водопровід питний 87 м/п, дощова каналізація 96 м/п, електричні мережі, побутова каналізація 28 м/п, резервуар палива, резервуар палива, резервуар палива, резервуар палива, рекламна стела, технологічні колодязі, технологічні колодязі, технологічні колодязі, технологічні колодязі, технологічні трубопроводи, дизель генератор G-15L, дод система контролю 4-х резервуарів, сепаратор з технологічної каналізації, трансформаторна підстанція, мережа живл. ПТК і ПРК, для задоволення вимог Позивача в рахунок погашення заборгованості за кpедитним договором №1-0020/13/30-KL від 29 березня 2013 року, укладеним між Позивачем та Третьою особою 2 та за кpедитним договором №1-0021/13/30-KL від 29 березня 2013 року, укладеним між Позивачем та Третьою особою 3 в сумі 36995234,82 дол. США (тридцять шість мільйонів дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч двісті тридцять чотири долари США вісімдесят два центи), що еквівалентно грн 49 коп., (один мільярд двадцять чотири мільйони сімсот шістдесят вісім тисяч чотири гривні 49 коп.), яка складається з:

- простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів за кредитним договором №1-0020/13/30-KL від 29 березня 2013 року в розмірі 28245076,62 дол. США (двадцять вісім мільйонів двісті сорок п`ять тисяч сімдесят шість доларів США шістдесят два центи), що еквівалентно 782388622 грн. 38 коп. (сімсот вісімдесят два мільйони триста вісімдесят вісім тисяч шістсот двадцять дві гривні 38 коп.);

- простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів за кредитним договором №1-0021/13/30-KL від 29 березня 2013 року, в розмірі 8750158,20 дол. США (вісім мільйонів сімсот п`ятдесят тисяч сто п`ятдесят вісім доларів США двадцять центів), що еквівалентно 242379382 грн 11 коп. (двісті сорок два мільйони триста сімдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят дві гривні 11 коп.).

Водночас даним судовим рішенням встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах із визначенням вартості майна у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В той же час, судом закрито провадження у справі в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості на суму 63260251грн 03коп..

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року в справі № 921/107/15-г/16 суд дійшов наступних висновків: чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення (п.8.1); іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору відповідно до ч.5 ст.3 Закону України "Про Іпотеку" (п.8.3); наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (п.8.6); згідно із частиною першою статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (п.8.7); неправильно застосувавши положення статті 33 Закону України "Про іпотеку", суди не врахували, що позивач звернувся до суду у цій справі не з вимогою про стягнення з відповідача цієї ж суми заборгованості, а саме для звернення стягнення на предмет іпотеки у межах забезпечення відповідачем виконання основного зобов`язання, для чого є необхідним судове рішення (п.8.10); застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості (п.8.11); з огляду на відсутність доказів виконання боржниками зобов`язань за кредитними договорами, наявність судових рішень про стягнення заборгованості, розстрочених у зв`язку з неможливістю їх негайного виконання, висновок господарських судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки є неправильним та таким, що зроблений без урахування фактичних обставин справи та положень чинного законодавства (п.8.12).

Також місцевий господарський суд зазначив про те, що з огляду на зазначене та враховуючи те, що на день розгляду спору заборгованість за рішеннями суду у справах №918/1930/14 та №918/1959/14 не погашена, зобов`язання за кредитними договорами позичальниками не виконані в повному обсязі, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить Відповідачу для задоволення вимог за кpедитними договорами №1-0020/13/30-KL та №1-0021/13/30-KL від 29 березня 2013 року є підставним та обгрунтованим.

Судом встановлено, що на день розгляду спору, позичальником ТОВ "Золотий Екватор" сплачено грошові кошти на загальну суму 50840251,03грн., МПП "ВК Імпекс" - 12420000грн., всього сплачено коштів на суму 63260251,03грн.

Окрім того суд першої інстанції вказав, що оскільки, існування предмета спору припинилось після відкриття провадження у справі, провадження у справі в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості на суму 63260251,03грн. (50840251,03грн. + 12420000грн.) необхідно закрити.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав, висвітлених в ній, просить суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (том 4, а.с. 180-189).

Мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що відповідно до листа ВСУ «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Таким чином, на переконання апелянта одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки в будь-якому випадку є неправильним. Також, у вказаному листі зазначено, що суди повинні мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов`язання. Оскільки позичальниками було допущено порушення виконання зобов`язань за кредитними договорами, Позивач скористався наданим йому правом на захист та звернувся до суду з відповідними позовними заявами, що мало наслідком позитивний результат, при цьому судові рішення в добровільному порядку виконуються божниками, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, та призведе до подвійного стягнення заборгованості як з позичальників, так і з іпотекодавця, що є неприпустимим.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Волинської області від 24 січня 2019 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 9 квітня 2019 року було призначено справу № 903/17/17 до розгляду на 25 квітня 2019 року об 11:30 год..

В ході здійснення апеляційного провадження від Товариство «Роменсон Консалтинг Лімітед» надійшло до суду клопотання про заміну сторони її правонаступником - Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на Товариство "Роменсон Консалтинг Лімітед" (том 4, а.с. 188-190). Також заявник просив закрити провадження по даній справі з огляду на відсутність предмету спору по справі № 903/17/17 (том 4, а.с. 188-198).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 квітня 2019 року було задоволено клопотання Товариства «Роменсон Консалтинг Лімітед» про заміну сторони її правонаступником, здійснено процесуальне правонаступництво в справі № 903/17/17 та замінено позивача Публічне акціонерне товариство "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його правонаступника - Товариство "Роменсон Консалтинг Лімітед" . Розгляд апеляційної скарги було відкладено на 10 травня 2019 року об 14:30 год. (том 4, а.с. 234-235).

10 травня 2019 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства "Романсон Консалтинг Лімітед" про відмову від позову по справі № 903/17/17, з підстав, зазначених у даній заяві, котра була зареєстрована у системі «Діловодство спеціалізованого суду» за № 17278/19 від 10 травня 2019 року. Позивач просив апеляційний господарський суд прийняти відмову Позивача від позову, визнати нечинним рішення Господарського суду Волинської області від 24 січня 2019 року та закрити провадження по даній справі.

В судове засідання від 10 травня 2019 року представники Позивача, Відповідача та Третьої особи 1, Третьої особи 2, Третьої особи 3 не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з тим, суд констатує, що ухвалою суду від 27 березня 2019 року, сторони повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи (в розумінні частини 2 статті 120 ГПК України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 ГПК України).

Як уже було зазначено вище в даному судовому рішенні, 10 травня 2019 року до Північно-західного апеляційного господарського суду від Позивача надійшла заява від 8 травня 2019 року про відмову від позову, в якій, посилаючись на статті 191, 274 Господарського процесуального кодексу України, Позивач просить суд постановити ухвалу про прийняття відмови Позивача від позову та визнати нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закрити провадження у даній справі.

Розглянувши дану заяву колегія суддів прийшла до висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 191 Господарського процесуального кодексу України: позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення; суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Отже, відмова від позову є проявом принципу диспозитивності, але здійснюється під контролем суду.

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №0001/19-ВБ від 4 березня 2019 року, Публічне акціонерне товариство «Банк «Форум» (первісний позивач) уступив право грошової вимоги Банку до Відповідача - Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Франк Поінт" (том 4, а.с. 199-205).

У переліку договорів, право вимоги за якими відступається, містяться: кредитний договір №1-0020/13/30-КЬ від 29 березня 2013 року; кредитний договір № 1-0021/13/30-КЬ та іпотечний договір №1-0216/13/23-ІР, на підставі яких пред`явлені вимоги у даній справі.

Водночас, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іінансова компанія "Франк ПОІНТ" та Товариством "Роменсон Консалтинг Лімітед" (надалі - Новий Позивач) 11 березня 2019 року було укладено Договір про відступлення права вимоги саме за Іпотечним договором № 1-0216/13/23-ІР від 5 червня 2013 року (том 4, а.с. 220-221).

В поданій, Новим Позивачем заяві про відмову від позову, як на підставу такої відмови, Новий Позивач зазначає ту обставину, що строк виконання зобов`язань Третьої особи 2 та Третьої особи 3 за Кредитними договорами, на підставі укладеної 4 березня 2019 року Додаткової угоди (том 4, а.с. 226), продовжено до 31 грудня 2019 року, тобто є таким, що не настав. Відповідно на переконання Позивача є неможливим звернення стягнення на предмет іпотеки, що є забезпеченням виконання основного зобов`язання.

Дослідивши дану заяву вбачається, що заява про відмову від позову від імені Нового Позивача підписана Представником Нового Позивача адвокатом Слісарчук І., що здійснює представництво на підставі довіреності щодо захисту і надання правової допомоги від 27 березня 2019 року, а також свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю № 611 від 1 лютого 2012 року.

Дослідивши зміст наданих документів, суд зазначає, що жодних обмежень в частині повноважень зазначеного представника на відмову від позову від імені Позивача такі документи не містять.

Окрім того, апеляційний господарський суд вважає, що в даному випадку заявлена Позивачем відмова від позову не суперечить чинному законодавству та не порушує права та охоронювані законом інтереси учасників справи, а дії представника Позивача не суперечать інтересам останнього.

При цьому суд зазначає, що відмова від позову носить безумовний характер і відповідно тягне за собою закриття провадження у справі, про що колегія суддів роз`яснює учасниками справи, які в судове засідання не з`явились.

Частинами 1, 2 статті 274 Господарського процесуального кодексу України визначено, що: в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу; якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно з частиною 3 статті 191 Господарського процесуального кодексу України в разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Таким чином, розглянувши заяву Нового Позивача про відмову від позову, враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вирішив прийняти відмову Нового Позивача від позову, закрити провадження у даній справі, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду визнати нечинним.

Стосовно розподілу судових витрат, апеляційний господарський суд звертає увагу сторін на приписи частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, оскільки провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відмовою від позову, витрати за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню Новому Позивачу.

Керуючись статтями 130, 191, 231, 234, 274 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства "Роменсон Консалтинг Лімітед" про відмову від позову та закриття провадження в справі №903/17/17 задовольнити.

2. Визнати нечинним рішення Господарського суду Волинської області від 24 січня 2019 року в справі №903/17/17.

3. Закрити провадження в справі № 903/17/17.

4. Справу №903/17/17 повернути до Господарського суду Волинської області.

5. Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Ухвала апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 14 травня 2019 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.