ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2019 р.           м. Київ Справа № 911/649/19

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Бойко О.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом          дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Суми,

до відповідача          дочірнього підприємства «ШРБУ №100» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», с. Демидів Вишгородського району,

про                              стягнення 57 126,48 грн

за участю представників:

від позивача:                    не з’явився;

від відповідача:           не з’явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач – дочірнє підприємство «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Суми (далі по тексту – ДП «Сумський облавтодор») звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 18.02.2019 №06/147 до відповідача – дочірнього підприємства «ШРБУ №100» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», с. Демидів Вишгородського району (далі по тексту – ДП «ШРБУ №100»), в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 57126,48 грн з яких: 50000,00 грн основного боргу за Договором позики №2812/16 від 28.12.2016, 1689,04 грн 3% річних, 5437,44 грн інфляційні втрати, та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.12.2016 між ДП «Сумський облавтодор» (позикодавець) та ДП «ШРБУ №100» (позичальник) було укладено Договір позики № 2812/16. На виконання умов Договору позивач перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 50000,00 грн, які відповідач зобов’язався повернути протягом двох банківських днів після закінчення терміну позики (31.12.2017). Відповідач кошти у встановлений договором строк не повернув, у зв’язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму в судовому порядку. Крім того, позивач твердить, що у зв’язку із простроченням грошового зобов’язання з відповідача належать до стягнення відповідно до ст. 625 ЦК України три проценти річних в сумі 1689,04 грн та інфляційні втрати в розмірі 5437,44 грн.

Ухвалою суду від 15.03.2019 позовну заяву прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/649/19. Ухвалено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, судове засідання призначено на 15.04.2019. Постановлено, що відповідач має право подати відзив протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі (частина 1 ст. 251 ГПК України).

Як вбачається із залученого до матеріалів справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали від 15.03.2018 відповідач отримав 13.04.2018.

15.04.2019 від ДП «Сумський облавтодор» до суду на виконання ухвали від 15.03.2019 було подано клопотання про доручення до матеріалів справи додаткового доказу, а саме засвідченого банком платіжного доручення на перерахування відповідачу спірних коштів.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 ГПК України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин (ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

В судове засідання 15.04.2019 з’явився представник позивача. Відповідач в судове засідання 15.04.2019 не з’явився.

З метою забезпечення права відповідача подати відзив на позов у строк, який не має бути меншим п'ятнадцять днів з дати отримання ухвали про відкриття провадження у справі (частина 8 ст. 165 ГПК України), в судовому засіданні 15.04.2019 судом була оголошена перерва до 06.05.2019 до 10:20, про що присутній представник позивача був повідомлений особисто під розпис, а відсутній відповідач – шляхом надіслання рекомендованим листом з повідомленням копії ухвали від 15.04.2019.

В судове засідання 06.05.2019 представники сторін не з’явились. Станом на 06.05.2019 відповідач відзив на позов не подав.

Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для ухвалення обґрунтованого рішення.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

28.12.2016 між ДП «Сумський облавтодор» (позикодавець) та ДП «ШРБУ №100» (позичальник) було укладено Договір позики № 2812/16 (далі – Договір), відповідно до умов якого:

- позикодавець надає позичальнику безпроцентну позику, а останній зобов’язується повернути позику у визначений цим договором термін (пункт 1.1);

- сума позики 50000,00 грн. (пункт 2.1);

- термін надання позики до 31.12.2017 (пункт 4.1);

- після закінчення терміну позичальник зобов’язується протягом 2 банківських днів повернути суму позики в повному обсязі (пункт 5.1);

- договір набуває чинності з моменту підписання і діє до моменту його остаточного виконання (пункт 6.1);

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На виконання умов договору позивачем було перераховано на рахунок відповідача обумовлені договором кошти у сумі 50000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 29.12.2016 № 251.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що термін надання позики визначається з моменту надходження коштів на рахунок позичальника і закінчується 31.12.2017.

Як твердить позивач, в порушення умов договору відповідач не повернув грошові кошти, в зв’язку з чим у відповідача перед позивачем утворився основний борг за Договором в розмірі 50000,00 грн.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач відзив на позов та докази повернення грошових коштів не надав, в тому числі і на вимогу ухвали суду від 15.03.2019, яка набрала законної сили та є обов’язковою для виконання на всій території України.

Відповідно до частини 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов’язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, станом на день розгляду справи прострочена заборгованість відповідача перед позивачем за Договором позики №2812/16 від 28.12.2016, строк повернення якої настав, становить 50000,00 грн., у зв’язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 50 000,00 грн є обґрунтованою, підтвердженою належними, допустимими та достатніми доказами, а відтак належить до задоволення повністю.

Позивач просить суд стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов’язання згідно із ст. 625 ЦК України 1689,04 грн 3% річних та 5437,44 грн інфляційних втрат (за період з 04.01.2018 по 18.02.2019).

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦКУ і ст. 230 ГКУ.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов’язано його початок. Тому період обчислення 3% річних починається з наступного дня після дати, в якій зобов’язання з оплати мало бути виконано (з 04.01.2018, тобто після спливу двох банківських днів з дати закінчення терміну позики).

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індекс інфляції – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, суд встановив, що правильно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 1689,04 грн, відтак вказана вимога підлягає задоволенню повністю в заявленому розмірі.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат за належний період лютий 2018-січень 2019, суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат становить 4618,16 грн., відтак вказана вимога належить до задоволення частково.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» частково, приймає рішення про стягнення з дочірнього підприємства «ШРБУ №100» 50 000,00 грн основного боргу, 1689,04 грн 3% річних, 4618,16 грн інфляційних втрат.

Оскільки спір виник в результаті неправильних дій відповідача, який неналежним чином виконав своє господарське зобов’язання, що призвело до необхідності позивачу звертатися до суду за захистом свого порушеного права, суд у відповідності до ст. 129 ГПК України покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору в мінімальному законом встановленому розмірі в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «ШРБУ №100» відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (07335, Київська обл., Вишгородський район, с. Демидів, код 05423018)

на користь Дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (40002, Сумська обл., м. Суми, Ковпаківський район, вул. Роменська, буд. 79/2, код 31931024)

50 000,00 грн (п’ятдесят тисяч гривень нуль копійок) основного боргу;

1689,04 грн (одну тисячу шістсот вісімдесят дев’ять гривень чотири копійки ) 3% річних;

4618,16 грн (чотири тисячі шістсот вісімнадцять гривень шістнадцять копійок) інфляційних втрат;

1921,00 грн (одну тисячу дев’ятсот двадцять одну гривню нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2. У задоволенні решти вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 10.05.2019.

Суддя                      О.В. Конюх