СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Справа № 922/224/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Шило А.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, посвідчення адвоката №5313 від 16.12.2018, довіреність №310 від 12.02.2019; свідоцтво серія ДН №5313 від 26.12.2018; ОСОБА_2, (директора) розпорядження №1972/2К від 07.12.2015, наказ №152-2/ОК від 08.12.2015;

відповідача - ОСОБА_3, посвідчення №149 від 10.03.2015, довіреність №8 від 01.08.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" (вх. №888 Х/1-42) на рішення Господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі № 922/224/18,

за позовом Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" (61140, м. Харків, пров. Золотий, буд. 4, ідентифікаційний код 33290649),

до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (61022, м. Харків, м-н. Свободи, 5, Держпром, 6 під'їзд, 1 поверх, ідентифікаційний код 22630473),

про визнання недійсним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство "Комплекс з вивозу побутових відходів" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (відповідач) про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.11.2017 №158-р/к у справі №1/02-24-17 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, з підстав його необґрунтованості.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі №922/224/18 відмовлено в задоволенні позову повністю; стягнуто з Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" (61140, м. Харків, пров. Золотий, буд. 4, ідентифікаційний код 33290649) на користь Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (61022, м. Харків, м-н. Свободи, 5, Держпром, 6 під'їзд, 1 поверх, ідентифікаційний код 22630473) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2643,00 грн та за подання касаційної скарги в сумі 3524,00 грн.

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Наказ №302/інф. "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" є економічно обґрунтованим, не змінює встановлений органом місцевого самоврядування тариф, адже норма та вартість вивезення побутових відходів на одного мешканця залишається не змінною, та не призводить до ущемлення інтересів споживачів, які є власниками квартир, оскільки ним передбачена можливість власника звернутися до підприємства з письмовою заявою щодо припинення нарахувань за послуги у зв'язку з відсутністю у квартирі мешканців та здійснення перерахунків. Як вказує позивач, спірний наказ був виданий з урахуванням динаміки зростання кількості квартир, де відсутні зареєстровані споживачі та зростання обсягів надання послуг підприємством для упорядкування обліку нарахування вартості послуг з вивезення побутових відходів на підставі Публічного договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 28.12.2011, керуючись Законом України "Про відходи", ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та з метою збалансування доходів та витрат підприємства. Для цього було проведено аналіз вивезення твердих та великогабаритних побутових відходів від житлових будинків комунальної власності за 2014 - 2016 роки та системи нарахування за послуги з вивезення побутових відходів. За твердженням сторони, оскільки статистичний облік мешканців міста Харків з об'єктивних причин не ведеться, то фактичний стан і об'єми відходів (ТПВ та ВГВ) дозволяють розрахувати, що незареєстрованими мешканцями міста Харків за січень 2014-вересень 2016 у середньому на місяць було 96 442 особи, а квартир, де не має зареєстрованих осіб - 45 543. Розділивши середню за місяць кількість осіб, що утворюють відходи - 96 442 особи, на середню кількість квартир, де відсутні зареєстровані мешканці - 45 543 квартири було отримано 2,12 особи (з округленням до цілого - 2 особи), тобто у середньому у квартирах, де відсутні зареєстровані особи, може проживати 2 мешканця, які не сплачують за послугу. Одночасно апелянт вказує про неналежну кваліфікацію відповідачем порушення Комунальним підприємством "Комплекс з вивозу побутових відходів" економічної конкуренції в силу невизначеності номеру пункту частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", на підставі якого орган антимонопольного комітету дійшов висновку про вчинення ним дій, які визнаються зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є також безпідставними.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" на рішення Господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі №922/224/18; призначено справу до розгляду на 22.04.2019 о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.

01.04.2019 від Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшов відзив, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі №922/224/18 без змін.

У судове засідання, яке відбулось 22.04.2019, зявились належні представники сторін.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила, що рішення Господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі № 922/224/18 відповідає нормам матеріального та процесуального права, враховуючи таке.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; 6) проведення моніторингу державної допомоги суб'єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2017 адміністративною колегію Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі №1/02-24-17 було винесено рішення №158-р/к), яким:

-визнано, що КП "КВПВ", відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за підсумками діяльності у 2016 році, січні-жовтні 2017 року та станом на листопад 2017 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з вивезення твердих побутових відходів в межах території м. Харкова, на якій розташовані житлові будинки комунальної власності територіальної громади м. Харкова, з часткою 100 %;

-визнано, що КП "КВПВ", прийнявши Наказ "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" від 28.09.2016 № 302/інф., яким встановлена вартість послуг з вивезення твердих побутових відходів по особовим рахункам, за якими відсутні зареєстровані споживачі, як за двох мешканців, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, яке було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку послуг з вивезення твердих побутових відходів в межах території м. Харкова, на якій розташовані житлові будинки комунальної власності територіальної громади м. Харкова;

-відповідно до статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачене пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладено на КП "КВПВ" штраф у розмірі 68000,00 грн;

-зобов'язано КП "КВПВ" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, наведеного пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом скасування Наказу "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" від 28.09.2016 № 302/інф., про що письмово повідомити територіальне відділення в 2-місячний строк з дня отримання рішення.

Приймаючи вказане рішення, адміністративна колегія виходила з того, що

1)Комунальне підприємство "Комплекс з вивозу побутових відходів" займає монопольне (домінуюче) становище на ринку в межах території м. Харкова, на якій розташовані житлові будинки комунальної власності територіальної громади м. Харкова,

2)Прийняттям Комунальним підприємством "Комплекс з вивозу побутових відходів" Наказу "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" від 28.09.2016 № 302/інф. здійснено ущемлення інтересів споживачів, які є власниками квартир, де відсутні зареєстровані споживачі, оскільки останні вимушені сплачувати вартість послуг у подвійному розмірі від встановленої вартості зазначених послуг за відсутності жодного належного обгрунтування встановлення відповідного тарифу.

Позивач не погодившись із вищевказаним рішенням звернувся до суду із позовом в якому зазначає, що наказ "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" від 28.09.2016 № 302/інф. є обґрунтованим та заснованим на діючому законодавстві України, Договорі між Департаментом житлового господарства Харківської міської Ради та Комунальним підприємством "Комплекс з вивозу побутових відходів" Харківської міської ради на надання послуг з вивезення побутових відходів від комунальних будинків та інших багатоквартирних будників № 324 від 27.12.2011, Публічному договорі "Про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів" від 28.12.2011 з Додатком № 1, який було опубліковано в офіційному друкованому виданні Харківської міської ради "Харьковские Известия" (№ 153/2 від 28.12.2011), прийнятий на основі економічно обґрунтованих показників і обрахунків та враховує і забезпечує інтереси усіх споживачів послуги - мешканців міста Харкова.

Як вказує позивач, спірний наказ був виданий з урахуванням динаміки зростання кількості квартир, де відсутні зареєстровані споживачі та зростання обсягів надання послуг підприємством для упорядкування обліку нарахування вартості послуг з вивезення побутових відходів на підставі Публічного договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 28.12.2011, керуючись Законом України "Про відходи", ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та з метою збалансування доходів та витрат підприємства.

Відповідно до вищезазначеного наказу з 01.09.2016 нарахування вартості послуг з вивезення побутових відходів по особовим рахункам, за якими відсутні зареєстровані споживачі, здійснюється у розмірі 23,08 грн на власника квартири та орендаря.

Зазначений розрахунок здійснено виходячи з середньомісячних обсягів вивезених понаднормових побутових відходів за цей період, затверджених середньорічної норми надання послуг з вивезення побутових відходів та середньорічна норма утворення великогабаритних відходів на одного мешканця будинків місцевих рад, будинків ЖБК та ОСББ, а також підвідомчих будинків, а також середньомісячної кількості квартир, в яких відсутні зареєстровані мешканці, за даними обліку КП "Комплекс з вивозу побутових відходів".

За поясненнями сторони власники квартир, де відсутні зареєстровані споживачі, використовують вказані приміщення в комерційних цілях, а саме передають їх в оренду іншим особам для проживання. Таким чином, на думку позивача, в зазначених приміщеннях фактично проживають особи, не зважаючи на відстуність даних щодо їх реєстрації в даних квартирах.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.05.2018 позов задоволено, визнано недійсним та скасовано рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.11.2017 №158-р/к у справі №1/02-24-17 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу та стягнуто з Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" 1762,00 грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 рішення Господарського суду Харківської області від 14.05.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06.11.2018 касаційну скаргу Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задоволено частково, рішення Господарського суду Харківської області від 14.05.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 та у справі №922/224/18 скасовано та справу №922/224/18 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

У постанові Верховного Суду від 06.11.2018, зокрема зазначено, що судами не враховано вимоги чинного законодавства та умови договору від 27.12.2011 №624 щодо оплати послуг з вивезення побутових відходів з урахуванням, зокрема, кількості мешканців по реєстрації та не досліджено яким актом (документом) встановлена норма надання послуги на одного мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на рівні 11,54 грн,

Розглядаючи вказаний спір суд першої інстанції визначив, що ані умовами договору №624 укладенем між Департаментом житлового господарства Харківської міської ради, ані діючим законодавством не передбачено права виконавця (позивача) в односторонньому порядку при розрахунку збільшувати кількість мешканців у житловому приміщенні (квартирі) та відповідно отримувати плату з осіб, які не є зареєстрованими мешканцями. Внаслідок чого суд дійшов висновку, що встановлення у Наказі № 302/інф вартості послуг з вивезення твердих побутових відходів по особовим рахункам, за якими відсутні зареєстровані споживачі, як за двох мешканців не відповідає вимогам законодавства та умовам договору №624.

Колегія суддів погоджується з вказаною позицією Господарського суду Харківської області з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення сесії Харківської міської ради скликання від 06.10.2004 № 134/04 "Про створення комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів", останнє належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова та керується у своїй діяльності Конституцією України, Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законами України "Про житлово-комунальні послуги", "Про місцеве самоврядування в Україні", постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, рішеннями Харківської міської ради, виконавчого комітету Харківської міської ради, розпорядженнями Харківського міського голови, іншими чинними нормативно - правовими актам України та Статутом.

Засновником та власником підприємства є територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради "Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів у місті Харкові" № 940 від 28.12.2011, КП "КВПВ" визначено одним із виконавців послуг з вивезення побутових відходів у м. Харків.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про жилого-комунальні послуги", законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Стаття 7 названого Закону, зокрема, передбачає умови визначення органом місцевого самоврядування виконавця житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з вивезення побутових відходів віднесені до житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

В даному випадку послуги позивача надаються на підставі Договору № 624 від 27.12.2011, укладеного між Департаментом житлового господарства Харківської міської ради та КП "КВПВ" на надання послуг з вивезення побутових відходів від комунальних будинків та інших багатоквартирних будинків, де у Додатку № 1 визначено частину території м. Харків для надання послуги та Публічного договору "Про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів", який було опубліковано в офіційному друкованому виданні Харківської міської ради "Харьковские Известия" (№ 153/2 від 28.12.2011). Сторонами Публічного договору є КП "КВПВ" та власник (наймач, орендар) квартири, розташованої в житловому будинку комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Пунктами 1 та 7 Договору № 624 та п. 1 та 21 Публічного договору на КП "КВПВ"покладено обов'язок вивезення усіх утворених побутових відходів.

Як встановлено відповідачем та не заперечується з боку позивача, Комунальне підприємство "Комплекс з вивозу побутових відходів" протягом 2016 року та січня-жовтня 2017 року (включно) було єдиною організацією, яка надавала послуги в територіальних межах- територія міста Харкова, на якій розташовані житлові будинки комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідно до розрахунків, здійснених відповідачем в порядку Методики, частка Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" на ринку послуг у територіальних межах складає 100 %.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з позицією відповідача, що згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" Комунальне підприємство "Комплекс з вивозу побутових відходів" за підсумками діяльності у період 2016 року, січня-жовтня 2017 року та станом на листопад 2017 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг в територіальних межах, з часткою 100 %.

За статтею 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавці (виробники) послуги здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на її виробництво (надання) і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Відповідно до п. 2 Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1010 від 26.06.2006 тарифи на послуги з вивезення побутових відходів є грошовим виразом витрат із збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізації, знешкодження та захоронення 1 куб. метра або 1 тонни (за наявності вагового обладнання) побутових відходів, розрахованих на основі економічно обґрунтованих планованих витрат з урахуванням планованого прибутку та податку на додану вартість.

Порядок надання послуг з вивезення побутових відходів регулюється Правилами надання послуг з вивезення побутових відходів, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1070 від 10.12.2008 (далі Постанова № 1070).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 646 від 05.11.2014 встановлено тарифи на послуги, які надає КП КВПВ:

-на послуги з вивезення твердих побутових відходів для населення у розмірі 55,56 грн/м3;

-на послуги з вивезення великогабаритних відходів 126,65 грн/м3.

Відповідно до п. 6 Постанови № 1070 обсяг надання послуг розраховується на підставі норм, затверджених органом місцевого самоврядування.

Пунктом 7 Постанови № 1070 передбачено, що норми надання послуг визначаються на підставі правил, встановлених центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Такими є Правила визначення норм надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 259 від 30.07.2010.

Відповідно до п. 1.2. наказа № 259 норма є кількісним показником споживання послуг з вивезення побутових відходів, які утворюються на одну розрахункову одиницю (одного мешканця для житлової забудови, одне місце в готелі, гуртожитку та ін.) за одиницю часу. У Додатку 1 наказа № 259 одиницею виміру для розрахунку кількості твердих побутових відходів в багатоквартирних та одноквартирних будинках є 1 мешканець, а часовим проміжком 1 рік. З урахуванням необхідності сплати за житлово-комунальні послуги щомісячно (ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги) 1 рік розбивається на 12 місяців з відповідною рівномірною розбивкою вартості послуг.

На підставі Наказа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 259 від 30.07.2010, Рішенням Харківської міської ради від № 215/06 27.12.2006 було затверджено норми утворення твердих побутових відходів у м. Харкові (зі змінами від 23.12.2011), відповідно до якого для мешканців будинків місцевих рад, будинків ЖБК та ОСББ, а також відомчих будинків середньорічна норма надання послуг з вивезення великогабаритних відходів на одного мешканця становить 0,15 м3, а середньорічна норма надання послуг з вивезення твердих побутових відходів на одного мешканця 2,15 м3.

За таких умов позивачем сформовано норму надання послуги на одного мешканця в розмірі 11,54 грн, як суму, яку повинна сплатити особа, споживаюча його послуги на території обслуговування.

Разом з тим, 28.09.2016 КП "КВПВ" був прийнятий Наказ №302/інф. "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів", відповідно до якого стороною було установлено:

-здійснювати з 01.09.2016 нарахування вартості послуг з вивезення побутових відходів по особовим рахункам, за якими відсутні зареєстровані споживачі, у розмірі 23,08 грн;

-при зверненні споживачів, які є власниками квартир, де відсутні зареєстровані споживачі, щодо проведення перерахунків вартості послуг з вивезення побутових відходів керуватись Інструкцією щодо організації проведення перерахунків вартості послуг з вивезення побутових відходів споживачами послуг.

Досліджуючи правомірність встановлення позивачем відповідного тарифу власникам квартир по особовим рахункам, за якими відсутні зареєстровані споживачі, з точки зору дотримання стороною умов договору №624, колегія суддів враховує таке.

Пунктом 1 договору №624 передбачено, що виконавець (КП "КВПВ") зобов'язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів від комунальних будинків та інших багатоквартирних будинків в місті Харкові, а замовник зобов'язується виконати обов'язки, передбачені цим договором.

У п.7 договору №624 визначено, що виконавець зобовязаний укласти договори на надання послуг з вивезення побутових відходів із споживачами, які мешкають або розташовані в житлових будинках комунальної власності територіальної громади м. Харкова, відповідного до типового договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, наведеного у додатку 1 до Правил надання послуг з вивезення побутових відходів.

Пунктом 3 Договору №624 передбачено, що перелік розміщених у межах території об'єктів утворення побутових відходів, відображається у додатку №1 до цього договору.

У додатку №1 до договору №624 надається перелік розміщених у межах території об'єктів утворення побутових відходів від комунальних будинків та інших багатоквартирних будинків, в якому зазначено кількість мешканців по реєстрації. Тобто, у додатку №1 до договору №624 наведено перелік розміщених у межах території об'єктів утворення побутових відходів від комунальних будинків та інших багатоквартирних будинків, в якому зазначено кількість мешканців саме по реєстрації, а не за фактом проживання.

З наведеного вбачається, що позивачем було взято на себе обов'язок надавати послуги з вивезення побутових відходів від комунальних будинків, визначених у додатку №1 до договору №624 та кореспондуюче йому право на отримання плати за надані послуг з мешканців вказаних будинків, які в розумінні договору визначені як зареєстровані в цих квартирах особи. Отже, договором №624 передбачено можливість нарахування позивачем вартості послуг з вивезення твердих побутових відходів по особовим рахункам власникам квартир виходячи з кількості зареєстрованих осіб в даній квартирі.

Проте, наказом № 302/інф. встановлено, що з 01.09.2016 нарахування вартості послуг з вивезення твердих побутових відходів по особовим рахункам, за якими відсутні зареєстровані споживачі, здійснюються у розмірі 23,08 грн, виходячи з обставини фактичного проживання в таких квартирах 2-х осіб. Тобто, по особовим рахункам власників квартир, за якими відсутні зареєстровані споживачі, здійснюється нарахування позивачем вартості послуг за тарифом, який фактично передбачає реєстрацію в ній двох осіб.

Втім у п.12 договору №624 сторонами визначено, що зміна його умов проводиться у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі коли не досягнуто такої згоди, спір розв'язується у судовому порядку.

Згідно ч.1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як повідомив позивач, сторонами договору №624 не вносилися зміни в частині суб'єкта отримання послуг з визначенням необхідності врахування кількості фактично проживаючих осіб, а не зареєстрованих.

Оскільки ані умовами договору, ані діючим законодавством не передбачено право виконавця (позивача) при проведенні розрахунку вартості наданих послуг в односторонньому порядку збільшувати кількість суб'єктів отримання послуг за рахунок кількості фактично проживаючих осіб, та відповідно отримувати плату з осіб, які не є зареєстрованими мешканцями, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлення у Наказі № 302/інф вартості послуг з вивезення твердих побутових відходів по особовим рахункам, за якими відсутні зареєстровані споживачі, не відповідає вимогам законодавства та умовам договору №624.

Внаслідок цього власниками квартир, де відсутні зареєстровані споживачі, вимушені сплачувати вартість послуг у подвійному розмірі від встановленої вартості зазначених послуг за відсутності жодного належного обгрунтування встановлення відповідного тарифу.

Більш того, стверджуючи, що Наказ № 302/інф. спрямований на впорядкування процедури оплати послуг для квартир із відсутністю зареєстрованих осіб та фактичним проживанням в них двох та більше осіб, Комунальне підприємство "Комплекс з вивозу побутових відходів" повинно надати документально підтверджену інформацію щодо фактичного проживання у таких квартирах щонайменше 2-х осіб.

Однак вказаної інформації з боку Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" не було надано під час розгляду справи № 1/02-24-17 антимонопольним комітетом та даної судової справи.

Так, в основу вищезазначеного висновку покладено лише власний математичний обрахунок шляхом порівняння кількості вивезених побутових відходів в залежності від норми надання послуг виконавцем до загальної кількості зареєстрованих осіб у квартирах обслуговування, та випливаючий з цього висновок про збільшення кількості побутових відходів та повязане з цим збільшення витрат на реалізацію послуг з вивезення побутових відходів. Відповідне збільшення кількості побутових відходів обґрунтовується позивачем обставиною проживання більшої кількості проживаючих осіб, а ніж фактично зареєстрованих, саме у квартирах, де не зареєстровано жодної особи.

Втім суд апеляційної інстанції зауважує, що

1)сама по собі формула розрахунку не закріплена на законодавчому рівні в якості способу визначення субєкта формування збільшеної кількості побутових відходів;

2)з наведених аргументів не випливає, що таку кількість побутових відходів могли сформувати виключно мешканці квартир з незареєстрованими особами. Суд приймає до уваги, що зміст Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не створює жодних обмежень особі у проживанні в квартирі, в якій офіційно зареєстровані інші особи (особа). Відтак, кількість збільшену кількість відходів могли потенційно сформувати мешканці квартир з зареєстрованими особами.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з позицією відповідача, що прийняттям КП "КВПВ" Наказу "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" від 28.09.2016 № 302/інф. було встановлено тариф для оплати вартості наданих послуг споживачам, які є власниками квартир, де відсутні зареєстровані споживачі, у подвійному розмірі від встановленої вартості зазначених послуг за відсутності жодного належного обгрунтування відповідного нарахування.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що оскільки послуги в межах території м. Харкова, на якій розташовані житлові будинки комунальної власності територіальної громади м. Харкова, надає лише КП "КВПВ", у вказаної категорії споживачів відсутня альтернатива щодо отримання зазначених послуг у інших суб'єктів господарювання.

За відсутності конкуренції на ринку надання послуг у визначених територіальних межах, окремі власники квартир житлових будинків, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Харкова, не мають альтернативних джерел придбання зазначених послуг, тому вимушені погоджуватись на умови КП "КВПВ.

Вказані дії порушують законні інтереси споживачів, які залишаються незахищеними за відсутності ефективно функціонуючого ринкового механізму зі значною конкуренцією між учасниками ринку в межах в межах території м. Харкова, на якій знаходяться житлові будинки комунальної власності відповідної територіальної громади.

Оскільки позивач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг у відповідних територіальних межах, безпідставним прийняттям Наказу "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" від 28.09.2016 № 302/інф. може бути здійснено ущемлення інтересів споживачів, які є власниками квартир, де відсутні зареєстровані споживачі, а відповідні дії сторони розцінюються як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з позицією відповідача, що дії КП "КВПВ", які полягають у прийнятті Наказу, яким встановлена вартість Послуг по особовим рахункам, за якими відсутні зареєстровані споживачі, як за двох мешканців, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Ураховуючи вищевикладене колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання недійсним рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.11.2017 №158-р/к у справі №1/02-24-17 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, а відтак і задоволення позову.

Не спростовує висновок суду та відповідача щодо неправомірності прийняття КП"КВПВ" Наказу "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" від 28.09.2016 № 302/інф. наданий позивачем висновок науково-правової експертизи Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка ОСОБА_4 Національної академії правових наук України з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2017 Комунальне підприємство "Комплекс з вивозу побутових відходів" звернулось до Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка ОСОБА_4 Національної академії правових наук України з проханням надати науково-правовий експертний висновок з питання дотримання ними норм законодавства при прийнятті Наказу "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" від 28.09.2016 № 302/інф., яким встановлена вартість послуг з вивезення твердих побутових відходів по особовим рахункам, за якими відсутні зареєстровані споживачі, як за двох мешканців.

За результатами проведеного дослідження співробітниками Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка ОСОБА_4 Національної академії правових наук України надано висновок щодо ґрунтовності та правомірності відповідного нарахування з підстав "ймовірності проживання у таких квартирах двох осіб". В основу проведеного дослідження покладено власний математичний обрахунок позивача.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, імя, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків.

Суд зазначає, що статті 73 та 98 ГПК України необхідно тлумачити у системному звязку із всіма їх частинами та пунктами. Так, відповідно до абзацу другого частини другої статті 98 ГПК України предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Більше того, згідно з частиною першою статті 109 ГПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обовязковим для суду.

Оскільки предметом наданого Комунальним підприємством "Комплекс з вивозу побутових відходів" висновку науково-правової експертизи Науково-дослідного інституту приватного права і підприємництва імені академіка ОСОБА_4 Національної академії правових наук України є питання права останній не є належним доказом, та має лише консультативний характер для суду.

За твердженням позивача, викладеним також у апеляційній скарзі, наказ "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" від 28.09.2016 № 302/інф містить умови щодо дійсного впорядкування процедури оплати послуг для квартир із відсутністю зареєстрованих осіб та фактичним проживанням в них двох та більше осіб, оскільки згідно положень пункту 1.2 при зверненні споживачів, які є власниками квартир, де відсутні зареєстровані споживачі, визначена можливість проведення перерахунків вартості послуг з вивезення побутових відходів відповідно до Інструкції щодо організації проведення перерахунків вартості послуг з вивезення побутових відходів споживачам послуг.

У зв'язку цим апелянт вказує, що наказ "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" від 28.09.2016 № 302/інф. є правомірним та не може розглядатись таким, що може призвести до ущемлення інтересів даної категорії споживачів.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (пункт 6 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Міністерством з питань житлово-комунального господарства України видано наказ "Про затвердження Правил управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд" № 13 від 02.02.2009, яким визначено, що мешканцями є власники, співвласники, наймачі, орендарі окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку.

Підпунктом 7 пункту 19 Типового договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, який є додатком 1 до Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1070 від 10.12.2008, визначено, що споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів сімї на підставі письмової заяви і документа, що підтверджує його відсутність довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби чи відбування покарання.

Таким чином, чинним законодавством не передбачено обовязку власників квартир, в яких відсутні зареєстровані особи, здійснювати оплату за надані послуги з вивезення побутових відходів та доводити факти того, що в цих квартирах відсутні мешканці. Натомість названими Правилами передбачено лише право споживачів звернутися до виконавця послуг з вивезення побутових відходів для здійснення перерахунків за надані послуги у разі їх тимчасової відсутності.

Твердження апелянта щодо неможливості ущемлення інтересів споживачів прийняттям КП "КВПВ" наказу "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" від 28.09.2016 № 302/інф. з огляду на те, що останній є документом внутрішнього користування є неправомірними, оскільки на його підставі здійснюється нарахування вартості послуг з вивезення побутових відходів по особовим рахункам власників квартир, за якими відсутні зареєстровані споживачі. Отже, вказаний наказ стосується інтересів даної категорії споживачів послуг Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів", а отже може виступати предметом дослідження на предмет його підставності органами антимонопольного комітету України.

Посилання апелянта з приводу неточної кваліфікації відповідачем порушення Комунальним підприємством "Комплекс з вивозу побутових відходів" економічної конкуренції в силу невизначеності номеру пункту частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", на підставі якого орган антимонопольного комітету дійшов висновку про вчинення ним дій, які визнаються зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, є також безпідставними. З мотивувальної та резолютивної частини рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.11.2017 №158-р/к у справі №1/02-24-17 вбачається, що дії Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" кваліфіковані відповідачем за частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку.

За змістом частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається:

1)встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

2)застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з субєктами господарювання, продавцями чи покупцями без обєктивно виправданих на те причин;

3)обумовлення укладання угод прийняттям субєктом господарювання додаткових зобовязань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору;

4)обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим субєктам господарювання, покупцям, продавцям;

5)часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання;

6)суттєве обмеження конкурентоспроможності інших субєктів господарювання на ринку без обєктивно виправданих на те причин;

7)створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших субєктів господарювання.

Втім, перелік зловживань, наведений у частині 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не є вичерпним, а є лише прикладом тих дій та видів поведінки, що є зловживанням , якщо їх чинить субєкт господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку. Заборона щодо зловживання може бути застосована і до інших дій, не зазначених в частині 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", але в таких випадках слід доводити, що наявні підстави для застосування загальної умови, що передбачена частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Зазначена правова позиція відображена також у пункті 16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства".

В даному випадку висновок адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення АМКУ щодо зловживання Комунальним підприємством "Комплекс з вивозу побутових відходів" монопольним (домінуючим) становищем на ринку грунтується на 1)встановленні факту зайняття позивачем монопольного (домінуючого) становища на ринку послуг з вивезення твердих побутових відходів в межах території м. Харкова, на якій розташовані житлові будинки комунальної власності територіальної громади м Харкова з часткою 100 % у 2016 році, січні-жовтні 2017 року та станом на листопад 2017 року; 2) виявлення обставини безпідставного встановлення Комунальним підприємством "Комплекс з вивозу побутових відходів" тарифу на оплату вартості послуг з вивезення побутових відходів споживачам, які є власниками квартир, де відсутні зареєстровані споживачі, визначеного у Наказі "Про здійснення нарахування плати за послуги з вивезення побутових відходів" від 28.09.2016 № 302/інф., а відтак і ущемлення інтересів даної категорії споживачів.

Оскільки колегією суддів підтверджено правомірність встановлення адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення АМКУ вищезазначених фактів, їх кваліфікація в сукупності в якості зловживання Комунальним підприємством "Комплекс з вивозу побутових відходів" монопольним (домінуючим) становищем на ринку є правомірною.

З огляду на визначене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі № 922/224/18 слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 233, 240, 275, 277, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі № 922/224/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 25.04.2019.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян