РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2019Справа № 910/952/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.,

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс"
доАкціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 112760,72 грн

Представники сторін:

від позивачаКлівасов А.О., довіреність №б/н від 22.12.2018;
від відповідачаТуренко Н.В., довіреність №2157 від 13.10.2018;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Укренерготранс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення збитків у розмірі фактичних понесених витрат в сумі 112760,72 грн., з яких 90 720, 00 грн. - вартість на придбання запасних частин, 22 040, 72 грн. - витрати пов'язані з виконанням поточного ремонту з відчепленням пошкоджених (розукомплектованих) вагонів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не забезпечено збереження майна (вагонів) позивача в процесі перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки у вищевказаному розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2019 у справі №910/952/19 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" залишено без руху; встановлено позивачу строки та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2019 відкрито провадження у справі №910/952/19; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін; судове засідання призначено на 11.03.2019; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; встановлено позивачу строк - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов (якщо такий буде поданий) для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу строк - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень (якщо такі будуть) на відповідь на відзив.

В судовому засіданні 11.03.2019 оголошено перерву до 03.04.2019. Представникам учасників справи направлено повідомлення про судове засідання 03.04.2019 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

18.03.2019 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов одночасно з клопотанням про поновлення строку для його подання, яке обґрунтоване тим, що інтереси відповідача у справі представляються регіональною філією "Придніпровська залізниця", в порядкуванні якої знаходиться структурний підрозділ "Вагонне депо Кам'янське", а ухвала суду на адресу останнього надійшла лише 28.02.2019.

У відзиві на позов відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив та зазначив, зокрема, про відсутність в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження того, що розукомплектування вагонів, власником (орендарем) яких є позивач сталося з вини залізниці, що дає підстави стверджувати про відсутність усіх елементів складу цивільного правопорушення, які необхідні для покладення на Акціонерне товариство "Українська залізниця" відповідальності за завдані позивачу збитки.

Крім того відповідач звернув увагу суду на те, що матеріали справи не містять комерційних актів або актів загальної форми, які відповідно до Статуту залізниць України є підставою для матеріальної відповідальності залізниці.

Серед іншого, відповідач зауважив, що акти пошкодження вагонів не складалися по жодному вагону з огляду на те, що пошкодженням вагону є порушення справного стану вагону або його складових частин внаслідок впливу зовнішніх факторів, що перевищує рівні, які встановлені стандартом ГОСТ 22235-76. При цьому в означеному стандарті не обумовлюються зовнішні фактори, такі як крадіжка деталей рухомого складу, у зв'язку з чим відповідач вважає, що розукомплектування вагонів не відповідає поняттю пошкодження, а отже підстави для оформлення актів про пошкодження вагонів працівниками вагонного господарства відсутні. Також, на думку відповідача, приватні порожні вагони не є вантажем в розумінні Статуту залізниць України.

В судовому засіданні 03.04.2019 оголошено перерву до 22.04.2019. Представникам учасників справи направлено повідомлення про судове засідання 22.04.2019 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

18.04.2019 до канцелярії Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов заперечив. Серед іншого позивач зазначив про те, що відповідно до п.126 Статуту залізниць Україниза пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Крім того Товариство з обмеженою відповідальністю "Укренерготранс" зауважило, що відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є пошкодженням вагону, а його несправність - забороною для постановки такого вагону в склад поїзду.

Також позивач наголосив, що його вимоги обґрунтовані не тією обставиною, що вагони були розукомплектовані невстановленими особами, а наявністю обставин, які свідчать, що відповідач не забезпечив схоронність (збереження) вагонів під час їх курсування залізничними коліями і завдав своїми діями чи бездіяльністю шкоду майну позивача, яку останній і просить відшкодувати у вигляді збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач можливістю подання заперечень на відповідь на відзив відповідно до ст.167 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 22.04.2019 з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.04.2019 проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов.

В судовому засіданні 22.04.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні - жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (найменування змінене на Акціонерне товариство "Українська залізниця") здійснювало перевезення вантажів у вагонах, які знаходяться в оперативному управлінні Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерготранс", саме: №53516902, №56826431, №56671936, №53597324, №56690027, №56660913, №53578498, №56811573, №53517363, №53583290 за залізничними накладними №№45810561, 45931979, 45974557, 46424347, 46848917, 47482468, 47660493, 47642590, 47643069, 47453543.

На станції Кам'янське (код станції 455806) 11.08.2018 було зафіксовано несправність вагону №53516902 - необхідність ремонту циліндру гальм, 28.08.2018 зафіксовано несправність вагону №53597324 - гострий гребінь, 14.08.2018 зафіксовано несправність вагону №56671936 - необхідність ремонту важелю і тяги, 14.08.2018 зафіксовано несправність вагону №56826431 - валик люка, 12.09.2018 зафіксовано несправність вагону №56690027 - гострий гребінь, 05.10.2018 зафіксовано несправність вагону №56660913 - необхідність ремонту башмака тріангеля, 05.10.2018 зафіксовано несправність вагону №53578498 - необхідність ремонту люка та башмака тріангеля, що підтверджується відповідними повідомленнями форми ВУ-23М.

Також на станції Кам'янське (код станції 455806) 16.10.2018 виявлено несправність вагонів №56811573, №53517363, а 23.10.2018 вагону №53583290 - пошкодження (розкомплектування) повітророзподільника, про що також свідчать повідомлення форми ВУ-23М від відповідної дати.

Відповідно до п.21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 15.03.1999 за №165/3458, ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На підставі гарантійних листів Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" на адресу в.о. начальника експлуатаційного вагонного депо Кам'янське регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та начальника експлуатаційного вагонного депо Кам'янське регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" означеним депо було проведено технічне обслуговування вищеперелічених вагонів з їх з відчепленням, а саме на підставі листа №3.6-1416 від 10.08.2018 - вагону №53516902, листа №3.6-1427 від 13.08.2018 - вагону №56826431, листа №3.6-1429 від 13.08.2018 - вагону №56671936, №3.6-1499 від 27.08.2018 - вагону №53597324, №3.6-1618-1 від 12.09.2018 - вагону №56690027, №3.6-1707 від 27.09.2018 - вагону №53583290, №3.6-1767 від 04.10.2018 - вагонів №53578498 та №56660913, №3.6-1820 від 16.10.2018 - вагонів №56811573 та №53517363.

Відповідно до наявних в матеріалах справи дефектних відомостей, актів, складених працівниками експлуатаційного вагонного депо Кам'янське регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та калькуляцій на послуги по технічному обслуговуванню вагонів №53516902, №53597324, №56671936, №56826431, №56690027, №56660913, №53578498 зафіксовано загальну вартість виконаних робіт на суму 15307,62 грн, їх перелік, у т.ч. заміну головної та/або магістральної частини повітророзподільника (запчастини надані позивачем) зі старих на нові.

Також згідно дефектних відомостей, актів, складених працівниками експлуатаційного вагонного депо Кам'янське регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та калькуляцій на послуги по технічному обслуговуванню вагонів №56811573, №53517363 та №53583290 встановлено, зокрема, пошкодження (розкомплектування) повітророзподільників (фактичну відсутність на вагонах старої головної та/або магістральної частини та встановлення нових запчастин, які надані позивачем) та визначено вартість виконаних робіт на суму 6 733, 10 грн.

Крім того з повідомлень (форма ВУ-36М) №б/н від 02.10.2018, №б/н від 07.10.2018, №б/н від 09.10.2018, №б/н від 10.10.2018, №б/н від 12.10.2018, №б/н від 17.10.2018, №б/н від 21.10.2018, №б/н від 24.10.2018 вбачається, що вагони №53516902, №56826431, №56671936, №53597324, №56690027, №56660913, №53578498, №56811573, №53517363, №53583290 відремонтовані та їх визнано придатними до експлуатації.

Відповідно до актів №45/16 від 19.10.2018 (вагони №56660913, №53597324, №56811573,), №48/16 від 23.10.2018 (вагони №53517363, №53578498), №50/16 від 25.10.2018 (вагон №53583290) та №51/16 від 30.10.2018 (вагони №53516902, №56826431, №56671936, №56690027) структурним підрозділом "Вагонне депо Кам'янське" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" передано, а позивачем без зауважень та заперечень прийнято роботи на загальну суму 22 040, 72 грн.

Згідно рахунків структурного підрозділу "Вагонне депо Кам'янське" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" №786/262 від 19.10.2018, №806/262 від 23.10.2018, №821/262 від 25.10.2018, №838/262 від 30.10.2018 позивачем було оплачено виконані роботи на суму 22040,72 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №2148 від 22.10.2018, №2219 від 31.10.2018, №2320 від 12.11.2018.

Також внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів Приватне акціонерне товариство "Укренерготранс" передало структурному підрозділу "Вагонне депо Кам'янське" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки останні використовуються у господарській діяльності Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс", що підтверджується відповідними актами приймання-передачі деталей вантажних вагонів від 16.04.2018, від 17.09.2018 та від 27.09.2018.

Відповідно до видаткової накладної №0 від 17.09.2018 та акту приймання-передачі від 17.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Об'єднання Євротрейд" передало, а позивач прийняв та оплатив згідно платіжного доручення №1947 від 19.09.2018 головну частину повітророзподільника у кількості 10 шт на загальну суму 84 000, 00 грн, вартість 1 шт - 8 400, 00 грн.

Крім того відповідно до видаткової накладної №9 від 27.09.2018 та акту приймання-передачі від 27.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Об'єднання Євротрейд" передало, а позивач прийняв та оплатив згідно платіжного доручення №600021650 від 07.09.2018 головну частину повітророзподільника у кількості 10 шт на загальну суму 84 000, 00 грн, вартість 1 шт - 8 400, 00 грн.

Також як вбачається з матеріалів справи відповідно до видаткової накладної №7 від 16.04.2018 та акту приймання-передачі від 16.04.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Об'єднання Євротрейд" передало, а позивач прийняв та оплатив згідно платіжного доручення №454 від 02.03.2018 магістральну частину повітророзподільника у кількості 10 шт на загальну суму 75 600, 00 грн, вартість 1 шт - 7 560, 00 грн.

Отже, за твердженнями позивача, внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів, ним були понесені витрати на придбання запасних частин на загальну суму 90720,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією за вих.№3.5-1507 від 10.12.2018, в якій просив останнього відшкодувати понесені Приватним акціонерним товариством "Укренерготранс" збитки на загальну суму 112 760, 72 грн.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповіді на вказану претензію відповідач не надав, збитки, які завдані позивачу, не відшкодував.

Спір у справі виник внаслідок того, що внаслідок незабезпечення схоронності (збереження) майна (вагонів) позивача при перевезенні залізничним транспортом, відповідач, на думку Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс", зобов'язаний відшкодувати позивачу суму збитків, понесених останнім в результаті заміни розукомплектованих деталей на загальну суму 112 760, 72 грн (придбані деталі - 90 720, 00 грн + технічне обслуговування на суму 22 040, 72 грн).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України. Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб'єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою. В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися таким чином, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов'язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст.5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до п.5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613 перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (найменування змінене на Акціонерне товариство "Українська залізниця") здійснювалось перевезення вантажних вагонів власності (оренди) Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" за залізничними накладними №№45810561, 45931979, 45974557, 46424347, 46848917, 47482468, 47660493, 47642590, 47643069, 47453543.

Згідно з ст.8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п.3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п.4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред'явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред'явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд зазначає, що прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані.

Як встановлено судом, на станції Кам'янське (код станції 455806) 11.08.2018 було зафіксовано несправність вагону №53516902 - необхідність ремонту циліндру гальм, 28.08.2018 зафіксовано несправність вагону №53597324 - гострий гребінь, 14.08.2018 зафіксовано несправність вагону №56671936 - необхідність ремонту важелю і тяги, 14.08.2018 зафіксовано несправність вагону №56826431 - валик люка, 12.09.2018 зафіксовано несправність вагону №56690027 - гострий гребінь, 05.10.2018 зафіксовано несправність вагону №56660913 - необхідність ремонту башмака тріангеля, 05.10.2018 зафіксовано несправність вагону №53578498 - необхідність ремонту люка та башмака тріангеля, 16.10.2018 виявлено несправність вагонів №56811573, №53517363, а 23.10.2018 вагону №53583290 - пошкодження (розкомплектування) повітророзподільника, про що свідчать повідомлення форми ВУ-23М від відповідної дати.

Тобто з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що про відсутність таких деталей як головна та/або магістральна частина повітророзподільника було зазначено безпосередньо у повідомленнях форми ВУ-23М від 16.10.2018 та 23.10.2018 щодо вагонів №56811573, №53517363 та №53583290.

Відповідно до п.6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затверджена наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом №312-Ц від 07.06.2001) забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне не обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз'єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно п.6.2.1 зазначеної Інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є саме пошкодженням вагону, а їх несправність є забороною для поставлення такого вагону в состав потягу.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, вагони №56811573, №53517363 та №53583290 власності (оренди) Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені відповідні повідомлення форми ВУ-23М. Крім того на технічне обслуговування були направлені вагони Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" №53516902, №53597324, №56671936, №56826431, №56690027, №56660913, №53578498 щодо яких у повідомленнях форми ВУ-23М не було зафіксовано факт відсутності головної та/або магістральної частини повітророзподільника.

Відповідно до п.4.6 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №875/5096 обов'язок охорони вагонів і вантажів на під'їзній колії покладається на підприємство. Якщо під'їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під'їзної колії організовує залізниця.

Згідно з п.п.20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458 пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Отже на виконання вищезазначених Правил, у зв'язку з розукомплектуванням вагонів №56811573, №53517363 та №53583290, їх було відправлено до структурного підрозділу "Вагонне депо Кам'янське" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М.

Судом встановлено, що для ремонту пошкоджених вагонів №56811573, №53517363 та №53583290 позивачем було придбано та надано структурному підрозділу "Вагонне депо Кам'янське" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" необхідні деталі - 2 головних та 2 магістральні частини повітророзподільника.

Відповідно до п.22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458, сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п.14 цих Правил.

З наявних у матеріалах справи актів, видаткових накладних, актів приймання-передачі та платіжних доручень позивача вбачається, що останнім було придбано та оплачено вартість необхідних деталей для ремонту розукомплектованих вагонів №56811573, №53517363 та №53583290, а також їх технічне обслуговування (встановлення деталей на вагони) на загальну суму 38653,10 грн (31920,00 грн вартість встановлених деталей + 6733,10 грн вартість технічного обслуговування).

Отже, загальна сума витрат понесених позивачем на ремонт розукомплектованих вагонів №56811573, №53517363 та №53583290 склала 38 653, 10 грн.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст.22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Як зазначено у п.11 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 №01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов'язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Відповідно до ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею ст.23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до п.114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно з п.2 ст.126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення щодо вагонів №56811573, №53517363 та №53583290, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, з огляду на що, позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків на суму 38653,10 грн (31920,00 грн вартість встановлених деталей + 6733,10 грн вартість технічного обслуговування) визнаються судом законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В свою чергу відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів №56811573, №53517363 та №53583290 під час їх перевезення залізницею сталось не з вини останнього.

Разом з тим наявними в матеріалах справи документами, а саме повідомленнями по формі ВУ-23М, дефектними відомостями, актами, складеними працівниками експлуатаційного вагонного депо Кам'янське регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" по технічному обслуговуванню вагонів №53516902, №53597324, №56671936, №56826431, №56690027, №56660913, №53578498 спростовуються твердження позивача про заподіяння йому збитків на загальну суму 74107,62 грн (58800,00 грн вартість встановлених деталей + 15307,62 грн вартість технічного обслуговування) внаслідок розукомплектування (пошкодження) означених вагонів, оскільки в актах відповідача зафіксовано заміну головної та/або магістральної частини повітророзподільника (запчастини надані позивачем) зі старих на нові, а отже позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а судом не встановлено наявності всіх елементів складу правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків щодо вагонів №53516902, №53597324, №56671936, №56826431, №56690027, №56660913, №53578498 внаслідок чого позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків.

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Укрекнерготранс» задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" (49050, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул.В.Дубініна, будинок 8, ідентифікаційний код 32082812) збитки у розмірі 38 653 (тридцять вісім тисяч шістсот п'ятдесят три) грн 10 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 658 (шістсот п'ятдесят вісім) грн 50 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено25.04.2019 року.

Суддя М.Є. Літвінова