У Х В А Л А

02 травня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/718/17

Господарський суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фесюри М.В., за участю секретаря Скороход А.О., розглянувши матеріали справи в межах провадження у справі про банкрутство

за позовом: Фізичної особи-підприємця Опанасюк Олександри Євгенівни

, АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Аратта-Агро»,

вул. Гавриша, 57, с. Вікторівка, Ніжинський район, Чернігівська область,

16670,

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Шалигинське»,

вул. Шевченка, 199, с. Шалигіне, Глухівський район, Сумська область,

41470,

про визнання недійсною додаткової угоди

Представники сторін:

позивача: не з`явився,

відповідачча-1: не з`явився;

відповідача-2: Воєйко В.Л.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фізична особа-підприємець Опанасюк Олександра Євгенівна звернулась до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аратта-агро» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 25.01.2013 до договору купівлі-продажу №01/01/12 від 01.12.2012, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аратта-агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шалигинське».

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що при укладенні оспорюваної угоди сторонами не було додержано вимоги, встановлені ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, а саме, були відсутні необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення ТОВ «Аратта-агро» на укладення даного правочину.

Станом на дату надходження до господарського суду позовної заяви Фізичної особи-підприємця Опанасюк Олександри Євгенівни у провадженні господарського суду Чернігівської області наявна справа про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Аратта-агро» на підставі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» за номером №927/718/17.

З урахуванням приписів ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою господарського суду від 17.08.2018 матеріали справи №927/615/18 об`єднано зі справою № 927/718/17 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Аратта-агро», справу №927/615/18 призначено до розгляду у межах провадження у вказаній справі про банкрутство в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання щодо якого буде призначено після поновлення провадження у справі №927/718/17.

Ухвалою суду від 23.01.2019 строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 20.02.2019.

В підготовчому засіданні 20.02.2019 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів та призначення комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи документа.

Обґрунтовуючи клопотання позивач, посилається на те, що під час дослідження угоди було помічено спірні ознаки: фрагменти тексту оспорюваної угоди у місцях їх перетину з відтисками печаток відповідача-1 та відповідача-2, а також з підписами директорів підприємств не мають звичного вигляду затьмарення, що на думку позивача є ознакою того, що текст оспорюваної угоди міг бути нанесений поверх відтисків печаток та підписів уповноважених осіб ТОВ «Аратта-Агро» та ТОВ «Шалигинське». Вигляд документа датованого 25.01.2013 може свідчити про те, що оспорювана угода фактично була виготовлена значно пізніше, аніж вона датована, при тому підпис від імені директора ТОВ «Аратта-Агро» ОСОБА_2 істотно відрізняється від інших його підписів на документах, що є у розпорядженні позивача.

Посилаючись на вищевикладене, позивач вважає що це може свідчити про те, що у ТОВ «Аратта-Агро» не було реального волевиявлення на її укладення, а директор ОСОБА_2 від імені товариства її не підписував, а в разі встановлення під час розгляду справи, що підпис від імені директора відповідача-1 ОСОБА_2 дійсно йому не належить, це надасть підстави вважати, що ТОВ «Аратта-Агро» на момент вчинення правочину не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є окремою підставою недійсності такої угоди.

Оскільки встановлення або спростування таких ознак можливе лише за допомогою спеціальних знань позивач просить суд задовольнити клопотання та призначити комплексну судово-технічну та почеркознавчу експертизи проведення яких позивач просить доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. заслуженого професора М.С.Бокаріуса та поставити на вирішення експерту перелік наведених у клопотанні питань.

Враховуючи, що предметом спору, зокрема, є визнання недійсною додаткової угоди №1 від 25.01.2013 до договору купівлі-продажу №01/01/12 від 01.12.2012, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аратта-Агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» суд дійшов висновку, що клопотання позивача про призначення експертизи підлягає задоволенню.

Беручи до уваги положення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 за № 53/5 передбачаючих надання для проведення почеркознавчих досліджень органом, який призначив експертизу надання експерту вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків почерку, печатки тощо, що в свою чергу обумовлює вжиття заходів для підготовки до призначення такої експертизи, господарський суд, ухвалою від 20.02.2019, оголосив перерву в судовому засіданні до 06.03.2019, зобов`язав ТОВ «Шалигинське» надати суду оригінал оспорюваної додаткової угоди № 1 до договору купівлі-продажу від 01.12.2012 р. № 01/12/12, зобов`язав відповідачів надати вільні та умовно-вільні зразки документів з підписами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які достовірно виконані цими особами; зобов`язав директора ТОВ «Шалигинське» ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з`явитися в судове засідання для відібрання експериментальних зразків підписів; зобов`язав відповідачів надати вільні зразки документів з відтисками печаток, які відповідачі мають надати в судове засідання 06.03.2019 для відібрання експериментальних зразків відтисків.

Після перерви від позивача надійшло клопотання від 06.03.2019 про долучення до матеріалів справи оригіналу договору купівлі-продажу від 01.12.2012 № 01/12/12 яке задоволено судом.

Також, від ТОВ «Аратта-Агро» надійшли письмові пояснення від 06.03.2019 в яких відповідач 1 зазначає, що 04.08.2016 відбулась зміна керівника підприємства, замість ОСОБА_2 посаду керівника обійняв ОСОБА_4 ., при цьому переважна частина оригіналів документів бухгалтерського обліку та фінансової звітності, договори з контрагентами, а також печатка так і не були передані новопризначеному керівнику товариства. В серпні 2016 року було виготовлено нову печатку товариства. Відповідач 1 не надав суду витребувані документи, оформлені після серпня 2016 року, мотивуючи це тим, що на них містяться відбитки іншої, повторно виготовленої печатки підприємства, а не тієї, відтиск якої міститься на примірнику оспорюваної додаткової угоди. Посилаючись на вищевикладене відповідач 1 не надав суду і наявну печатку для відібрання експериментальних зразків відтисків, вважаючи, що такі відбитки не матимуть статусу порівняльних зразків для експерта, оскільки на досліджуваному об`єкті міститься відтиск іншої печатки.

Водночас, до письмового пояснення ТОВ «Аратта-агро» додано документи, які містять підписи колишнього директора ОСОБА_2 і директора ТОВ «Шалигинське» ОСОБА_3 , а також відбитки печаток цих товариств. Відповідач 1 зауважує, що до поданих суду писмових пояснень додано всі документи, які є у наявності у ТОВ «Аратта-Агро».

Письмові пояснення відповідача 1 разом з доданими документами долучено судом до матеріалів справи.

06.03.2019 від відповідача 2 - ТОВ «Шалигинське» надійшло заперечення №28 від 04.03.2019 проти клопотання позивача про призначення комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи. Заперечуючи проти клопотання позивача, відповідач 2 зазначає, що в клопотанні про призначення комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи позивача містяться тільки припущення, що директор ТОВ «Аратта-Агро» ОСОБА_2 міг не підписувати спірну додаткову угоду № 1, що підпис від імені директора ТОВ «Аратта-Агро» ОСОБА_2 . істотно відрізняється від інших його підписів на документах, що є у розпорядженні позивача, що спростовується заявою свідка (директора ТОВ «Аратта-Агро») ОСОБА_2 . від 30.08.20118 року, в якій ОСОБА_2 стверджує, що на додатковій угоді №1 проставлено його підпис та печатка ТОВ «Аратта-Агро». Оскільки, позивачем на думку ТОВ «Шалигинське» не надано доказів недійсності додаткової угоди № 1, то висновок судової експертизи не може довести ті обставини на які посилається позивач.

За договором відступлення права вимоги між TОB «Аратта-Агро» та ФОП Опанасюк О.Є. передає новому кредитору усі наявні документи, що підтверджують право, яке відступається в тому числі оригінали наступних документів: договору купівлі-продажу 01/01/12 від 01.12.2012; клопотання від 19.07.2016 про долучення оригіналів видаткових накладних, довіреності на ім`я ОСОБА_8 та акту звірки розрахунків до матеріалів господарської справи № 920/234/16; банківська виписка по рахунку ТОВ «Аратта-Агро» за 30.01.2013; гарантійний лист ТОВ «Шалигинське» від 12.01.2016; заява ТОВ «Шалигинське» № 20 від 14.01.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог; вимога про погашення заборгованості від 16.01.2016 з доказами направлення на адресу ТОВ «Шалигинське», також в акті визначено, що оригінали видаткових накладних, довіреності на ім`я ОСОБА_8 та акт звірки розрахунків знаходяться в матеріалах господарської справи № 920/234/16.

Посилаючись на вищевикладене відповідач 2 вважає, що будь-яких додаткових угод між відповідачем-1 та відповідачем-2 до договору купівлі-продажу 01/01/12 від 01.12.2012 не укладалося, бо у разі їх укладання на момент відступлення прав на користь нового кредитора, то такі додаткові угоди мали б бути також обов`язково передані первісним кредитором позивачу.

Додатково відповідач 2 наголошує, що позивач, будучи відповідачем по справі № 927/91/17 Господарського суду Чернігівської області, у відзиві на позовну заяву від 23.01.2017 року посилався на додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2 до договору №01/12/12 від 01.12.2012 року і у нього не виникало сумнівів щодо підроблення додаткової угоди № 1, при цьому він підтверджував укладення двох додаткових угод до цього договору, також надав суду копію додаткової угоди № 2 від 28.09.2016 до договору купівлі-продажу 01/12/12 від 01.12.2012. Надаючи суду додаткову угоду №2 позивач розумів, що до цього договору ще існує і додаткова угода № 1.

Подаючи відзив по справі № 927/91/17 позивач стверджував, що в момент підписання договору відступлення права вимоги від 07.12.2016 ТОВ «Аратта-Агро» передано усі наявні документи, що підтверджують право, яке відступається і в момент підписання договору відступлення права вимоги йому, на думку відповідача-2, було відомо, як про наявність укладеної додаткової угоди №1, так і про наявність додаткової угоди № 2.

Окрім того, в поданих запереченнях ТОВ «Шалигинське» повідомляє суд, що підприємство позбавлене можливості надати суду власну печатку для відібрання експериментальних зразків відтисків у зв`язку з тим, що були виявлені факти підроблення додаткової угоди № 2 до договору № 01/12/12 від 01.12.2012 посадовими особами ТОВ «Аратта-Агро» з використанням аркушів паперу з печаткою ТОВ «Шалигиське», а тому печатка, яка використовувалася в господарській діяльності товариством в травні 2017 року була знищена та згідно до оголошення ТОВ «Аратта-Агро» в газеті «Ніжинській Вісник» від 03.09.2016 попередню печатку анульовано з 30.08.2016 і з цієї дати ТОВ «Аратта-Агро» використовує печатку ного зразку; директор ТОВ «Шалигинське» ОСОБА_3 з 09.07.2018 звільнився з посади за власним бажанням, а тому відповідач-2 позбавлений можливості забезпечити явку ОСОБА_3 в судове засідання для відібрання експериментальних зразків його підпису.

За таких обставин, ТОВ «Шалигинське» вважає, що клопотання позивача про призначення експертизи є необґрунтованим, таким, що заявлено з метою затягування розгляду справи, а тому просить суд відмовити в його задоволенні.

Суд долучив заперечення відповідача-2 до матеріалів справи.

Представник відповідача - 2 в засіданні 06.03.2019 повідомив суд, що він може надати оригінал оспорюваної угоди та документи зі зразками печатки підприємства та підпису колишнього директора ОСОБА_3 , про місцезнаходженя якого на даний час відповідачу нічого не відомо.

Ухвалою господарського суду від 06.03.2019 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 27.03.2019 повторно зобов`язав ТОВ «Шалигинське» надати суду оригінал оспорюваної додаткової угоди № 1 до договору купівлі-продажу № 01/12/12 від 01.12.2012, повторно зобов`язав ТОВ «Шалигинське» надати вільні та умовно-вільні зразки документів з підписами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які достовірно виконані цими особами; повторно зобов`язав ТОВ «Шалигинське» надати вільні зразки документів з відтисками печаток підприємств та докази відсутності печатки яка використовувалась при укладанні спірної угоди. для відібрання експериментальних зразків відтисків; зобов`язав ОСОБА_2 з`явитися в судове засідання для відібрання експериментальних зразків підписів.

До початку судового засідання 27.03.2019 на адресу суду надійшов електронний лист-клопотання в якому ТОВ «Шалигинське» просить суд оголосити перерву в судовому засіданні, оскільки представник відповідача-2 викликаний на допит в рамках кримінальної справи, крім того, відповідач-2 зазначає, що всі необхідні документи ним підготовлені, однак не направлені на адресу суду за браком часу. Вказане клопотання було надіслано на електронну поштову адресу суду без електронного цифрового підпису.

Суд з`ясував думку присутніх представників сторін щодо згаданого клопотання.

Представник відповідача-1 зазначив, що суд не повинен приймати до уваги клопотання, яке було направлено засобом електронного зв`язку без підпису ЕЦП, також зауважив, що не направлення відповідачем-2 протягом тривалого часу документів є затягуванням судового процесу.

Представник позивача підтримав позицію відповідача-1.

Зважаючи на неподання відповідачем-2 необхідних для проведення експертизи документів представник відповідача-1 вважає, що необхідно відмовитись від проведення експертизи та перейти до розгляду справи по суті.

Позивач підтримав позовні вимоги та зазначив, що всі докази позивачем надані, окрім угоди, яка оспорюється і яку мав надати відповідач-2.

З огляду на те, що відповідачем-2 не виконано вимоги ухвал суду від 20.02.2019 та 06.03.2019 в частині надання суду оригіналу оспорюваної додаткової угоди № 1 до договору купівлі-продажу № 01/12/12 від 01.12.2012, надання вільних та умовно-вільних зразків документів з підписами ОСОБА_3 та ОСОБА_2, надання зразків документів з відтисками печаток підприємств, тощо, у суду відсутні матеріали, які можуть бути передані на дослідження судовому експерту для вирішення поставлених позивачем у клопотанні про призначення судової експертизи питань. Отримання таких матеріалів за умови невиконання відповідачем-2 вимог суду є неможливим, суд відмовляє в задоволенні клопотання про проведення експертиз у зв`язку з відсутністю самого об`єкту дослідження

27.03.2019 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив судовий розгляд справи по суті на 19.04.2019

19.04.2019 до початку судового засідання від відповідача-2 надійшло клопотання про залучення додаткових доказів до матеріалів справи № 35 від 18.04.2019 в якому відповідач-2 просить суд визнати поважними причини неподання заяви свідка ОСОБА_3 у встановлений законом строк, долучити таку заяву до матеріалів справи та врахувати його покази про ухваленні рішення.

Окрім того, від ТОВ «Шалигинське» 19.04.2019 надійшла заява про застосування строку позовної давності №36 від 18.04.2019 в якій відповідач-2 зазначає, що строк позовної давності за додатковою угодою №1 від 25.03.2013 до договору купівлі-продажу №01/12/12 від 01.12.2012 закінчився 26.01.2016, а тому просить суд застосувати строк позовної давності відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Суд долучив документи до матеріалів справи та для з`ясування думки сторін щодо поданих ТОВ «Шалигинське» клопотання та заяви, постановив ухвалу про відкладення розгляду справи на 02.05.2019.

Позивач та відповідач-1 були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.7 а.с. 206, 208), проте в судове засідання не з`явились, заяв, клопотань, пояснень з приводу поданих ТОВ «Шалигинське» клопотання та заяви на адресу суду не надходило.

Частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи вище викладене, а саме той факт, що клопотання відповідача-2 про долучення додаткових документів направлено на адресу суду 18.04.2019, тобто до початку розгляду справи по суті, суд продовжує строк для подання доказів та долучає подані ТОВ «Шалигинське» докази до матеріалів справи.

На запитання суду, чомувідповідачем-2 із клопотанням про залучення додаткових доказів до матеріалів справи № 35 від 18.04.2019 до переліку доказів ,окрім заяви свідка ОСОБА_3 , не було надано основного доказу - оригіналу додаткової угоди №1 від 25.01.2013 до договору купівлі-продажу від 01.12.2012, представник ТОВ «Шалигинське» відповісти не зміг.

Водночас представник відповідача-2 заперечив проти позову посилаючись на те, що позивач просить визнати недійсною додаткову угоду №1 від 25.01.2013 до договору купівлі-продажу №01/01/12 від 01.12.2012, укладеного між ТОВ «Аратта-агро» та ТОВ «Шалигинське» тоді як зазначений позивачем номер не відповідає дійсному номеру договору купівлі продажу, а саме №01/12/12.

Позивачем до позовної заяви додано саме примірник договору купівлі продажу з належним номером, а саме №01/12/12 від 01.12.2012, протягом підготовчого провадження йшлось саме про неї, що не заперечувалось сторонами, тому суд вважає допущену позивачем описку такою, що зроблена помилково і яка не тягне за собою необхідності зміни предмету позову.

Суд відхиляє заперечення відповідача-2, оскільки відповідно до положень ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Отже, заперечення щодо помилково зазначеного позивачем номеру договору купівлі-продажу могли бути доцільними та мати сенс тільки у випадку, якщо під цим номером існувала інша угода.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аратта-агро» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №01/12/12, за умовами якого продавець зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених цим договором передати у власність покупцеві зерно кукурудзи урожаю 2012 року у кількості 1643тон 353кг, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цю сільськогосподарську продукцію за ціною1606грн тонна на протязі 10 банківських днів після отримання виставленого продавцем рахунку (п.1.1., 2.1.,2.3. договору).

07.12.2016 між ТОВ «Аратта-Агро», первісним кредитором, та Фізичною особою-підприємцем Опанасюк Олександрою Євгенівною, новим кредитором, укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким за цим договором первісний кредитор передав новому кредитору, а новий кредитор прийняв право вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором №01/12/12 від 01.12.2012, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Шалигинське».

Відповідно до п.1.2. договору за даним договором, в тому числі, переходить право вимоги відсотків за користування грошовими коштами, штрафних санкцій, які підлягають нарахуванню в майбутньому на суму боргу до фактичного його повернення боржником, а також переходять всі права, які належать первісному кредитору та передбачені основним договором і визначені законодавством, що регулює вказані правовідносини.

Згідно з п.1.3. договору право вимоги від первісного кредитора за основним договором переходить до нового кредитора з дня укладення даного договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що разом з відступленням права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору усі наявні документи, що підтверджують право, яке відступається.

Відповідно до акту приймання-передачі документів до договору відступлення права вимоги від 07.12.2016 первісний кредитор (ТОВ «Аратта-Агро») передав, а новий кредитор (ФОП Опанасюк О.Є. ) прийняв оригінали наступних документів: договір купівлі-продажу 01/01/12 від 01.12.2012; клопотання від 19.07.2016 про долучення оргіналів видаткових накладних, довіреності на ім`я В.Лутченка та акту звірки розрахунків до матеріалів господарської справи №920/234/16; банківську виписку по рахунку ТОВ «Аратта-агро» за 30.01.2013; гарантійний лист ТОВ «Шалигинське» від 12.01.2016; заява ТОВ «Шалигинське» №20 від 14.01.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог; вимога про погашення заборгованості від 16.01.2016 з доказами направлення ТОВ «Шалигинське».

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

За змістом ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо його сторони у відповідній формі дійшли згоди у відношенні всіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст.ст. 215- 235 ЦК України).

Заявляючи позовну вимогу про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 25.01.2013 до договору купівлі-продажу №01/12/12 від 01.12.2012, позивач посилається на те, що при укладенні оспорюваної угоди сторонами не було додержано вимоги, встановлені ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України, а саме, були відсутні необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення ТОВ «Аратта-агро» на укладення даного правочину.

Позивачем до позовної заяви додано копію додаткової угоди №1 до договору купівлі-продажу від 01.12.2012 року №01/12/12 текст якої передбачає доповнення договору купівлі-продажу від 01.12.2012 року №01/12/12 пунктом 6.5. наступного змісту: «Заміна кредитора у зобов`язаннях, які виникають з цього договору, допускається лише за згодою боржника. При цьому правочин щодо заміни кредитора у зобов`язаннях, які виникають з цього договору, вчиняється у письмовій формі та за участю боржника.».

Відповідно до ч. 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

За умовами ч. 9 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, суд неодноразово витребовув у відповідача-2 (ТОВ «Шалигинське») оригінал додаткової угоди №1 від 25.01.2013 до договору купівлі-продажу №01/01/12 від 01.12.2012 з метою з`ясування обставин щодо того чи підпис на зазначеній додатковій угоді вчинений директором ТОВ «Аратта-агро» ОСОБА_2 ,чи іншою особою з наслідуванням його підпису.

Незважаючи на запевнення представника ТОВ «Шалигинське» в засіданні суду 06.03.2019, що він може надати оригінал оспорюваної угоди, всупереч вимог ухвал від 20.02.2019 та 06.03.2019, якими було зобов`язано відповідача - 2 надати суду оригінал оспорюваної угоди, оригінал додаткової угоди №1 від 25.01.2013 до договору купівлі-продажу №01/12/12 від 01.12.2012 суду не надано.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням положень ч. 2 ст.74 та ч. 9 ст.81 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд визнає встановленою обставину того, що додаткова угода №1 від 25.01.2013 до договору купівлі-продажу №01/12/12 від 01.12.2012 не укладалась.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

В силу ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто, якщо положення договору суперечать нормам чинного законодавства України, якщо в момент укладення правочину волевиявлення хоча б одного з учасників не було вільним (удаване або помилкове волевиявлення тощо).

З огляду на те, що оригінал оспорюваної угоди не надано, судом встановлено обставину, що додаткова угода №1 від 25.01.2013 до договору купівлі-продажу №01/12/12 від 01.12.2012 між ТОВ "Аратта-агро" та ТОВ "Шалигинське" не укладалась, волевиявлення та внутрішня воля учасника правочину щодо його укладання були відсутні, тому вказана угода підлягає визнанню судом недійсною.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом до уваги не приймаються у зв`язку з відсутністю оригіналу оспорюваної угоди, тобто доказу існування останньої.

Відповідач-2 під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, а тому суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Як зазначалось вище, від ТОВ «Шалигинське» 19.04.2019 надійшла заява про застосування строку позовної давності №36 від 18.04.2019 в якій відповідач-2 зазначає, що строк позовної давності за додатковою угодою №1 від 25.03.2013 до договору купівлі-продажу №01/12/12 від 01.12.2012 закінчився 26.01.2016, а тому просить суд застосувати строк позовної давності відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого, ст. 74 Господарського процесуального кодексу України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №910/31767/15).

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява надійшла до суду 16.08.2018, тоді як зазначає відповідач-2 позивач про порушення його прав мав дізнатись з моменту укладання оспорюваної додаткової угоди, що є помилковим з огляду на те, що судом встановлено обставини того, що така додаткова угода не укладалась.

Натомість, позивач стверджує, що вперше про оспорювану додаткову угоду №1 від 25.01.2013 до договору купівлі-продажу №01/12/12 від 01.12.2012, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аратта-Агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» дізнався з рішення Господарського суду Чернігівської області у справі №927/91/17 від 07.08.2018 , в якому з поміж іншого зазначалось, що у висновку експертів №3074/17-34/12220ч12229/18-34 від 15.06.2018 судової технічної експертизи документа зазначено, що на додаткову угоду №2 до договору купівлі-продажу №01/12/12 від 01.12.2012, датовану 28.09.2016, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання його реквізитів, відтиск печатки ТОВ «Шалигинське» в додатковій угоді №2 до договору купівлі-продажу №01/12/12 від 01.12.2012, датованій 28.09.2016, нанесений не пізніше травня 2013 року, згідно датування зразків, наданих на дослідження, а також зроблено висновок про те, що в додатковій угоді №2 до договору купівлі-продажу №01/12//12 від 01.12.2012, датованій 28.09.2016, текст друкувався поверх відтиску печатки ТОВ «Шалигинське».

Як вказує позивач, вищевикладене викликало у позивача сумніви та необхідність звернути увагу на реквізити додаткової угоди №1 від 25.01.2013, що в свою чергу стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною вимогою.

В той же час, сам позивач зазначає в позовній заяві, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 у справі 920/234/16 задоволено заяву ТОВ «Аратта-агро» про заміну сторони її правонаступником - Фізичною особою-підприємцем Опанасюк Олександрою Євгенівною та стягнуто на користь останньої 3 151 341,88 грн заборгованості за договором купівлі-продажу №01/12/12 від 01.12.2012, 271 128,21 грн 3 % річних, 2510451,49 грн інфляційних збитків та 88 993,83 грн відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Зі змісту ухвали Господарського суду Сумської області від 16.01.2017 постановленої у справі №920/234/16 вбачається, що клопотання ТОВ «Аратта-Агро» та ФОП Опанасюк О.Є. про заміну сторони правонаступником у зв`язку укладанням договору про відступлення права вимоги подано до суду 19.12.2016. 04.01.2017 до Господарського суду Сумської області ТОВ «Шалигинське» були подано заперечення на клопотання про заміну позивача правонаступником, які обґрунтовані тим, що 25.01.2013 між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода № 1 до договору купівлі-продажу № 01/12/12 від 01.12.2012, згідно якої сторони дійшли згоди про доповнення договору п. 6.5 передбачаючу заміну кредитора у зобовязаннях, з договору купівлі-продажу допускається лише за згодою боржника.

Отже, з вищевикладеного суд доходить висновку, що позивач міг дізнатись про порушення свого цивільного права із заперечення на клопотання про заміну позивача правонаступником ТОВ «Шалигинське», поданого 04.01.2017 до Господарського суду Сумської області у справі №920/234/16.

Зз позовною заявою ФОП Опанасюк О.Є. звернулась до суду 16.08.2018, отже строк позовної давності не пропущено і підстави для застосування наслідків пропущення такого строку відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 42, 73-81, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

У Х В А Л И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною додаткову угоду №1 від 25.01.2013 до договору купівлі-продажу №01/12/12 від 01.12.2012, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аратта-Агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шалигинське».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аратта-Агро» (вул. Гавриша, 57, с. Вікторівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16670, ) на користь Фізичної особи - підприємця Опанасюк Олександри Євгенівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 881 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» (вул. Шевченка, 199, с. Шалигіне, Глухівський район, Сумська область, 41470, ) на користь Фізичної особи - підприємця Опанасюк Олександри Євгенівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 881 грн судового збору

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 10 травня 2019 року.

Суддя М.В. Фесюра

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/