ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2019

м. Дніпро

Справа № 904/1005/19

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Мартич А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком", м. Дніпро

до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської міської ради, м. Покров

про стягнення коштів на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 34699грн.95коп.

Представники:

від позивача: Малишевський О.І., довіреність №3898 від 17.12.2018р., адвокат;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком" звернулось до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської міської ради з позовом про стягнення коштів на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 34699грн.95коп.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

02.04.2019 року від відповідача до суду надійшли: клопотання про розгляд справи без участі представника Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської міської ради, за наявними в матеріалах справи документами, та відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідач вказав про незгоду із заявленими позовними вимогами та просив відмовити в їх задоволенні.

Відповідач наполягає на тому, що в нього відсутній обов'язок здійснити відшкодування суми в розмірі 34699грн. 95коп. за період липень 2018р. - грудень 2018р. Обов'язок відшкодувати позивачу вартість послуг зв'язку, наданих пільговим категоріям громадян, виникає у разі надходження на рахунок відповідача сум субвенцій.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446 відповідач відхиляє та зазначає про відсутність між сторонами укладеного договору про відшкодування коштів за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2019р. було оголошено перерву в підготовчому засіданні на 24.04.2019р.

11.04.2019р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян та відсутність договору не може бути підставою звільнення від виконання господарського зобов'язання, яке передбачене нормами чинного законодавства.

Також представник позивача вказує, що відсутність фінансування та неналежне виконання зобов'язань відповідачем в спірний період не є підставою для скасування державних гарантій та відмови у задоволенні позовних вимог.

Під час судового засідання від 24.04.2019р. представник позивача надав суду клопотання, у якому просить долучити до матеріалів справи докази, а саме списки осіб-пільговиків - розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг.

Ухвалою від 24.04.2019р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.05.2019р.

Повноважний представник відповідача в судове засідання від 08.05.2019р. не з'явився. Однак, 07.05.2019 року відповідач засобами електронного зв'язку надіслав до суду клопотання, в якому повідомив про неможливість головного спеціаліста з правових питань бути присутнім у судовому засіданні у зв'язку із хворобою, а також підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Згідно з частиною першою статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на наведену процесуальну норму та враховуючи клопотання відповідача, що надійшли до суду 02.04.2019р. і 07.05.2019р., суд вважає можливим здійснювати розгляд справи по суті за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив.

В період з липня по грудень 2018 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам - мешканцям міста Покров Дніпропетровської області, які підпадають під дію Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства" та "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Так, з матеріалів справи вбачається, що за період з липня по грудень 2018 року позивач надав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення міста Покров Дніпропетровської області на загальну суму 34699грн.95коп., у тому числі:

- у липні 2018 - на суму 6024грн.60коп.;

- у серпні 2018 - на суму 5984грн.18коп.;

- у вересні 2018 - на суму 5452грн.44коп.;

- у жовтні 2018 - на суму 5406грн.61коп.;

- у листопаді 2018 - на суму 6078грн.18коп.;

- у грудні 2018 - на суму 5753грн.94коп.

Факт надання позивачем телекомунікаційних послуг та фактичне споживання їх пільговими категоріями населення, що користуються пільгами, підтверджуються доданими позивачем до матеріалів справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за липень-грудень 2018 року.

Щомісячно у період із серпня 2018 року по січень 2019 року позивач на виконання п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117, надавав відповідачу згідно з регламентом відділу персоніфікованого обліку на електронних та паперових носіях розрахунки щодо вартості послуг, фактично наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці за формою "2-пільга". Крім того, відповідачу щомісячно надавалися розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, та акти звіряння розрахунків із супровідними відомостями.

Проте жодної дії з виконання відповідачем покладених на нього законом обов'язків по відшкодуванню пільги не вчинено, акти звіряння розрахунків не підписано, вмотивованої відмови від їх підписання позивачу не надано.

06.03.2019 року позивач направив відповідачу вимогу про оплату заборгованості за №31, що підтверджується фіскальним чеком "Укрпошта" ЦПЗ №6 від 06.03.2019р. (а.с. 47).

Однак, за даними позивача, відповідач вимогу про сплату коштів на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг абонентам-пільговикам міста Покров Дніпропетровської області в період з липня по грудень 2018 року, не задовольнив.

Вищенаведені обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач позовні вимоги в сумі 34699грн.95коп. заборгованості за надання пільг окремим категоріям громадян із послуг зв'язку у 2018 році не визнав, посилаючись на неможливість сплати зазначеної суми у зв'язку з відсутністю договірних відносин із позивачем та відсутністю бюджетного фінансування.

Дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для низки категорій громадян встановлено такими Законами України: "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства".

Згідно із ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів, визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії. Таким чином, безумовному обов'язку оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтею 91 Бюджетного кодексу України визначений перелік видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів. Відповідно до пп. 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України до таких видатків, зокрема, належать видатки на пільги з послуг зв'язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; постраждалим учасникам Революції Гідності; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам Національної поліції; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби; особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали особами з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім'ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім'ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім'ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

Частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відтак, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян. При цьому, такі зобов'язання виникають безпосередньо із законів України та не залежать від їх фінансування.

Надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян. Чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян за рахунок коштів місцевих бюджетів. Обов'язок оператора послуг з надання таких пільг не перебуває у залежності від наявності бюджетних коштів для відшкодування відповідних витрат, а визначається виключно статусом відповідної категорії споживачів, наданим державою.

У відповідності до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" головні розпорядники коштів місцевих бюджетів, зокрема, ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, враховуючи викладене, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, в яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги. При цьому, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

З наведених підстав, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність укладеного між сторонами договору на проведення розрахунків за надані пільги у 2018 році. Не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання і відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №906/621/17, від 07.05.2018 у справі 921/442/17-г/7).

Відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

За змістом частини 2 статті 617 цього Кодексу, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконувались обов'язки щодо надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах пільговим категоріям громадян - мешканцям міста Покров Дніпропетровської області.

На виконання вимог Законів України позивачем надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах у період з липня по грудень 2018 року на загальну суму 34699грн.95коп., про що свідчать розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг.

На момент розгляду справи судом заборгованість відповідача за надані позивачем у 2018 році телекомунікаційні послуги на пільгових умовах складає 34699грн.95коп.

Відповідно до п. 10 Положення "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Дане правило позивач виконав, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами направлення ним та вручення відповідачу протягом серпня 2018 року - січня 2019 року розрахунків щодо вартості послуг, фактично наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Згідно з п. 11 Положення "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

Однак відповідачем не надано доказів вчинення дій, передбачених пунктом 11 цього Положення (складання після проведення розрахунків реєстрів погашення заборгованості згідно з формою "5-пільга" та реєстрів розрахунків згідно з формою "7-пільга" за спірні та попередні періоди, актів звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга"). Заперечення відповідача щодо якості та обсягів наданих послуг у матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи вищенаведене, матеріалами справи підтверджується, що зобов'язання з оплати наданих позивачем телекомунікаційні послуги на пільгових умовах у період з липня по грудень 2018 року відповідачем виконані не були.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За даними з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта" (http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku) поштове відправлення письмової вимоги позивача за №31 від 06.03.2019р. вручене уповноваженому представнику відповідача за довіреністю 11.03.2019р.

Отже, термін оплати наданих позивачем телекомунікаційні послуги на пільгових умовах є таким, що настав зі спливом семиденного строку від дати отримання відповідачем письмової вимоги позивача, у зв'язку з чим суд вважає наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 34699грн.95коп. обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч.1, 3 ст. 74, ч. 1 ст. 76 та ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів оплати наданих позивачем у період з липня по грудень 2018 року телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення. Доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, не приймаються судом до уваги у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

З урахуванням викладеного та виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення міста Покров Дніпропетровської області у період з липня по грудень 2018 року у сумі 34699грн. 95коп.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у сумі 1921грн.00коп. покладаються на відповідача.

Керуючись нормами статей Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 91, 129, 237, 238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком" до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської міської ради про стягнення коштів на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, у розмірі 34699грн.95коп. - задовольнити

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської міської ради (; місцезнаходження: 53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Горького, буд. 5) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (; місцезнаходження: 01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 18) в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком" (; місцезнаходження: 49600, м. Дніпро, вул. Херсонська, буд. 26) кошти на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 34699грн.95коп., витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921грн.00коп.

Видати наказ після набрання законної сили судовим рішенням.

В судовому засіданні 08.05.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складений та підписаний 11.05.2019р.

Суддя                                                                                                     Новікова Р.Г.