ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"02" травня 2019 р. Справа № 911/956/19

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї документи

Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі:

1) Фонду державного майна України;

2) Міністерства оборони України

до: 1) Виконавчого комітету Клавдієво-Тарасівської селищної ради;

2) Виробничо-комерційного підприємства «Військовий мисливець» Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України;

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик»;

4) Відділу державної реєстрації прав на нерухомість та бізнес Бородянської районної державної адміністрації

про скасування рішень та свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору, визнання права власності на майно, витребування майна з чужого незаконного володіння

встановив:

До господарського суду Київської області звернувся Заступник військового прокурора Центрального регіону України (далі прокурор) з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України та Міністерства оборони України до Виконавчого комітету Клавдієво-Тарасівської селищної ради, Виробничо-комерційного підприємства «Військовий мисливець» товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик», Відділу державної реєстрації прав на нерухомість та бізнес Бородянської районної державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Клавдієво-Тарасівської селищної ради від 24.06.2008 № 288 «Про оформлення за Виробничо-комерційним підприємством «Військовий мисливець» права власності на нерухоме майно майновий комплекс за адресою: с. Пороскотень, вул. Миру, 23, у тому числі: службовий будинок, єгерська, літня кухня-столова, будинок мисливський, готель, побутове приміщення, 2 вбиральні, накриття, конюшня склад, 2 накриття, колодязь, огорожа;

- скасувати свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 22.07.2008 про реєстрацію права власності на майновий комплекс за адресою: Київська обл., Бородянський р-н, смт Клавдієво-Тарасове, вул. Миру, 23, за Виробничо-комерційним підприємством «Військовий мисливець»;

- визнати недійсним договір оренди нерухомого майна за адресою: Київська обл., Бородянський р-н, смт Клавдієво-Тарасове, вул. Миру, 23, укладений 01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик» та Виробничо-комерційним підприємством «Військовий мисливець»;

- скасувати рішення державного реєстратора філії комунального підприємства Новопетрівської сільської ради «Результат» ОСОБА_1 від 17.01.2017 № 33464542 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик» нерухомого майна громадський (виробничий) будинок (приміщення) «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик», загальною площею 1649,6 кв. м, розташованого по вул. Миру, 23 в с. Пороскотень Київської області;

- визнати право власності за державою в особі Фонду державного майна України на нерухоме майно: громадський (виробничий) будинок (приміщення) «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик», зальною площею 1649,6 кв. м, розташоване по вул. Миру, 23 в с. Пороскотень Київської області, яке складається з: нежитлове приміщення (готель) літ. «Ф» площею 1206,6 кв. м, побутова літ «И» площею 124,2 кв. м, господарська літ. «Ї» площею 45,4 кв. м, єгерська літ. «О» площею 54,00 кв. м, конюшня склад літ. «Є» площею 219,4 кв. м, навіси літ. «Й», «Х», «Ц», «Ч», «Я», вольєр літ. «Ш»;

- витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик» на користь держави в особі Фонду державного майна України та Міністерства оборони України нерухоме майно: громадський (виробничий) будинок (приміщення) «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик», зальною площею 1649,6 кв. м, розташоване по вул. Миру, 23 в с. Пороскотень Київської області, яке складається з: нежитлове приміщення (готель) літ. «Ф» площею 1206,6 кв. м, побутова літ «И» площею 124,2 кв. м, господарська літ. «Ї» площею 45,4 кв. м, єгерська літ. «О» площею 54,00 кв. м, конюшня склад літ. «Є» площею 219,4 кв. м, навіси літ. «Й», «Х», «Ц», «Ч», «Я», вольєр літ. «Ш».

В обгрунтування позову прокурор посилається на те, що спірне майно майновий комплекс Дубраво-Ленінського мисливського господарства, є державною власністю в особі Фонду державного майна України та перебувало в тимчасовому управлінні Міністерства оборони України. Прокурор вважає, що оскільки мисливське господарство та його майно, в тому числі спірне, перебувало у державній власності, то Виконавчий комітет Клавдієво-Тарасівської селищної ради не вправі був видавати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.07.2008 та приймати рішення від 24.06.2008 № 228 про визнання за Виробничо-комерційним підприємством «Військовий мисливець» Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України права власності нерухоме майно майновий комплекс за адресою: с. Пороскотень, вул. Миру, 23, у тому числі: службовий будинок, єгерська, літня кухня-столова, будинок мисливський, готель, побутове приміщення, 2 вбиральні, накриття, конюшня склад, 2 накриття, колодязь, огорожа.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.04.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено заступнику військового прокурора Центрального регіону України способи усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду: письмового обґрунтування правових підстав пред'явлення даного позову заступником військового прокурора Центрального регіону України із зазначенням об'єктивних причин, які перешкоджають пред'явленню такого позову безпосередньо Фондом державного майна України та Міністерством оборони України як належними суб'єктами владних повноважень; належних та допустимих доказів на підтвердження факту не здійснення чи здійснення неналежним чином Фондом державного майна України та Міністерством оборони України захисту інтересів держави; доказів доплати судового збору за подання до суду двох вимог майнового характеру про визнання права власності на майно та про витребування майна, в розмірі 66358,00 грн.

26.04.2019 на виконання вимог ухвали прокурор надав суду письмове обґрунтування правових підстав пред'явлення позову, в якому зазначає, що субєкти владних повноважень, які повинні здійснювати свої повноваження щодо розпорядження майном державної власності, не здійснюють такі повноваження протягом тривалого часу (25 років), тому для відновлення порушених інтересів держави з даним позовом до суду звертається прокурор.

Згідно з частиною четвертою статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

У відповідності до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, Верховний Суд у постанові від 06.02.2019 у справі № 927/246/18 зазначив, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

У частині четвертій статті 23 Закону «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

При цьому суд зауважує, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо). Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Як зазначає прокурор, органами, уповноваженими здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Міністерство оборони України та Фонд державного майна України, які наділені повноваженнями здійснювати управління нерухомим майном, що належить до державної власності.

Зазначаючи про бездіяльність Міністерства оборони України та Фонду державного майна України, прокурор не підтверджує такий факт належними та допустимими доказами в розумінні статей 76 77 ГПК України.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що в провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/337/19 за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик», за участю третіх осіб: Всеукраїнської громадської організації Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, Виробничо-комерційного підприємства «Військовий мисливець» Товариство військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, Фонду державного майна України, ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, а саме громадський (виробничий) будинок (приміщення) загальною площею 1649,6 кв. м., який складається з нежитлового приміщення (готель) літ. «Ф» площею 1206,6 кв. м, побутова літ. «И» площею 124,2 кв. м, господарська літ. «Ї» площею 45,4 кв. м, єгерська літ. «О» площею 54,0 кв. м, конюшня-склад літ. «Є» площею 219,4 кв. м, навіси літ. «Й», «Х», «Ц», «Ч», «Я», вольєр літ. «Ш», розташований за адресою: Київська обл., Бородянський р-н, с. Пороскотень, вул. Миру, 23. Вказане майно аналогічне за місцезнаходженням та загальній площі спірному майну у даній справі № 911/956/19.

З даного приводу прокурор зазначив, що Міністерством оборони України ставиться вимога про визнання права власності на спірний майновий комплекс саме за міністерством, однак військовою прокуратурою підтримується позиція щодо визнання права власності за державою в особі Фонду державного майна України, оскільки Міністерство оборони України було тимчасовим володільцем державного майна та з прийняттям Закону України «Про управління обєктами державної власності» за Фондом державного майна України закріплено повноваження щодо розпорядження майном, що перебуває на балансі громадських організацій колишнього СРСР та має статус державного майна.

Суд критично оцінює такі твердження прокурора, наведені в обґрунтування підстав для представництва інтересів держави у даній справі, оскільки, як вже зазначалось, прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Подання Міністерством оборони України вказаного вище позову у справі № 911/337/19, за висновком суду, свідчить про вчинення особою, в інтересах якої предявленої даний позов у справі № 911/967/19, заходів щодо захисту прав та інтересів держави самостійно.

Що стосується доводів прокурора щодо нездійсненням Фондом державного майна України заходів щодо повернення спірного майна до державної власності з посиланням на лист Фонду від 11.03.2019 № 10-25-4690, адресованого Військовій прокуратурі Центрального регіону України, суд вважає за необхідне зауважити, що, відповідно до змісту вказаного листа, Фонду не було відомо про необхідність здійснення заходів щодо повернення Дубраво-Ленінського мисливського господарства до державної власності. У листі зазначається, що про факт вибуття з державної власності Дубраво-Ленінського мисливського господарства Фонду стало відомо з позовної заяви Міністерства оборони України у справі № 911/337/19.

На підставі викладених вище обставин суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутні передбачені законом виключні підстави, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави.

Прокурор не підтвердив правових підстав для представництва та, відповідно, не набув процесуального статусу органу, якому законом (статтею 53 Господарського процесуального кодексу України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру») надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб (спеціальної процесуальної правоздатності).

На підставі викладеного, прокурор не усунув недоліки позовної заяви та не обґрунтував правових підстав пред'явлення даного позову, не довів належними та допустимими доказами факт не здійснення чи здійснення неналежним чином Фондом державного майна України та Міністерством оборони України захисту інтересів держави.

Відповідно до частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Згідно з пунктом 4 частини п'ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Керуючись ст. ст. 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позовну заяву і додані до неї документи повернути заступнику військового прокурора Центрального регіону України.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін