ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. Справа№ 911/337/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 10.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Міністерства оборони України

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 04.02.2019

у справі №911/337/19 (суддя - Заєць Д.Г.)

за заявою Міністерства оборони України

про забезпечення позову шляхом накладання арешту

на нерухоме майно та заборони вчинення дій

до

позовної заяви Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мисливсько-

рибальський клуб Ярик"

треті особи: 1) Всеукраїнська громадська організація Товариства

військових мисливців та рибалок Збройних Сил України;

2) Виробничо-комерційне підприємство "Військовий

мисливець" Товариства військових мисливців та рибалок

Збройних Сил України;

3) Фонд державного майна України;

4) ОСОБА_2

про визнання права власності та витребування майна з

чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик» за участю третіх осіб: Всеукраїнської громадської організації Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, Виробничо-комерційного підприємства «Військовий мисливець» Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, Фонду державного майна України, ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Одночасно з пред'явленням позову Міністерство оборони України звернулось до суду із заявою про забезпечення позову б/н від 31.01.2019 (вх.№27/19 від 31.01.2019) шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони Міністерству юстиції України, його територіальним органам, суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним та приватним нотаріусам в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь які дії, спрямовані на внесення змін до відомостей про об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 210, громадський (виробничий) будинок (приміщення) загальною площею 1649,6 кв.м., який складається з нежитлового приміщення (готель) літ. «Ф» площею 1206,6 кв.м., побутова літ. «И» площею 124,2 кв.м., господарська літ. «ї» площею 45,4 кв.м., єгерська літ. «О» площею 54,0 кв.м., конюшня-склад літ «Є» площею 219,4 кв.м., навіси літ. «Й», «X», «Ц», «Ч», «Я», вольєр літ. «Ш» та розташований за адресою: Київська обл., Бородянський р-н, с. Пороскотень, вул. Миру, 23.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.02.2019 у справі №911/337/19 у задоволенні заяви Міністерства оборони України про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявляючи про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, заявник не навів обставин, з якими законодавство пов'язує необхідність для їх вжиття та не підтвердив їх належними доказами, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Міністерство оборони України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 04.02.2019 у справі №911/337/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву Міністерства оборони України про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала винесена за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у ній обставинам справ, що є підставою для її скасування.

За твердженням апелянта, суд першої інстанції проігнорував більшість доводів заявника, а підхід суду до оцінки доводів заявника є формальним.

Так, на думку апелянта, суд проігнорував факт недобросовісної поведінки відповідача, який без достатньої правової підстави заволодів спірним майном, та своїми діями може перешкоджати відновленню прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 поновлено Міністерству оборони України пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 04.02.2019 у справі №911/337/19. Відкрито апеляційне провадження у справі №911/337/19 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.02.2019. Розгляд апеляційної скарги призначено на 08.04.2019. Роз'яснено учасникам апеляційного провадження право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу.

Представник відповідача 28.03.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що позивачем не надано доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення позову, а заява позивача побудована на необґрунтованих припущеннях.

04.04.2019 від позивача надійшли пояснення по суті відзиву відповідача, в яких позивач зазначив, що доводи ТОВ «Ярик» не відповідають дійсності, а відповідач є недобросовісним набувачем та може вчиняти дії, що перешкоджатимуть виконанню рішення у даній справі.

Представник третьої особи-3 (Фонду державного майна) 08.04.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав письмові пояснення щодо обставин справи, в яких підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі позивача, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, а скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 10.04.2019.

Представники третьої особи-1, третьої особи-2 та третьої особи-4 у судове засідання 10.04.2019 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представники позивача, відповідача та третьої особи-3 у судове засідання 10.04.2019 з'явились та надали пояснення по суті спору.

Заслухавши думку представників сторін та третьої особи-3, враховуючи обставини справи та наявні в ній докази, а також те, що судами при розгляді апеляційної скарги було вжито всіх передбачених законом дій з метою забезпечення прав учасників судового процесу щодо участі у розгляді спору, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників третьої особи-1, третьої особи-2 та третьої особи-4.

У відповідності до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 10.04.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї та письмових поясненнях, заслухавши пояснення присутніх представників сторін та третьої особи-3, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвалу господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик» за участю третіх осіб: Всеукраїнської громадської організації Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, Виробничо-комерційного підприємства «Військовий мисливець» Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, Фонду державного майна України, ОСОБА_2 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Одночасно з пред'явленням позову Міністерство оборони України звернулось до суду із заявою про забезпечення позову б/н від 31.01.2019 року (вх.№27/19 від 31.01.2019 року) шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони Міністерству юстиції України, його територіальним органам, суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним та приватним нотаріусам в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь які дії, спрямовані на внесення змін до відомостей про об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 210, громадський (виробничий) будинок (приміщення) загальною площею 1649,6 кв.м., який складається з нежитлового приміщення (готель) літ. «Ф» площею 1206,6 кв.м., побутова літ. «И» площею 124,2 кв.м., господарська літ. «ї» площею 45,4 кв.м., єгерська літ. «О» площею 54,0 кв.м., конюшня-склад літ «Є» площею 219,4 кв.м., навіси літ. «Й», «X», «Ц», «Ч», «Я», вольєр літ. «Ш» та розташований за адресою: Київська обл., Бородянський р-н, с. Пороскотень, вул. Миру, 23.

Заява обґрунтована тим, що відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мисливсько-рибальський клуб «Ярик» не набув права власності на спірне майно, а державну реєстрацію права власності на спірне майно здійснено за відсутності у ТОВ «Ярик» відповідних правовстановлюючих документів, а тому, на думку заявника, відповідач володіє спірним майном без достатньої правової підстави та є недобросовісним набувачем.

Крім того, між відповідачем та третьою особою - ОСОБА_2 для забезпечення виконання зобов'язання на суму 350000,00 грн. 17.09.2018 року укладено договір №1245 іпотеки нерухомого майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно.

Вказані обставини, на думку заявника, свідчать про недобросовісність поведінки відповідача та третьої особи та створення ними передумов для відчуження відповідачем спірного майна. За таких обставин, у разі вчинення відповідачем зазначених дій, це може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у даній справі.

У відповідності до норм ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, про наявність обставин для забезпечення позову може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

(Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21.03.2018 року у справі №904/5971/17, постанові від 07.06.2018 року у справі №910/23468/17, постанові від 04.06.2018 року у справі №910/23741/17, постанові від 04.05.2018 року у справі №910/339/18).

Як вбачається з матеріалів справи, договір іпотеки, на який посилається позивач, було укладено до звернення позивача з позовом у даній справі, а позивачем не надано доказів, що зобов'язання забезпечене іпотекою відповідач не виконує, а отже вказана обставина, за висновками суду не є достатньою підставою для задоволення заяви.

В свою чергу, доводи щодо недобросовісності відповідача, фактично дублюють доводи позовної заяви та підлягають оцінці та дослідженню при розгляді справи по суті.

Таким чином, дослідивши доводи заяви, з урахуванням пояснень, що містяться в апеляційній скарзі та письмових поясненнях учасників процесу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявником не надано доказів вчинення (або підготовки до вчинення) відповідачем дій які б могли істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у випадку задоволення позову.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі судової ухвали відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст. ст. 255, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.02.2019 у справі №911/337/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 04.02.2019 у справі №911/337/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Міністерством оборони України.

4. Матеріали оскарження ухали по справі №911/337/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 06.05.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк