ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.05.2019                      Справа № 905/408/19                     Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом                     Товариства з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат «ОПТ Рітейл»

до відповідача          Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво»

про                               стягнення заборгованості у розмірі 28737,33 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави спору.

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат «ОПТ Рітейл» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» про стягнення заборгованості у розмірі 28737,33 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач не виконав грошове зобов’язання за договором поставки №111013/БР/1 від 11.10.2013. На виконання умов договору позивач здійснив поставку відповідачу товару, а відповідач отримавши його не здійснив розрахунок з позивачем у повному обсязі. Неоплаченими залишаються товари, які поставлені на виконання договору № 111013/БР/1 від 11.10.2013 за видатковими накладними: №11Я/15324021 від 19.01.2018; №11Я/15324023 від 19.01.2018; №11Я/15369901 від 31.01.2018; №11Я/15369898 від 01.02.2018; №11Я/15469811 від 23.02.2018; №11Я/ 15469815 від 23.02.2018; №11Я/15497191 від 02.03.2018; № 11Я/15497192 від 02.03.2018.

Заперечення учасників процесу.

Згідно з позовною заявою та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» значиться: 84100, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Центральна, буд. 28, кв. 9, .

Господарським судом Донецької області ухвала про відкриття провадження у справі №905/408/19 надіслана на адресу відповідача зазначену у позовній заяві. Поштове відправлення №771, в якому надсилалась ухвала суду від 04.03.2019 №905/408/19 отримано уповноваженим представником відповідача 13.03.2019.

За таких обставин, відповідач про відкриття провадження по справі №905/408/19 повідомлений належним чином.

Відповідач відзив на позов не надав, будь - яких інших заяв чи клопотань не подавав.

Хід розгляду справи та процесуальні дії.

Ухвалою суду від 04.03.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі.

Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв’язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу – для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

11.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат «ОПТ Рітейл» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» (покупець, відповідач) підписаний договір постачання № 111013БР/1 (договір), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов’язується постачати покупцю товар (продукція) згідно наданого покупцем замовлення, а покупець зобов’язуються прийняти товар та своєчасно сплатити його вартість на умовах даного договору.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної або товарно-транспортної накладної, яка засвідчує момент передачі товару (п.1.4. договору).

Відповідно до п.2.2. договору ціни на товар визначаються на підставі специфікації, погодженої сторонами. Вартість доставки покладається на постачальника та входить в ціну товару. Ціни можуть змінюватись винятково по попередньому узгодженню з покупцем, та не менш ніж за 15 робочих днів до закінчення таких змін. Змінені ціни не розповсюджуються на відвантажений товар, а також на товар, на який постачальником прийнято замовлення від покупця.

Покупець перераховує кожні 14 днів на поточний рахунок постачальника грошові кошти за реалізований товар. (п. 3.1. договору)

Відповідно до п. 4.12 договору у випадку, якщо товар не реалізований протягом 60 діб, не користується попитом або до закінчення терміну придатності, зберігання товару залишилося менше 10% від максимально можливого терміну зберігання, покупець має право повернути товар, а постачальник зобов’язаний прийняти такий товар.

Договір діє з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 (п.9.1. договору). Дія договору автоматично продовжується на наступний, аналогічний попередньому термін, на умовах вказаних в цьому договорі, якщо жодна із сторін не попередить іншу сторону про припинення дії договору за один місяць до закінчення терміну дії договору, вказаного в п. 9.1. договору. Дія договору припиняється за закінченням терміну його дії та після виконання сторонами своїх зобов’язань за цим договором. (п.9.1. договору)

Договір підписаний керівниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

На виконання умов договору, позивач здійснив поставку відповідачу товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: № 11Я/15324021 від 19.01.2018 на суму 5176,20 грн; №11Я/15324023 від 19.01.2018 на суму 2639,10 грн; №11Я/15369901 від 31.01.2018 на суму 2289,42 грн; №11Я/15369898 від 01.02.2018 на суму 2422,14 грн; №11Я/15469811 від 23.02.2018 на суму 4038,66 грн; №11Я/ 15469815 від 23.02.2018 на суму 5222,22 грн; №11Я/15497191 від 02.03.2018 на суму 1152,00 грн; № 11Я/15497192 від 02.03.2018 на суму 1152,00 грн.

Вказані видаткові накладні були підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відбитками їх печаток.

Згідно з наданим до справи актом звірки станом на 30.06.2018 відповідач частково повернув товар позивачу, а саме за видатковими накладними №15324023 повернення на суму 264,36 грн; за видатковою накладною №15369901 повернення на суму 153,96 грн; за видатковою накладною №15469815 повернення на суму 111,84 грн; за видатковою накладною №15497192 повернення на суму 311,04 грн.

Також відповідно до акту зірки у відповідача наявна заборгованість перед позивачем в сумі 20496,37 грн.

Акт підписаний між сторонами без будь-яких зауважень або заперечень та скріплений відбитками їх печаток.

Відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження виконання грошових зобов’язань по договору № 111013/БР/1 від 11.10.2013 не надав, заборгованість у розмірі 20822,72 грн по договору не спростував.

Отже, матеріалами справи підтверджені, а відповідачем не спростовано наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором поставки №111013/БР/1 від 11.10.2013 у сумі 20822,72 грн.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов’язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов’язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов’язковості договору для виконання сторонами.

Встановлено, що свої зобов'язання за укладеним договором позивач виконав належним чином та поставив відповідачу товар у повному обсязі.

Як зазначалося судом вище, пунктом 3.1. договору визначено, що покупець перераховує кожні 14 днів на поточний рахунок постачальника грошові кошти за реалізований товар.

Відповідно до п. 4.12 договору у випадку, якщо товар не реалізований протягом 60 діб, не користується попитом або до закінчення терміну придатності, зберігання товару залишилося менше 10% від максимально можливого терміну зберігання, покупець має право повернути товар, а постачальник зобов’язаний прийняти такий товар.

Однак, відповідач свої зобов'язання щодо повного та своєчасного розрахунку за отриманий товар не виконав, у зв'язку з чим його заборгованість перед позивачем складає 20822,72 грн.

З урахуванням правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 15.03.2017 по справі №911/4620/15 та з огляду на те, що відповідач не реалізував своє право на повернення товару в обумовлений договором строк, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 20822,72 грн основної заборгованості за укладеним договором є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача: інфляційні втрати у розмірі 1341,66 грн; 3% річних у розмірі 514,91 грн; пеня у розмірі 6058,04 грн виходячи з подвійної облікової ставки НБУ діючої в період прострочення, за видатковими накладними: №11Я/15324021 від 19.01.2018 за період з 04.04.2018 по 20.02.2019; №11Я/15324023 від 19.01.2018 за період з 04.04.2018 по 20.02.2019; №11Я/15369901 від 31.01.2018 за період з 16.04.2018 по 20.02.2019; №11Я/15369898 від 01.02.2018 за період з 17.04.2018 по 20.02.2019; №11Я/15469811 від 23.02.2018 за період з 09.05.2018 по 20.02.2019; №11Я/ 15469815 від 23.02.2018 за період з 09.05.2018 по 20.02.2019; №11Я/15497191 від 02.03.2018 за період з 16.05.2018 по 20.02.2019; № 11Я/15497192 від 02.03.2018 за період з 16.05.2018 по 20.02.2019.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов’язань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.2. договору за несвоєчасну оплату поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період виникнення заборгованості, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд визнає його вірним, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов’язання, за вимогою кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Судом перевірений розрахунки позивача 3% річних та визнано його арифметично вірним, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Судом перевірений розрахунок інфляційних втрат позивача та визнано його арифметично невірним, оскільки в розрахунку деякі періоди нарахування не відповідають вимогам п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та ст.ст.17, 18 Закону України «Про інформацію» використовується та є офіційним індекс, розрахований Державною службою статистики України, який наводиться з одним десятковим знаком після коми.

З огляду на це, відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат на частину місяця, оскільки найменший період визначення інфляційних втрат складає місяць.

Отже за видатковими накладними № 11Я/15324021 від 19.01.2018; №11Я/15324023 від 19.01.2018 право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції виникло у квітні 2018, період нарахування інфляційних втрат починається з 01.05.2018 та за розрахунком суду складає 319, 38 грн, у той час як позивачем заявлено до стягнення в цей період 362,92 грн.

Так позивачем у розрахунку інфляційних втрат невірно застосовано періоди нарахування, за видатковими накладними №11Я/15369901 від 31.01.2018 період нарахування інфляційних втрат починається з 01.05.2018 та складає 133,13 грн; №11Я/15369898 від 01.02.2018 інфляційних втрат починається з 01.05.2018 та складає 151,00 грн; №11Я/15469811 від 23.02.2018 та №11Я/15469815 від 23.02.2018 інфляційних втрат починається з 01.06.2018 та складає 570,37 грн; №11Я/15497191 від 02.03.2018 та № 11Я/15497192 від 02.03.2018 інфляційних втрат починається з 01.06.2018 та складає 124,24 грн., проте загальна сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача збігається з розрахунком суду та становить 978,74 грн.

Загальна сума інфляційних втрат у розмірі, що підлягає стягненню з відповідача складає 1298,12 грн.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 130, 191, 231, 234, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» (84100, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Центральна, буд. 28, кв. 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат «ОПТ Рітейл» (49000, м. Дніпро, вул. Шпіндяка, 33-А, , з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем) заборгованість у розмірі 20822 (двадцять тисяч вісімсот двадцять дві) грн 72 коп - основного боргу; інфляційні втрати у розмірі 1298 (одна тисяча двісті дев’яносто вісім) грн 12 грн; 3 % річних у розмірі 514 (п’ятсот чотирнадцять) грн 91 коп; пеню у розмірі 6058 (шість тисяч п’ятдесят вісім) грн. 04 коп та судовий збір у розмірі 1918 (одна тисяча дев’ятсот вісімнадцять) грн. 09 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 08 травня 2019 року.

Суддя Д.М. Огороднік