ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року                                                          Справа № 902/591/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. ,  суддя Дужич С.П.

секретар судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача - Власенко М.О.;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" на рішення Господарського суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року (повний текст складено 03.12.2018) у справі № 902/591/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке"

про стягнення 382527,81 грн. заборгованості згідно договору поставки

Розпорядженням керівника апарату від 13 травня 2019 року у справі №902/591/18 в зв'язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії Юрчука М.І. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі №902/591/18 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В., суддя Дужич С.П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року у справі №902/591/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" про стягнення 382527,81 грн. заборгованості  задоволено. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" 184799,28 грн - 30 % річних; 197728,54 грн - пені; 5737,92 грн - судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Вінницької області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представник ТОВ "Ситковецьке" не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника апелянта, оскільки останній був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 28 березня 2019 року явка представників сторін обов'язковою не визнавалась.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги та доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 листопада 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (продавець/позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №Вн300316/02 на умовах товарного кредиту (далі - договір, а.с.12-16), згідно п.1.1 якого продавець зобов’язувався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупця товар (насіння, добрива з мікроелементами для позакореневого підживлення, засоби захисту рослин), а покупець в свою чергу зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти товар та оплатити його вартість.

Неналежне виконання ТОВ "Ситковецьке" зобов’язань в частині проведення розрахунків за отриманий товар стало підставою для звернення ТОВ "Украгроком" з відповідним позовом до Господарського суду Вінницької області та відкриття провадження у справі № 902/1028/17.

Так, рішенням Господарського суду Вінницької області від 29.01.2018 у справі № 902/1028/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.04.2018, позов ТОВ "Украгроком" до ТОВ "Ситковецьке" про стягнення 1610858,01 грн згідно договору поставки задоволено частково. Присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Сиковецьке" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком"  895773,37 грн боргу з урахуванням курсової різниці, 231247,89 грн пені, 216777,62 грн штрафу, 262171,91 грн 30% річних та 24089,56 грн витрат на сплату судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення 30 % річних в сумі 99,31 грн та пені в сумі 4787,90 грн відмовлено.

11.05.2018 на виконання рішення суду у справі № 902/1028/17 видано відповідний наказ.

В подальшому, 12.07.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю “Ситковецьке” (сторона 1/відповідач), товариством з обмеженою відповідальністю “Кузьминецьке” (сторона 2) та товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (сторона 3/позивач) укладено договір доручення № 120718/02 (далі –договір доручення), відповідно до п.1.1 якого сторона 2, діючи в якості повіреного, зобов’язується від імені і за рахунок сторони 1 здійснити наступні юридичні дії: оплатити на користь сторони 3 заборгованість сторони 1 у сумі 1630060,35 грн, яка виникла у сторони 1 перед стороною 3 на підставі договору поставки № Вн300316/02 на умовах товарного кредиту від 30.03.2016 та підтверджена рішенням Господарського суду Вінницької області від 29.11.2018 у справі № 902/1028/17.

Відповідно до п.1.2 договору доручення, перерахування коштів здійснюється у безготівковому порядку на поточний рахунок сторони 3.

На виконання вказаних умов договору 24.07.2018 ТОВ "Кузьминецьке" було перераховано на рахунок ТОВ "Украгроком" 1630060,35 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з банку (а.с. 44).

Таким чином, зобов’язання відповідача за договором поставки №Вн300316/02 від 30.03.2016 виконано останнім 24.07.2018, з порушенням строку розрахунку за отриманий товар (10.11.2016 – останній день оплати) понад 20 місяців.

Враховуючи викладене, ТОВ "Украгроком"  звернулося до суду з даним позовом про стягнення з ТОВ "Ситковецьке" пені у розмірі 197728,54 грн за період з 14.11.2017 по 23.07.2018 та 30% річних в розмірі 184799,28 грн.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обов’язок належного виконання покупцем свого обов’язку в частині вчасної оплати прийнятого товару (майна) визначено ст.ст. 655, 692 Цивільного кодексу України.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від  29.01.2018 у справі №902/1028/17 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сиковецьке" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" 895773,37 грн боргу з урахуванням курсової різниці, 231247,89 грн пені, 216777,62 грн штрафу, 262171,91 грн 30% річних та 24089,56 грн витрат на сплату судового збору.

Вказаним рішенням суду у справі № 902/1028/17 встановлено та підтверджено обґрунтованість, серед іншого, заявленого позивачем позову про стягнення заборгованості, пені та 30% річних за договором поставки №Вн300316/02 від 30.03.2016, в зв’язку з чим дане рішення в силу ч.4 ст.75 ГПК України є преюдиціальним для розгляду цієї справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Господарського суду Вінницької області від 29.01.2018 у справі № 902/1028/17 відповідачем виконано 24.07.2018.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник  вважається  таким,  що  прострочив,  якщо  він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його  у  строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання  (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Так, у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові    наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України  передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ці підстави визначено положеннями статей 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язань, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Таким чином, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16.10.2018 по справі № 910/19094/17.

Крім того, судами обох інстанцій встановлено, що несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов’язань за договором поставки негативно вплинуло на фінансовий стан ТОВ "Украгроком", підтвердженням чого є укладений 07.12.2017 між позивачем та ПАТ "Кредобанк" кредитний договір №123, за умовами якого ТОВ "Украгроком" отримало цільовий кредит у розмірі 239000,00 доларів. А також, укладений 11.05.2018 з ПАТ "Креді Агріколь Банк" договір про надання банківських послуг № СМR5CL, у відповідності до умов якого, позивач отримав від фінансової установи кредит на загальну суму кредиту 6210656,90 грн.

Згідно умов вказаних договорів позивач зобов’язується сплачувати фіксовану процентну ставку, комісійну винагороду за користування кредиту.

Таким чином, вчасне виконання відповідачем зобов’язань за договором поставки №Вн300316/02 від 30.03.2016 щодо сплати заборгованості за отриманий товар частково компенсувало б необхідність в отриманні кредитних коштів та попередило б понесення додаткових витрат пов’язаних із їх отриманням та використанням.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що рішення Господарського суду Вінницької області від 29.01.2018 у справі №902/1028/17 виконано лише 24.07.2018, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 30 % річних в розмірі 184799,28 грн та пені в розмірі 197728,54 грн.

Водночас слід зазначити щодо правомірності визначення позивачем вказаного періоду нарахувань, оскільки питання щодо стягнення пені та 30 % річних за період з 11.11.2016 (перший день прострочення виконання зобов’язання) по 13.11.2017 вирішено в рішенні суду від 29.01.2018, про яке зазначено вище.

При цьому, посилання скаржника щодо порушення судом першої інстанції вимог ч.6 ст.232 ГК України, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Досліджуючи питання щодо законності визначеного позивачем періоду нарахувань, судом враховано положення п.5.5 договору №Вн300316/02 від 30.03.2016, відповідно до якого сторони домовилися, що згідно п.6 ст.232 ГК України позовна давність до вимог про сплату (стягнення) штрафних санкцій (пені), нарахованих відповідно до умов цього договору становить три роки. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язань за цим договором припиняється через три роки з моменту виникнення прострочення.

Також судом враховано, що п.7.1. договору сторони узгодили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Таким чином, визначений позивачем період нарахувань заявлених до стягнення сум відповідає умовам договору та викладеним положенням законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке"  залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року у справі №902/591/18  залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №902/591/18 повернути  Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "15" травня 2019 р.

Головуюча   суддя                                                                      Коломис В.В.

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.

Суддя                                                                                              Дужич С.П.