ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. Справа№ 911/1924/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Козир Т.П.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 10.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації

на рішення господарського суду Київської області

від 11.12.2018 (повний текст рішення складено 11.01.2019)

у справі №911/1924/18 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації

про стягнення 578687,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" звернулось до господарського суду Київської області із позовом до Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації про стягнення 578687,27 грн основної заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо відшкодування позивачу витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.12.2018 позов задоволено повністю. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації (07500, Київська область, Баришівський район, селище міського типу Баришівка, вулиця Київський шлях, будинок 36; ідентифікаційний код 03193749) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 18; ідентифікаційний код 21560766) 578687 (п'ятсот сімдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят сім) грн 27 (двадцять сім) коп. основної заборгованості та судові витрати 8680 (вісім тисяч шістсот вісімдесят) грн 31 (тридцять одна) коп. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 11.12.2018 у даній справі та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також скаржник просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" на користь управління соціального захисту населення Баришівської РДА витрати по сплаті судового збору у розмірі 13020,47 грн.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджує, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання прямих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 та, як наслідок, відповідача було визнано стороною по зобов'язанню. Відповідач вказує, що між сторонами не виникало зобов'язань по відшкодуванню витрат, понесених внаслідок надання послуг зв'язку ні в силу договорів, ні в силу закону, а тому, на думку відповідача, правовідносини у даному випадку мають публічно-правовий характер, оскільки предметом судового розгляду повинна бути бездіяльність органів місцевого самоврядування в частині неприйняття програм по фінансуванню видатків на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання послуг, та відповідно такий позов має бути розглянутий в рамках адміністративного судочинства. Крім того, скаржник вважає неналежними доказами на підтвердження факту надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення акти звірки розрахунків за послуги зв'язку пільговим категорія населення за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, оскільки вказані акти складені та підписані лише позивачем - заінтересованою стороною; також із зазначених актів не вбачається, яким чином позивачем визначено коло осіб, що мають право на отримання послуг на пільгових умовах, а також доказів надання таких послуг та обсягу послуг, що надані.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019 апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації на рішення господарського суду Київської області від 11.12.2018 у справі №911/1924/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Козир Т.П., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 поновлено Управлінню соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Київської області від 11.12.2018 у справі №911/1924/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації на рішення господарського суду Київської області від 11.12.2018 у справі №911/1924/18. Зупинено дію рішення господарського суду Київської області від 11.12.2018 у справі №911/1924/18 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Призначено справу до розгляду на 10.04.2019.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 269 ГПК України).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Спір у справі виник з правовідносин щодо надання позивачем телекомунікаційних послуг на пільгових умовах споживачам, яких згідно з нормами чинного законодавства віднесено до пільгових категорій громадян.

Позивач як оператор телекомунікаційних послуг має обов'язок надавати телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» від 23.03.2000 № 1584-ІІІ, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.2008 № 203/98-ВР, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XІІ та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-ІІІ.

Указані приписи законодавства закріплюють державні соціальні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов'язку оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб'єкту господарювання, який їх надає.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з п.п. 1, 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295 (далі Правила № 295), телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.

Згідно з ст. 2 Бюджетного кодексу України видатки бюджету - це кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом.

Положеннями ст. 30 цього ж кодексу визначено, що видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, що пов'язані з реалізацією державних програм, перелік яких визначено статтею 87 цього Кодексу.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 87 цього ж кодексу до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі на державні програми соціальної допомоги.

У відповідності до підпункту "б" пункту 4 статті 89 цього ж кодексу до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського

Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема, державні програми соціального захисту.

За змістом статті 102 цього ж кодексу видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Порядок та механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року №256.

Пунктом 1 Порядку (у редакції від 20.03.2015) встановлено, що цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу; компенсації особам, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення; компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян; пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування) за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктами 2, 3 Порядку (у редакції від 20.03.2015) передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Згідно з п. 5 Порядку (у редакції від 20.03.2015) головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. N20.

Згідно п. 6 Порядку 6 (у редакції від 20.03.2015 р.) фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі: до 25 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. N20.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 р. № 426 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256, зокрема відповідними змінами виключено з переліку, передбаченого п. 1, п. 5, п. 6 Порядку, пільги з послуг зв'язку.

Відповідно до п. 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України (з 01.01.2017) до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на: пільги з послуг зв'язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам Національної поліції; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби; особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали особами з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім'ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім'ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім'ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

Згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2013 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; ведуть облік отримувачів соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей шляхом формування на кожну особу персональної облікової картки згідно з формою "1-допомога", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або реквізити паспорта громадянина України, документа, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, а також особу, яку визнано в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Пунктом 11 Положення визначено, що уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга" акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга"; 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга" Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами "4-пільга" та "6-пільга".

З огляду на викладене, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, при цьому, такі зобов'язання виникають безпосередньо із вищевказаних законів України. Крім того, як вбачається з вищезазначених норм, фінансування пільг з послуг зв'язку до 2017 року здійснювалося за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, а з 2017 року фінансування пільг з послуг зв'язку належить до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач послався на те, що на виконання вимог вищезазначених законодавчих актів за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 ним було надано телекомунікаційних послуг на пільгових умовах на загальну суму 578687,27 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегією суддів встановлено, що у встановленому законодавством порядку і станом на час розгляду справи відповідач обов'язок щодо відшкодування позивачу витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, не виконав і станом на 21.12.2018 його заборгованість перед позивачем по витратам, понесеним внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, складає 578687,27 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи розрахунком заборгованості Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації по витратах понесених ПАТ "Укртелеком" за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 станом на 29.08.2018, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.02.2016, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.03.2016, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.04.2016, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.05.2016, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.06.2016, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.07.2016, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.08.2016, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.09.2016, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.10.2016, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.11.2016, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.12.2016, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.01.2017, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.02.2017, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.03.2017, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.04.2017, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.05.2017, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.06.2017, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.07.2017, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.08.2017, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.09.2017, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.10.2017, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.11.2017, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.12.2017, актом звірки розрахунків (форма 3 пільга) станом на 01.01.2018, відповідними розрахунками позивача вартості послуг, наданих пільговикам за період з січня 2016 р. по грудень 2017 р., претензією №23 (вих. № 11/282) від 03.11.2017, претензією №15 (вих. № 11/94) від 03.08.2018.

При цьому, відповідач не лише припинив у 2016 році фінансувати витрати позивача на надання пільгових послуг, а й відмовився приймати від нього щомісячні розрахунки за формою « 3-пільга», які позивач, який продовжував відповідно до вимог закону надавати пільгові послуги окремим категоріям громадян, надсилав відповідачеві.

Так, на виконання вимог п.п. 10, 11 Постанови Кабінету Міністрів України "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" №117 від 29.01.2003 позивачем протягом лютого 2016 р. - січня 2018 р. направлялися на адресу відповідача листи № 01 від 05.02.2016, № 02 від 05.03.2016, № 03 від 05.04.2016, № 04 від 04.05.2016, № 05 від 06.06.2016, № 06 від 04.07.2016, № 82і250/58-301 від 09.08.2016, № 82і250/58-416 від 12.09.2016, № 82і250/58-498 від 12.10.2016, № 82і250/58-574 від 18.11.2016, № 82і250/58-640 від 07.12.2016, № 82і250/58-47 від 18.01.2017, № 82і250/58-76 від 14.02.2017, № 82і250/58-229 від 09.03.2017, № 82і250/58-308 від 07.04.2017, № 82і250/58-379 від 11.05.2017, №82і250/58-456 від 08.06.2017, № 82і250/58-564 від 11.08.2017, № 82і250/58-611 від 08.09.2017, № 82і250/58-700 від 10.10.2017, № 82і250/58-766 від 09.11.2017, №82і250/58-827 від 06.12.2017, № 82і250/58-52 від 10.01.2018 з розрахунками вартості послуг, наданих пільговикам для належного оформлення актів звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга".

Крім того позивач у лютому 2016 р., червні 2016 р. звертався до відповідача з листами № 82і250/8-19 від 04.02.2016, № 82і250/58-169 від 15.06.2016, № 82і250/58-133 від 15.06.2016 р., № 82і250/58-256 від 30.06.2016, у яких просив здійснити звірку кількості пільговиків, які мають право на пільги з послуг зв'язку та приймати звіти позивача за формою "2-пільга".

У відповідь на вищезазначені листи, відповідач звернувся до позивача із листом № 890 від 01.04.2016, у якому зазначив, що Законом України "Про державний бюджет на 2016 рік" видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку не були передбачені, у зв'язку з чим відповідач не може прийняти відповідні акти звірки, розрахунки, списки пільгових категорій громадян та здійснювати компенсаційні виплати за надані послуги зв'язку.

У листопаді 2017 р. позивач звернувся до відповідача із претензією № 23 (вих. № 11/282) від 03.11.2017, у якій пропонував відповідачу у добровільному порядку до 15.11.2017 відшкодувати витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 292426,54 грн.

У відповідь на вищезазначену претензію відповідач у листі № 2664 від 14.11.2017 повідомив позивача, що у відповідача, як головного розпорядника коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, немає можливості здійснювати фінансування, у зв'язку з тим, що Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" не були передбачені відповідні субвенції для фінансування пільг з послуг зв'язку. Крім того відповідач повідомив, що з 01.01.2017 пільги з послуг зв'язку віднесено до видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, а саме управління соціального захисту є лише структурним підрозділом Баришівської районної державної адміністрації і не є розпорядником бюджету Баришівського району.

У серпні 2018 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 15 (вих. № 11/94 від 03.08.2018), у якій пропонував відповідачу у добровільному порядку до 15.08.2018 відшкодувати витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 578867,27 грн.

У відповідь на вищезазначену претензію відповідач у листі № 06-05/1541 від 10.08.2018 р. повторно повідомив позивача, що Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" та Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік" не передбачені відповідні субвенції для фінансування пільг з послуг зв'язку, у зв'язку з чим не може перерахувати претензійну суму.

Посилання відповідача на те, що він як головний розпорядник коштів не має належного фінансування, визнаються колегією суддів необґрунтованими, оскільки вказані обов'язки відповідача як головного розпорядника коштів не залежать від питань бюджетного фінансування і є обов'язковими для виконання відповідачем відповідно до закону.

Розмір заявлених майнових вимог зазначений позивачем помісячно в актах звіряння розрахунків за формою « 3-пільга», доданих до позову, які складаються за результатами звірки даних позивача у формах « 2-пільга» та даних відповідача, занесених ним до реєстру осіб, які мають право на пільги.

Відповідач доказів того, що заявлені позивачем суми не відповідають дійсним, суду не надав, хоча відповідну інформацію щодо кожного пільговика повинен фіксувати в реєстрі осіб, які мають право на пільги, і не був позбавлений можливості їх перевірити.

За таких обставин, заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості відповідача є доведена.

Матеріалами справи належним чином підтверджується факт складення позивачем та направлення відповідачу для підписання розрахунків за формою « 2-пільга», в той час як останній не надав доказів того, що позивачем у вказаних розрахунках, які були направлені для підписання, зазначені інші суми, ніж ті, які зафіксовані в актах за формою « 3-пільга» та заявлені позивачем до стягнення, посилання відповідача на відсутність в матеріалах справи розрахунків за формою « 2-пільга» колегією суддів до уваги не приймаються.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання.

Законодавством не установлено залежності відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів із виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій із державного бюджету.

Поряд із цим ні Законом України "Про телекомунікації", ні Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Оскільки телекомунікаційні послуги на пільгових умовах ПАТ "Укртелеком" надано не з власної ініціативи, а на виконання імперативних законодавчих вказівок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі в силу закону має відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних коштів понесені ним витрати.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509, частинами 3 та 4 статті 11 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є суб'єктом господарювання, який надає телекомунікаційні послуги споживачам, метою діяльності якого як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини 2 статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Таким чином у ПАТ "Укртелеком" виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у Управління як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Відповідна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 08.10.2018 у справі №911/2865/17, від 17.10.2018 у справі №923/900/17.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, запереченні на відповідь та інших заявах по суті спору, апеляційній скарзі щодо того, що між ним та позивачем не укладалось господарських договорів чи інших угод на компенсацію витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах протягом 2016 р. - 2017 р. та те, що Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації не є головним розпорядником коштів у таких правовідносинах і на даний момент у нього немає правових підстав по відшкодуванню позивачу витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах є необґрунтованими, оскільки чинне законодавство не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, такі зобов'язання сторін виникають у даному випадку безпосередньо із законів України. При цьому, змінами до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року №256 та до Бюджетного кодексу України змінено лише джерело фінансування пільг на послуги зв'язку з Державного бюджету України на місцеві бюджети, а тому Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації протягом 2016 р. - 2017 р. було і є розпорядником відповідних коштів та за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації про стягнення 578687,27 грн. витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 11.12.2018 у справі №911/1924/18 - без змін.

Матеріали справи №911/1924/18 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

повний текст постанови складено 07.05.2019

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.П. Козир

Ю.Б.Михальська