РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.04.2019Справа № 910/16848/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Підйомник"

до Акціонерного товариства "ВТБ Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники сторін:

від позивача Кузьменко І.Г., Молодоженя Н.І. (адвокати);

від відповідача Кокольський С.І. (адвокат);

від третьої особи не з'явились.

В судовому засіданні 18.04.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників позивача та відповідача, що повне рішення буде складено 07.05.2019р.

СУТЬ СПОРУ:

14 грудня 2018 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Підйомник" (позивач) надійшла позовна заява б/н від 13.12.2018 року до Акціонерного товариства "ВТБ Банк" (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- зобов'язати AT "ВТБ Банк" виконати банківські операції з перерахування коштів з банківського рахунку ТОВ НВФ "Підйомник" № 7627 за платіжними дорученнями від 09.11.2018 p.: № 9 у сумі 6 766 050,00 руб. РФ (шість мільйонів сімсот шістдесят шість тисяч п'ятдесят руб. РФ) на розрахунковий рахунок Товариства № 1 у ПАТ АБ "Укргазбанк" та № 4222 у сумі 535 000,00 грн. з банківського рахунку Товариства № 7627 № 1006 Олександрійського ДКСУ код 37944584, МФО 899998 Казначейство України (електронне адміністрування податків) з призначенням платежу "*;101;22215468;11021000; 01 Податок на прибуток за 3 квартал 2018 року" відповідно, та сплатити на користь ТОВ НВФ "Підйомник" пеню за невиконання за платіжних доручень: № 9 від 09.11.2018 року - 121 788,90 руб. РФ, що є еквівалентом 50 988,14 грн. та № 4221 від 09.11.2018 року - 9630,00 грн., а також проценти за користування чужими грошима: за платіжним дорученням № 9 від 09.11.2018 року - 60 060,28 руб. РФ, що є еквівалентом 25 144,84 грн. та платіжним дорученням № 4221 від 09.11.2018 року - 4749 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання за договором банківського рахунку № KIR MF73057627 від 18.10.2010 року щодо перерахування належних ТОВ НВФ "Підйомник" грошових коштів із його поточного банківського рахунку на рахунки в інших банках, у зв'язку з чим позивач звернувся за захистом своїх прав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2018 року у справі № 910/16848/18 позовну заяву б/н від 13.12.2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Підйомник" до Акціонерного товариства "ВТБ Банк" зобов'язання вчинити дії залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Підйомник" строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.02.2019 року.

21.02.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, який судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року встановлено відповідачу строк у п'ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу. Повідомлено сторін, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк - до закінчення підготовчого провадження.

Так, поштове відправлення з ухвалою суду у даній справі було направлено Акціонерному товариству "ВТБ Банк" за адресою: 01004, м. Київ, б-р Шевченка/вул. Пушкінська, 8/26, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження товариства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 140 ухвалу Господарського суду міста від 28.01.2019 року у справі № 910/16848/18 вручено уповноваженому представнику відповідача - 31.01.2019 року.

Відтак, відзив на позовну заяву мав бути поданий відповідачем у строк до 15.02.2019 року (включно).

Таким чином, відзив на позовну заяву поданий до суду з порушення строку встановленого в ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Тоді як, клопотання про поновлення пропущеного строку, встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, підготовче засідання відкладено на 19.03.2019 року.

06.03.2019 року через відділ діловодства суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення, в яких Фонд проти позовних вимог заперечив з підстав того, що після запровадження у банку тимчасової адміністрації з метою виведення його з ринку та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається в порядку та з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В підготовчому засіданні 19.03.2019 року судом оголошувалася перерва.

21.03.2019 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог б/н від 19.03.2019 року, в якій позивач просить суд зобов'язати АТ «ВТБ Банк» виконати банківські операції з перерахування коштів з банківського рахунку ТОВ НВФ «Підйомник» №7627 за платіжними дорученнями від 09.11.2018 р. № 9 у сумі 6 766 050,00 руб. РФ (шість мільйонів сімсот шістдесят шість тисяч п'ятдесят руб. РФ) на розрахунковий рахунок Товариства №1 у ПАТ АБ «Укргазбанк» та № 4221 у сумі 535 000,00 грн. з банківського рахунку Товариства № 7627 на розрахунковий рахунок № 1006 Олександрійського ДКСУ код 37944584, МФО 899998 Казначейство України (електронне адміністрування податків) з призначенням платежу «*;101;22215468;11021000;01 Податок на прибуток за 3 квартал 2018 року» відповідно, та сплатити на користь ТОВ НВФ «Підйомник» пеню за невиконання за платіжних доручень: №9 від 09.11.2018року - 121788,90 руб. РФ , що є еквівалентом 50 988,14 грн. та №4221 від 09.11.2018 року - 9630,00 грн, проценти у розмірі 23 281,80 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 28483,41грн та 3% річних у розмірі - 5016,65грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказана заява розцінюється судом, як заява про збільшення розміру позовних вимог та, приймаючи до уваги дотримання позивачем вимог ст.ст. 46, 182 Господарського процесуального кодексу України, в підготовчому засіданні 04.04.2019 року прийнята судом до розгляду.

03.04.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог у справі № 910/16848/18 № 2044/1-2 від 03.04.2019 року, в якому заперечує проти позовних вимог повністю, з огляду на те, що вимоги щодо інфляційних втрат у розмірі 28 483,41 грн. та 3% річних у розмірі 5016,65 грн. нараховані позиваем за період до дня введення в банку тимчасової адміністрації (09.11.2018 року - 27.11.2018 року), у встановлений законодавством строк бо Банку не пред'являлися, відтак в силу положень ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вважаються погашеними. Крім того, відповідач вказує, що частина вимог по сплаті інфляційних втрат та 3% річних нараховані на суму заборгованоств в іноземній валюті, що є порушенням норм чинного законодавства, оскільки застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України можливе лише за порушення грошового зобов'язання визначеного у гривнях.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 04.04.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання та призначено справу № 910/16848/18 до судового розгляду по суті на 18.04.2019 року.

В судовому засіданні 18.04.2019 року представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.10.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково- виробнича фірма «Підйомник» (надалі - клієнт, позивач) та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерним товариством «ВТБ Банк», в особі відділення «Олександрійське» ПАТ«ВТБ Банк» (надалі - банк, відповідач) укладено договір банківського рахунку № КІR MF 73057627, відповідно до п. 1.1. якого, банк зобов'язується відкрити клієнту поточний(і) рахунок(ки) в національній та іноземних валютах згідно з заявою (ами) клієнта (далі - рахунок) та зобов'язується здійснювати його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України і надавати послуги з купівлі, продажу або обміну іноземної валюти або банківських металів, а клієнт зобов'язується сплачувати банку плату за надані послуги відповідно до діючих тарифів банку.

01.07.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково- виробнича фірма «Підйомник» (надалі - клієнт, позивач) та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерним товариством «ВТБ Банк», в особі відділення «Олександрійське» ПАТ«ВТБ Банк» (надалі - банк, відповідач) укладено додатковий договір № 1, за умовами п. 1.1. якого, банк надає клієнту послуги з обслуговування рахунку № 7627 за договором банківського рахунку № КІR MF 73057627 від 18.10.2010 року відповідно до тарифного пакету на розрахунково-касове обслуговування «Комплект».

17.06.2011 року між позивачем, як клієнтом, та відповідачем, як банком, укладено договір про внесення змін до договору банківського рахунку № КІR MF 73057627 від 18.10.2010 року про використання системи дистанційного обслуговування в АБС Б2, предметом якого є надання банком клієнту можливості цроведення операцій в електронній формі з використанням системи дистанційного обслуговування, що складається з підсистем «Банк» і «Клієнт», які дозволяють клієнту здійснювати оперативне управління своїм(-и) рахунком(-ами) у банку та отримання й передачу інформації. Обмін інформацією між банком і клієнтом здійснюється у вигляді електронних документів (далі - ЕД). Для обміну ЕД сторони використовують систему дистанційного обслуговування (далі - система), доступ до якої надається банком.

В подальшому, 28.09.2016 року між позивачем, як клієнтом, та відповідачем, як банком, укладено договір про надання банківських послуг (комплексний) № ВССS369, відповідно до п. 1.1. якого, банк зобов'язується надавати клієнту послуги, що передбачені цим договором які були клієнтом обрані та ініційовані в порядку, передбаченому договором, а клієнт зобов'язується належним чином та у встановлений строк оплачувати послуги банку та виконувати інші умови цього договору.

Так, пп. 1.2.1., 1.2.2., 1.2.3., 1.2.4., 1.2.5., 1.2.6. п. 1.2. договору передбачено, що договір встановлює порядок надання банком та отримання ллієнтом наступних послуг: з відкриття та обслуговування поточних рахунків та/або спеціальних рахунків, та/або поточних рахунків, операції за якими можуть здійснюватися за допомогою електронних платіжних засобів, у обраній ним валюті (національній та/або іноземній) та здійснення розрахунково-касового обслуговування клієнта за ними: з випуску (емісії) корпоративних електронних платіжних засобів - корпоративних платіжних карток МПС, здійснення розрахунково-касового обслуговування таких платіжних засобів; з розміщення клієнтом грошових коштів на відповідних вкладних рахунках у банку, зокрема строкових вкладів, вкладів на вимогу; з дистанційного обслуговування рахунків клієнта у банку за допомогою системи дистанційного обслуговування «Клієнт-Банк» «iFOBS» із застосуванням різноманітних програмно-технічних комплексів та засобів, обмін інформацією за допомогою зазначеної системи і т.д.; з приймання платежів на користь клієнта від фізичних та/або юридичних осіб через банк та його відокремлених підрозділів та/або власної виручки клієнта; будь-яких інших банківських послуг, що є додатковими або супутніми послугами до послуг зазначених в підпунктах 1.2.1-1.2.6 розділу 1 частини 1 цього договору та інших банківських послуг, передбачених окремими умовами (далі - «додаткові послуги»).

В п. 3.1.1. додатку № 1 до договору № ВССS369 визначено, що клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, в порядку, встановленому чинним законодавством та договором.

За умовами п. 3.1.2. додатку № 1 до договору № ВССS369, клієнт має право давати доручення про списання коштів з рахунку на паперових бланках розрахункових документів, види яких передбачені нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно з п. 3.3.2. додатку № 1 договору № ВССS369, банк зобов'язується забезпечувати зарахування та списання коштів клієнта в строки, передбачені цими умовами, договором та з урахуванням положень чинного законодавства України.

Відповідно до п. 4.1.5. додатку № 2 до договору № ВССS369, банк зобов'язаний приймати до виконання поточним операційним днем ЕРД Клієнта, передані за допомогою СДО в операційний час банку за умови позитивного результату перевірки їх ЕЦП та наявності достатньої кількості коштів на рахунку клієнта (якщо це не суперечить чинному законодавству України, нормативним актам Національного банку України та внутрішнім документам Банку). ЕРД за платежами клієнта в національній валюті, що ініційовані на рахунки контрагентів, відкриті у інших банках (установах): прийняті банком в післяопераційний час з 17-00 до 17-30, виконуються в цей операційний день (за наявності такої можливості та за умови оплати послуг згідно з діючими тарифами банку), а при відсутності достатнього залишку коштів на рахунку, виконуються банком наступного операційного дня; прийняті банком після 17-30, виконуються наступного операційного дня. ЕРД за платежами клієнта, що ініційовані на власні рахунки у банку на рахунки третіх осіб, які відкриті у банку: прийняті банком протягом операційного дня можуть бути виконай в цей операційний день; прийняті банком після закінчення операційного дня, виконуються наступного операційного дня.

09.11.2018 року позивач подав на виконання банку платіжне доручення № 4221 від 09.11.2018 року про перерахування коштів в сумі 535 000,00 грн. з банківського рахунку ТОВ НВФ "Підйомник" на рахунок № 1006 Олександрійського ДКСУ, код 37944584, МФО 899998, Казначейство України (електронне адміністрування податків) з призначенням платежу «*;101;22215468;11021000;01 Податок на прибуток за 3 квартал 2018 року». Вказане платіжне доручення № 4221 від 09.11.2018 року на суму 535 000,00 грн. було повернуто ТОВ НВФ «Підйомник» з відміткою про недостатність коштів на рахунку.

При цьому, на підтвердження неналежного виконання відповідачем обов'язку по перерахуванню коштів позивач надав виписку по особовому рахунку за 09.11.2018 року, з якої вбачається, що вхідний залишок за кредитом становить 874 798,01 грн., що, на думку позивача, свідчить про можливість здійснення банківської операції.

Також, 09.11.2018 року позивач подав на виконання банку платіжне доручення № 9 від 09.11.2018 року про перерахування коштів в сумі 6 766 050,00 руб. РФ з рахунку ТОВ НВФ "Підйомник" в АТ «ВТБ Банк» на розрахунковий рахунок № 1 ТОВ НВФ "Підйомник" в ПАТ АБ «Укргазбанк». Вказане платіжне доручення було прийняте банком до виконання, з банківського рахунку ТОВ НВФ «Підйомник» № 7627 списано кошти в сумі 285 364,92 грн. (включаючи комісію банку за переказ).

Як вказує позивач, 16.11.2018 року грошові кошти в сумі 6 766 050,00 руб. РФ з'явилися на розрахунковому рахунку № 7627 ТОВ НВФ «Підйомник» з причин невиконання платіжного доручення № 9 від 09.11.2018 року.

За твердженням позивача, з 09.11.2018 року по 16.11.2018 року грошові кошти, що належали ТОВ НВФ «Підйомник» були відсутні на розрахунковому рахунку, а платіжне доручення № 9 від 09.11.2018 року на суму 6 766 050,00 руб. РФ не було виконано банком.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ззідно зі ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. …

В ст. 1074 Цивільного кодексу України унормовано, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

За платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту (ст. 1089 ЦК України).

В п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 27.11.2018 року №796-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «ВТБ Банк» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2018 року № 3180 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «ВТБ Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» розпочато процедуру виведення Акціонерного товариства «ВТБ Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та Національного банку України (http://www.bank.gov.ua).

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

В ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено терміни, які вживаються, а саме:

- вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката;

- тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; …

У відповідності до положень ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Частиною 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку.

При цьому, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно- правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Положеннями ч. 6 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено черговість задоволення вимог кредиторів банку, а саме: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом.

В ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» унормовано, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Таким чином, зі змісту ст.ст. 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» слідує, що під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Тобто, після початку процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 вказаного Закону.

В ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що операції з відкриття та ведення поточну (кореспондентських) рахунків клієнтів належить до банківських послуг, як/дозволяється надавати виключно банку.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено заборону на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Пунктом 7.1.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково- касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, згідно з положеннями Цивільного кодексу України, Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Закону України "Про банки і банківську діяльність" та на підставі договору про надання банківських послуг (комплексний) № ВССS369 від 28.09.2016 року між позивачем та відповідачем склалися зобов'язальні правовідносини, які мають майново-грошовий характер, отже, в даному випадку, позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на якого поширюється обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а банк - боржником.

Відтак, з огляду на те, що рішенням Правління Національного банку України від 18.12.2018 року № 849-рш відкликано банківську ліцензію АТ «ВТБ БАНК», суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту порушення його прав та охоронюваних інтересів, з огляду на те, що АТ «ВТБ Банк», в силу положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не має правових підстав здійснювати банківську діяльність, як і не має правових підстав для здійснення розрахунково-касового обслуговування клієнтів.

З огляду на те, що судом не встановлено наявності правових підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача виконати банківські операції з перерахування коштів з банківського рахунку за платіжними дорученнями від 09.11.2018 р. № 9 та № 4221 та сплатити пеню за невиконання платіжних доручень № 9 від 09.11.2018року та № 4221 від 09.11.2018 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання банківських операцій за платіжними дорученнями № 9 від 09.11.2018 року та № 4221 від 09.11.2018 року, які є похідними від вказаних вище позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, в аспекті ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.05.2019р.

Суддя О.В. Котков