Справа № 909/36/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2019 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Михайлишина В. В., секретар судового засідання Назарчук І. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-

горілчаної промисловості

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку на загальну суму

153 922, 27 гривень,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

від позивача: ОСОБА_2 ,

від відповідача: Грици Юрія Юрійовича ,

арбітражний керуючий (ліквідатор) Седлецький О. В. в судове засідання не з`явився,

В С Т А Н О В И В:

1. Ліквідатор Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Седлецький О. В. в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

2. Під час судового розгляду справи здійснювалося фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Рішення у даній справі ухвалено у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.

4. За результатами розгляду справи суд бере до уваги таке.

І. СУТЬ СПОРУ

5. У січні 2019 ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про: поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 153 922, 27 гривень.

ІІ. ВИРІШЕННЯ ПРОЦЕСУАЛЬНИХ ПИТАНЬ ПІД ЧАС РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

6. 08.01.2019, за наслідком автоматизованого розподілу справи № 909/36/19 (протокол від 03.01.2019), Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Михайлишина В. В. відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 31.01.2019.

7. 31.01.2019 суд підготовче засідання відклав на 19.02.2019.

8. 19.02.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів (до 08.04.2019) та відкладено підготовче засідання суду на 05.03.2019.

9. В підготовчому засіданні суду 05.03.2019 оголошено перерву до 20.03.2019. Однак, 20.03.2019 судове засідання не відбулось у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності судді Михайлишина В. В.

10. 25.05.2019 призначено підготовче засідання на 04.04.2019.

11. 05.03.2019 позивач надав суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог за вх. № 4142/19, відповідно до якої змінено період за який проведено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 29.06.2017 по 05.03.2019, що становить 110 453, 00 гривень з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою дана заява є заявою про збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову. Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, ціну позову вказує позивач. Суд вважає за доцільне прийняти заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог. Судом встановлено, що у разі збільшення позовних вимог має місце нова ціна позову, виходячи з якої й буде вирішуватися спір.

12. 19.03.2019 до суду від позивача поступила заява про збільшення позовних вимог за вх. № 5269/19, відповідно до якої змінено період за який позивач провів розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 29.06.2017 по 20.03.2019, що становить 113 252, 5 гривень з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів. Крім того, просив суд стягнути з відповідача 103, 34 гривень судових витрат. Судом заяву прийнято. Так, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й буде вирішуватися спір.

13. 03.04.2019 позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог за вх. № 6334/19, відповідно до якої змінено період за який позивач провів розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 29.06.2017 по 04.04.2019, що становить 116 052,00 гривень з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів. Крім того, просив суд стягнути з відповідача 115, 34 гривень судових витрат. Судом заяву прийнято. Так, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й буде вирішуватися спір.

14. 04.04.2019 cуд закрив підготовче провадження та розпочав розгляд справи по суті (з врахуванням заяви сторін); оголосив перерву до 17.04.2019.

15. 17.04.2019 позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог за вх. № 7414/19, в якій просить суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2017 по 17.04.2019, що становить 118 342, 00 гривень з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів.

17.04.2019 судом винесено ухвали:

- про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 17.04.2019 (оскільки подана з порушенням пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, тобто після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті);

- про те, що судом відкладено розгляд справи по суті на 02.05.2019.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ СТОРІН

16. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на звільнення без законної підстави, з порушенням норм трудового законодавства, а саме: не ознайомлено з наказом про звільнення, не видано трудової книжки, не виплачено заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, в зв`язку із чим виникла заборгованість в розмірі 153 922, 27 гривень. Крім того, позивач просить суд поновити на роботі. Матеріально - правовою підставою позову визначено статті 44, 47, 49, 115, 116, 235 Кодексу законів про працю України, статті 1, 3, 5, 12, 20 Господарського кодексу України, статтю 24 Закону України "Про оплату праці".

17. Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву за вх. № 2386/19 від 08.02.2019, а саме: пропущення позивачем строку звернення до суду; невірного визначення базових місяців для розрахунку; неможливості поновлення позивача на роботі, оскільки щодо боржника застосовано процедуру ліквідації.

18. Свою правому позицію позивачем також викладено у відповіді на відзив за вх. № 3896/19 від 05.03.2019 в якій зазначено, що:

- постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2017 скасовано, як наслідок ОСОБА_1 незаконно звільнено;

- строк звернення до суду не пропущено, оскільки ОСОБА_1 зверталась до Івано-Франківського міського суду з позовом, про що свідчить ухвала суду від 15.11.2018 у справі № 344/5213/18, відповідно до якої закрито провадження у справі та роз`яснено що такі вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки відповідач перебуває в процедурі банкрутства.

19. Відповідач, Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, у клопотанні за вх. № 4865/19 від 20.03.2019 спростовує твердження позивача та наголошує, що позивачем порушено строк звернення до суду, але при цьому клопотання про поновлення строку суду не подано, тому слід застосувати строк позовної даності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

20. Сторони перебували у трудових відносинах. Як вбачається з витягу з трудової книжки 22.10.1997 ОСОБА_1 прийнята на тимчасову роботу обліковцем рембуддільниці Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості; з 27.07.1998 - робочою в АГВ; з 10.10.2002 переведена на посаду інженера - кошторисника виробничого відділу, яку і обіймала до 29.06.2017.

21. Позивач стверджує, що від колег їй стало відомо про те, що 29.06.2017 ліквідатором Седлецьким О. В. видано наказ № 18 про звільнення працівників, зокрема і інженера - кошторисника відділу будівництва ОСОБА_1 (у зв`язку з ліквідацією Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості).

22. Згідно з поясненнями ОСОБА_1 остання не була попереджена про звільнення, наказ про звільнення з роботи їй не пред`явлено, трудову книжку при звільненні не отримувала.

23. Із довідки про доходи від 18.05.2017 № 23 вбачається, що загальна сума доходів ОСОБА_1 за період з листопада 2017 року по квітень 2017 року становить 27 817, 52 гривень. Однак, заробітна не виплачена.

24. Позивач зазначає, що з 29.06.2017 по 04.04.2019 (456 днів) знаходився у вимушеному прогулі. Середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 29.06.2017 по 04.04.2019 становить 116 052,00 гривень з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків та платежів.

25. Також позивач просить суд стягнути з відповідача 5 217, 25 гривень компенсації за невикористану відпустку. Крім того, позивачем понесено 115, 34 гривень судових витрат.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

26. Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України встановлено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ, згідно з якою суди (загальної юрисдикції) розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин.

27. Проте статтею 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 4212 від 22.12.2011 з наступними змінами та доповненнями) встановлено особливу підвідомчість, підсудність, підстави для порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначеною статтею встановлено, що справи про банкрутство підвідомчі господарським судам і розглядаються ними за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або місцем проживання боржника - фізичної особи.

28. Відповідно до пункту 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

29. Так, в провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебуває справа № Б-11/45-3/270-21/145 про банкрутство Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості. З огляду на вищезазначене, справа підсудна Господарському суду Івано-Франківської області.

Щодо порушення позивачем строку на звернення до суду.

30. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

31. Згідно із пунктом 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція), записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

32. Відповідно до пункту 2.27 Інструкції, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

33. Відповідно до пункту 4.1 Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

34. Відповідно до статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

35. Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як: вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Констатувавши загальне правило про те, що строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України деталізує це правило щодо звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше.

36. Судом надано оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову. Судом взято до уваги те, що позивач звертався до Івано-Франківського міського суду з аналогічним позовом, однак провадження у справі № 344/5213/18 було закрито та роз`яснено, що зазначені вимоги слід розглядати в порядку господарського судочинства, оскільки Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості перебуває в процедурі банкрутства. Разом із тим, судом взято до уваги і те, що позивачу не вручено копії наказу про звільнення та не видано трудової книжки (тобто є сукупність обставин).

37. В даному випадку наявні обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами і труднощами, що унеможливили та суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини бути підтверджено належними та допустимими доказами.

38. Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів вручення позивачу ні копії наказу про звільнення, ні трудової книжки, суд прийшов до висновку про те, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного трудового права в межах строків, визначених статтею 233 КЗпП України. За таких обставин, доводи відповідача щодо порушення строку на звернення до суду судом до уваги не беруться.

Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2017 по 04.04.2019, з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів.

39. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

40. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі - Конвенція). Згідно із статтею 4 Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. За змістом статті 4 цієї Конвенції тягар доведення законності підстави для звільнення лежить на роботодавцеві.

41. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

42. Судом встановлено, що позивач перебував із відповідачем у трудових відносинах з 22.10.1997 працював на Івано-Франківському обласному державному об`єднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на посадах: обліковця рембуддільниці, робочим, інженером - кошторисником виробничого відділу, що підтверджується записами у трудовій книжці.

43. Постановою господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2017 у справі № Б-11/45-3/270-21/145 відповідача визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Седлецького О. В.

44. Згідно наказу № 18 від 29.06.2017 ліквідатора Івано-Франківського ОДОСП Седлецького О. В. , позивач з 29.06.2017 у числі 205 штатних працівників звільнений з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією підприємства.

45. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

46. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 у справі № Б-11/45-3/270-21/145 задоволено апеляційні скарги прокуратури Івано-Франківської області і Міністерства аграрної політики та продовольства України, скасовано постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2017. Як наслідок, ліквідаційну процедуру щодо Івано-Франківського ОДОСП було припинено.

47. Як вбачається з постанови Вищого господарського суду України від 27.09.2017 у справі № Б-11/45-3/270-21/145 ухваленої за результатами касаційного перегляду все тієї ж постанови Господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2017, судами не було надано оцінки постанові КМУ № 672 від 28.07.2010 "Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості", якою боржника включено до переліку державних підприємств спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, стосовно якого застосовується реорганізація, яка триває і наразі. Суд касаційної інстанції скасував постанови судів першої та апеляційної інстанції, а справу направив до суду першої інстанції на новий розгляд та стадію розпорядження майном в іншому складі суду.

48. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

49. Таким чином, судом встановлено, що станом на 29.06.2017 (день звільнення позивача) питання про ліквідацію Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості було не вирішене.

50. Судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи відповідач допустив цілий ряд порушень вимог трудового законодавства, а саме:

1) у порушення частини 2 статті 47 КЗпП України, не видав позивачу у день звільнення копію наказу про звільнення з роботи;

2) у порушення частини 4 статті 149 КЗпП України, не ознайомив позивача зі змістом наказу під особистий підпис;

3) у порушення вимог частини 1 статті 47, частини 1 статті 116 КЗпП України, у день звільнення не виплатив позивачу жодних належних йому від підприємства сум, зокрема, заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за час вимушеного прогулу;

4) у порушення статті 49 КЗпП України, на вимогу позивача не видав довідки про його роботу на підприємстві із зазначенням посади, кваліфікації, часу роботи і розміру заробітної плати.

51. Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

52. Відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

53. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

54. Станом на день розгляду справи відсутнє рішення суду щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

55. З позовної заяви (з врахуванням заяв про збільшення позивних вимог) вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача:

- середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2017 по 04.04.2019 у розмірі 116 052, 00 гривень з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів;

- заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2016 по 27.06.2017 у розмірі 32 653, 02 гривень;

- компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 5 217, 25 гривень.

56. Станом на день звернення до суду заборгованість залишається непогашеною. Відповідачем нараховано, однак не виплачено позивачу 27 818, 52 гривень заробітної плати (за період з листопада 2016 по квітень 2017). Судом проведено розрахунок та встановлено, що заборгованість позивача по заробітній платі становить 32 653, 02 гривень (за період з листопада місяця 2016 року по 29.06.2017), яка підлягає до стягнення.

57. Частиною 1 статті 115 КЗпП України та частиною 1 статті 24 Закону України "Про оплату праці" закріплено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

58. Судом встановлено, що наказ № 18 від 29.06.2017 щодо звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства порушує права позивача. Разом із тим, суд зазначає, що датою звільнення позивача є - 08.05.2018 (з моменту прийняття судом Постанови про визнання Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури).

59. При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100(з наступними змінами і доповненнями).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2017 по 08.05.2018 у розмірі 54 972, 00 гривень (216 р. д. х 254, 50 гривень). Як вбачається з п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992, оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП України, оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

60. За таких обставин, аналізуючи наведені вище правові норми суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.05.2018 по 04.04.2019 в сумі 61 080, 00 гривень.

61. Крім того, відповідач не виплатив позивачу компенсацію за невикористану відпустку, що становить 5 217, 25 гривень. Згідно ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

62. Згідно частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

63. У відповідності з вимогами частини 1 статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

64. Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку, що становить 5 217, 25 гривень є правомірною та підлягає до задоволення.

Щодо поновлення на роботі.

65. Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

66. Разом із тим, у задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі на посаді інженера-кошторисника виробничого відділу Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості суд відмовляє з наступних підстав.

67. 08.05.2018 суд припинив процедуру розпорядження майном, визнав Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, призначив ліквідатором арбітражного керуючого Седлецького О. В.

Повідомлення про визнання Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури було оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 08.05.2018.

30.07.2018 Львівський апеляційний господарський суд апеляційні скарги залишив без задоволення, а постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 08.05.2018 року у справі № Б-11/45-3/270-21/145 - без змін (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 30.07.2018).

20.11.2018 Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційні скарги Міністерства аграрної політики та продовольства України і Заступника прокурора Львівської області залишив без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 та постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 08.05.2018 залишив без змін.

68. Так, Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості знаходиться в процедурі ліквідації. Під ліквідацією розуміється припинення суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення в порядку Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вимог кредиторів шляхом продажу майна. Банкрут - це боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов`язання встановлена господарським судом.

69. Статтею 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено наслідки визнання боржника банкрутом, в тому числі і те, що у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

70. Відповідно до ст. 47 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" звільнення працівників боржника може здійснюватися після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство та призначення господарським судом розпорядника майна відповідно до вимог законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Вихідна допомога звільненим працівникам боржника виплачується арбітражним керуючим у встановленому порядку з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Питання про працевлаштування звільнених працівників вирішується відповідно до законодавства України про працю та про зайнятість населення. На звільнених працівників боржника поширюються гарантії, встановлені законодавством України про працю та про зайнятість населення.

71. Згідно частини 2 статті 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор з дня свого призначення здійснює ряд повноважень, зокрема, з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту.

72. Відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

73. Так, 08.05.2018 суд припинив процедуру розпорядження майном, визнав Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців, призначив ліквідатором арбітражного керуючого Седлецького О. В. Зважаючи, що станом на день звільнення позивача Івано-Франківське обласне державне об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості ліквідоване не було, постанова господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2017 про визнання Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості банкрутом була оскаржена в апеляційному порядку, та в подальшому скасована постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2017, суд вважає, що позивач 29.06.2017 був звільнений без законної підстави, та з врахуванням частини 1 статті 235 КЗпП України, підлягає поновленню на роботі.

74. Водночас, з моменту визнання судом Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості банкрутом та відкриття щодо останнього ліквідаційної процедури (08.05.2018) поновити позивача на роботі на посаді інженера-кошторисника виробничого відділу Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості не представляється можливим.

75. Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

76. Частиною 3 цієї ж статті закріплено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

77. Відповідно до статті 73 Господарського кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

78. Кожна сторона, згідно із статтею 74 Господарського кодексу України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Висновок суду за результатами розгляду справи.

79. Аналізуючи зазначені вище норми права, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову:

- стягнути з Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_1 : 32 653, 02 гривень заборгованості по заробітній платі, 5 217, 25 гривень компенсації за невикористану відпустку, 54 972, 00 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2017 по 08.05.2018, з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів;

- у задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі на посаді інженера-кошторисника виробничого відділу Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.05.2018 по 04.04.2019 в сумі 61 080, 00 гривень - відмовити.

Судові витрати

80. Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до розгляду. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору (частина 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи часткове задоволення позову та приписи частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в розмірі 1 921, 00 гривень слід сягнути з відповідача на користь держави.

81. Разом із тим, до стягнення з відповідача підлягає 115, 34 гривень витрат пов`язаних з розглядом справи. Витрати підтверджені належними доказами, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 73, 86, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 153 922, 27 гривень - задовольнити частково.

2. Стягнути з Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (вул. Княгинин, 44, м. Івано-Франківськ, 76003, ідентифікаційний код: 00375409) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) - 32 653, 02 гривень (тридцять дві тисячі шістсот п`ятдесят три гривні дві копійки) заборгованості по заробітній платі, 5 217, 25 гривень (п`ять тисяч двісті сімнадцять гривень двадцять п`ять копійок) компенсації за невикористану відпустку, 54 972, 00 гривень (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот сімдесят дві гривні) середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2017 по 08.05.2018, з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів та 115, 34 гривень (сто п`ятнадцять гривень тридцять чотири копійки) гривень витрат пов`язаних з розглядом справи.

3. Стягнути з Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (вул. Княгинин, 44, м. Івано-Франківськ, 76003, ідентифікаційний код: 00375409) на користь держави судовий збір в сумі 1 921, 00 гривень (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню) (Держава в особі Державної судової адміністрації України, місцезнаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ідентифікаційний , отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 6001).

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі на посаді інженера-кошторисника виробничого відділу Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.05.2018 по 04.04.2019 в сумі 61 080, 00 гривень - відмовити.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

8. Повний текст рішення складено 10.05.2019.

Суддя В. В. Михайлишин