номер провадження справи 15/64/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2019 Справа № 908/760/19

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова Ігоря Сергійовича, при секретарі судового засідання Осоцький Д.І. розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково - виробниче підприємство «Електроексім», 49051, м. Дніпро, вул. Журналістів, буд. 13-А

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор», 69600, м. Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, буд. 3

про стягнення коштів

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: Крючкова Н.В., адвокат, ордер серія ДП № 1473/003 від 26.04.2019;

від відповідача: Романенко М.В., адвокат, довіреність № 1/05-рн від 28.12.2018.

Суть спору:

29.03.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю науково - виробниче підприємство «Електроексім», м. Дніпро до відповідача Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор», м. Запоріжжя про стягнення заборгованості за договором поставки № МН 003423 від 13.10.2016 в розмірі 74 282,99 грн, з яких: основна заборгованість в розмір 60 585,00 грн, пеня у розмір 9560,81 грн, 3% річних в розмірі 797,00 грн, інфляційні витрати в розмірі 3340,18 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2019, справу № 908/760/19 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 02.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/760/19, присвоєно справі номер провадження 15/64/19. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 02.05.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем належним чином не виконано зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого товару на підставі договору поставки, у зв'язку з чим за Приватним акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор», утворилась заборгованість у розмірі 60 585,00 грн. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також нараховані на суму боргу пеню в сумі 9560,81 грн, 3 % річних у розмірі 797,00 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 3340,18 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на ст. ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 265, 266 Господарського кодексу України. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача присутній у судовому засіданні 02.05.2019 надав пояснення на заперечення відповідача, зазначив, що платежі за поставлений товар відбувалися без вказівки призначення платежу, поставка відбувалася за накладними. Тому прострочення нараховували з першої дати після останнього платежу. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача відзив на позовну заяву не надав, усно заявив, що проти наявності боргу не заперечує, але заперечує проти нарахування пені. Зазначив, що на його думку позивачем невірно зроблено розрахунок пені, оскільки поставка відбулася у квітні 2018, відповідно прострочення платежу починається з квітня 2018. Крім того, за видатковою накладною № 666 від 17.04.2018 обчислення шестимісячного строку закінчилося у вересні 2018, а тому нарахування прострочення з 26.10.2018 є неправомірним.

В судому засіданні 02.05.2019 судом, в порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено 07.05.2019.

Заслухавши доводи представника позивача, відповідача та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

13.10.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Електроексім» (позивач) та Публічним акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор» (відповідач) укладено договір поставки № МН 003423.

Під час дії договору Публічне акціонерне товариство «Запоріжтрансформатор» змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Запоріжтрансформатор».

Сторонами до договору поставки № МН 003423 від 13.10.2016 укладені додаткові угоди: №1 від 26.01.2017, № 2 від 13.10.2017, № 3 від 10.01.2018.

Відповідно до пунктів 1.1., 2.1., 2.2. договору постачальник зобов'язується передати (поставити) в обумовлені додатками до даного договору строки покупцю товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити за нього грошову суму. Постачанню за даним договором підлягає наступний товар: ізоляційні матеріали, гумовотехнічні вироби, паливно - мастильні матеріали, пакувальні матеріали, будівельні матеріали. Загальна кількість товару, яка підлягає поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) по сортам, групам, підгрупам, видам, маркам, типам, розмірам визначається специфікаціями, які є невід'ємними частинами договору.

Пунктом 2.3. договору сторони погодили, що постачальник одночасно з передачею товару передає покупцю документи, які стосуються товару: рахунок-фактуру, податкову накладну, накладну на товар, сертифікат якості (сертифікат відповідності.

Строки та порядок поставки товару обумовлені у розділі 3 договору.

Товар постачається в наступні строки: 14 календарних днів з моменту підписання специфікації обома сторонами (п. 3.1. договору).

Приймання товару по кількості здійснюється на складі покупця у строк не пізніше 20 календарних днів з моменту надходження товару на склад покупця (п. 3.9. договору).

Ціна товару визначається додатками, які є невід'ємною частиною договору, як це зазначено у п. 5.1 договору.

Відповідно до п. 5.2. договору його ціна на момент укладення (специфікація № 1) становить 7200,00 грн. Ціна Договору корегується сторонами шляхом вказівки про це у наступних додатках.

Згідно з п. 5.4. договору покупець оплачує товар протягом 5 банківських днів з моменту поставки, якщо інше не передбачено у специфікаціях до договору.

Відповідно до п. 7.1. договору, він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 13.10.2017, а в частині виконання гарантійних зобов'язань постачальника, передбачених договором - до закінчення строку дії гарантії. Зміни та доповнення до Договору дійсні, якщо вони здійснені у письмовій формі та підписані повноваженим представниками сторін (п. 7.3. договору).

Додатковою угодою № 1 від 26.01.2017 до договору сторони погодили специфікацію № 4 від 29.12.2016 змінити та викласти у наступній редакції «Ціна договору з урахуванням даної специфікації становить 94 866,96 грн.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем до договору були складені та підписані наступні Специфікації, а саме: специфікація № 1 від 13.10.2016, специфікація № 2 від 11.11.2016, специфікація № 3 від 21.11.2016, специфікація № 4 від 29.12.2016, специфікація № 5 від 08.02.2017, специфікація № 6 від 27.02.2017, специфікація № 7 від 16.03.2017, специфікація № 8 від 06.05.2016, специфікація № 9 від 19.06.2017, специфікація № 10 від 25.09.2017, специфікація № 11 від 17.11.2017, специфікація № 12 від 05.12.2017, специфікація № 13 від 26.01.2018, специфікація № 14 від 08.02.2018, специфікація № 15 від 26.03.2017.

Умови оплати за поставлений товар, визначений пунктом 5.4. договору поставки № МН 003423 від 13.10.2016 у специфікаціях не змінено.

На підставі договору поставки № МН 003423 від 13.10.2016 позивач поставив, а відповідач отримав продукцію за видатковими накладними на загальну суму 349275,42 гривень:

Видаткова накладнаДовіреністьттнСума,грн.
1№ 135 від 08.11.2016№ 30642 від 08.11.16811390 (оригінал відсутній)1200,00
2№ 187 від 08.11.2016№ 30642 від 08.11.16258453 (оригінал відсутній)4500,00
3№ 250 від 07.12.2016№ 30849 від 06.12.22861886 (оригінал відсутній)1500,00
4№ 176 від 27.12.2016-0721 (оригінал відсутній)2280,96
5№ 12 від 10.01.2017№ 31069 від 06.01.20,00
6№ 54 від 17.01.2017№ 31112 від 17.01.266,00
7№ 299 від 24.02.2017-47701389,12
8№ 440 від 27.03.2017№31517 від 29.03.28,00
9№ 442 від 27.03.2017-00627339,20
10Повернення товарів від покупця від 04.05.2017 №9002710 від 04.05.2017 -6208,80
11№ 760 від 19.05.2017№31827 від 18.05.2017№1753 від 19.05.1762268,00
12№ 1209 від 27.06.2017-8823530,34

13№ 1899 від 05.10.2017№ 33535 від 04.10.21871108,80
14№ 2289 від 28.11.2017-4890,00
15№ 2318 від 13.12.2017№ 34065 від 13.12.296657061,20
16№ 280 від 13.02.2018№ 34385 від 14.02.28223423,00
17№ 334 від 19.02.2018-507,60
18№ 666 від 17.04.2018№ 34691 від 10.04.2018 № 666 від 17.04.2018 113232,00
ВСЬОГО: 349275,42

Видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін. Факт поставки товару підтверджується також товаротранспортними накладними та виданими відповідачем довіреностями. Будь-які зауваження з боку відповідача, щодо невідповідності якості, комплектності, кількості поставленого товару позивачу не надходили, за виключенням поставки від 27.03.2017 згідно видаткової накладної № 442. За зазначеною поставкою відповідачем здійснено часткове повернення товарів (поворотна накладна № 002710 від 04.05.2017 на суму 6208,80 грн, ТТН № 002710 від 04.05.2017; Форма Ф-7, 4-01 від 30.03.2017 «Извещение о проведений входного контроля материала/КИ»).

Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 60 585,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію № 1 за № 86 від 04.02.2019 з вимогою підписати акт звірки та погасити заборгованість. Відповідач заборгованість не погасив, Акт звірки не підписав.

З урахуванням вище викладеного, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Аналіз норм чинного законодавства та наданих матеріалів, дає суду можливість зробити висновки, що правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

В порушення умов п. 5.4 договору відповідач свої зобов'язання з оплати вартості товару в строк не виконав.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об'єктивних обставин.

Неналежне виконання відповідачем зобов'язань підтверджено матеріалами справи. Доказів повної оплати основного боргу відповідачем суду не надано, обґрунтованого відзиву не подано. З огляду на викладене, вимоги, щодо стягнення основної суми боргу в розмірі 60 585,00 грн задовольняються.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання позивач просив стягнути з відповідача пеню за період з 11.10.2018 по 20.03.2019 в сумі 9560,81 грн.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.3.1.1. договору при порушенні строків виконання зобов'язання за договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1% від ціни невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 1. ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок пені суд визнав вірним, а вимогу про стягнення пені в розмірі 9560,81 грн. такою, що підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на невірно визначений період для нарахування пені суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до пункту 5.4 договору поставки № МН 003423 від 13.10.2016 покупець здійснює оплату товару протягом 5-ти банківських днів з моменту поставки, якщо інше не передбачено у специфікаціях до договору. У специфікаціях умови оплати не змінено. Початок перебігу строку визначено з урахуванням дати останнього платежу. При нарахуванні пені окремо за кожним випадком несвоєчасної оплати отриманого товару, розмір пені буде складати більше ніж заявлено позивачем до стягнення.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 797,00 грн за період з 11.10.2018 по 20.03.2019 та суму інфляційних втрат в розмірі 3340,18 грн за період жовтень 2018 - березень 2019.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних суд визнав виконаними вірно, а вимогу про стягнення 3 % річних у розмірі 797,00 грн такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за вказаний позивачем період з червень 2017 по липень 2018, суд зазначає про неправильність та невідповідність наданого суду розрахунку нормам чинного законодавства виходячи з наступного:

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Між тим, як свідчать матеріали справи позивач розрахунок інфляційних втрат здійснив без урахування вищенаведених вимог законодавства, оскільки інфляція розраховувалась позивачем з урахуванням неповного місяця прострочення заборгованості, що є невірним, оскільки найменший період розрахунку інфляції становить місяць.

Перерахувавши заявлену до стягнення суму інфляційних втрат, враховуючи наведені норми права та встановлений факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, суд відзначає, що вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 2271,62 грн за період листопад 2018 - лютий 2019, у зв'язку з помилковістю розрахунку наведеного позивачем.

У стягненні інфляційних втрат в розмірі 1068,56 грн суд відмовляє внаслідок помилковості розрахунку.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5400,00 грн.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Виходячи з аналізу вказаних статей суд дійшов висновку про те, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, а також виходити з принципів розумності з врахуванням витраченого адвокатом часу за для надання такої допомоги.

Для отримання професійної правничої допомоги у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю науково - виробниче підприємство «Електроексім» уклало з Адвокатським об'єднанням «Пашніна і партнери» договір № 09-01/2019 про надання правової допомоги від 09.01.2019 та сплачено 5400,00 грн.

На підтвердження факту понесення витрат на допомогу адвоката позивач надав договір № 09-01/2019 про надання правової допомоги від 09.01.2019 з додатком №1; рахунок - фактура № СФ-0901 від 09.01.2019; Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 19.03.2019; платіжне доручення № 3231 від 09.01.2019 на суму 800,00 грн, платіжне доручення № 233 від 19.03.2019 на суму 3800,00 грн, платіжне доручення № 411 від 26.04.2019.

Приймаючи до уваги те, що рішенням позов задоволено частково, враховуючи положення ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі пропорційному задоволеним позовним вимогам у сумі 5322,32 грн. Посилання відповідача на завищений розмір таких витрат є безпідставним, оскільки розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову.

Згідно із ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Доказів оплати наявної заборгованості, штрафних та компенсаційних санкцій відповідач суду не надав, викладені в позові обставини не спростував.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та беручі до уваги те, що відповідач свої зобов'язання за договором щодо своєчасної оплати за отриманий товар виконав неналежним чином, позовні вимоги задовольняються частково.

На підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» (69600, м. Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 00213428) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково - виробниче підприємство «Електроексім» (49051, м. Дніпро, вул. Журналістів, буд. 13-А; ідентифікаційний код юридичної особи 40803621) суму заборгованості за договором поставки № МН 003423 від 13.10.2016 в розмірі 60 585,00 грн (шістдесят тисяч п'ятсот вісімдесят п'ять гривень 00 коп.), пені у розмір 9560,81 (дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят гривень 81 коп.), 3% річних в розмірі 797,00 грн (сімсот дев'яносто сім гривень 00 коп.), суму інфляційних втрат в розмірі 2271,62 грн (дві тисячі двісті сімдесят одна гривня 62 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 1893,37 грн (одна тисяча вісімсот дев'яносто три гривні 37 коп.), витрати на правову допомогу в розмірі 5322,32 грн (п'ять тисяч триста двадцять дві гривні 32 коп.). Видати наказ.

У задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 1068,56 грн, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 травня 2019 року.

Суддя І. С. Горохов