ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2019 р. м. Київ Справа № 911/286/19

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Бойко О.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», м. Славутич Київської області,

до відповідача дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич», м. Славутич Київської області,

про стягнення 1 143 289,54 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, ордер від 25.02.2019 ЧН №014676;

від відповідача : не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства», м. Славутич Київської області (далі по тексту КП «УЖКГ») звернулась до господарського суду Київської області з позовною заявою від 18.01.2019 №01-07-15/62 до відповідача Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич», м. Славутич Київської області (далі по тексту ПРП «АТАСС»), в якій просить суд стягнути з відповідача 1 143 289,54 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, яка складається з: 922549,90 грн. основного боргу, 140 683,22 грн. пені, 58 843,87 грн. інфляційних втрат, 21 212,55 грн. процентів річних, та покласти на відповідача відшкодування позивачу судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 №29-10-Т про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2010 позивач поставив відповідачу у період грудень 2017 грудень 2018 теплову енергію на суму 922 549,90 грн., остаточний розрахунок за яку мав здійснюватися відповідачем щомісячно протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунків. Відповідач без зауважень підписав акти про використану теплову енергію, отримав відповідні рахунки, розписавшись за їх отримання у відповідних реєстрах отриманих рахунків, однак розрахунок не здійснив, у звязку з чим утворилась стягувана заборгованість. У звязку із простроченням грошового зобовязання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача також передбачену договором пеню (за період за шість місяців з дня прострочення за кожним рахунком) та відповідно до ст. 625 ЦК України проценти річних та інфляційні втрати з дня прострочення за кожним рахунком до 14.01.2019.

Ухвалою суду від 28.01.2019 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/286/19; ухвалено, що справа розглядатиметься в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 25.02.2019.

Ухвалою суду від 25.02.2019 підготовче судове засідання відкладено на 11.03.2019, сторонам встановлено додатковий строк для подання заяв по справі та доказів до 11.03.2019. Як свідчить залучене до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач ПРП «АТАСС» копію даної ухвали отримав 06.03.2019.

11.03.2019 позивачем до суду подана заява про збільшення позовних вимог від 06.03.2019 №01-07-15/298, у якій позивач збільшує стягувану суму за основним боргом та просить суд стягнути з відповідача 1424 978,48 грн. основного боргу (за період грудень 2017 лютий 2019), 140 683,22 грн. пені, 21212,55 грн. 3% річних та 58843,87 грн. інфляційних втрат. Заява належно оплачена судовим збором, направлена відповідачу, відтак суд прийняв її до розгляду.

Ухвалою суду від 11.03.2019 підготовче провадження закрито; призначено справу до судового розгляду по суті на 01.04.2019. Враховуючи подання позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд з метою забезпечення права відповідача надати на неї відзив, також встановив додатковий строк учасникам справи для подання заяв по справі та відповідних доказів. Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач копію зазначеної ухвали отримав 19.03.2019.

25.03.2019 до суду надійшла заява позивача про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме копій підписаних обома сторонами ОСОБА_1 про використану теплову енергію за листопад та грудень 2018. Враховуючи, що зазначені акти були долучені до первісно поданої позовної заяви (але без підпису відповідача), а також те, що заява надійшла в межах встановленого судом додаткового строку, суд залучив до справи копії зазначених актів.

В судовому засіданні 01.04.2019 розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 11.04.2019, про що присутній представник позивача був повідомлений особисто під розписку, а відсутній відповідач ухвалою в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України.

В судове засідання 11.04.2019 зявився представник позивача. Відповідач в судові засідання 25.02.2019, 11.03.2019, 01.04.2019, 11.042019 повторно не зявився, хоча про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно до частин 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглянувши позов КП «УЖКГ» до ПРП «АТАСС» про стягнення заборгованості, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

01.10.2010 між КП «УЖКГ» (енергопостачальна організація) та ПРП «АТАСС» (споживач) укладено договір №29-10-Т про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі Договір), відповідно до умов якого:

- теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатками 1.1, 1.2 у вигляді гарячої води на потреби: гаряче водопостачання протягом року, опалення та вентиляція - в період опалювального сезону (пункт 2.1);

- вартість теплової енергії в гарячій воді визначається відповідно до затверджених уповноваженим державним органом тарифів (пункт 6.1);

- споживач щомісячно до 1 числа поточного місяця перераховує попередню оплату у розмірі 70% від суми послуг відповідно до заявлених обсягів постачання та затверджених тарифів; остаточний розрахунок проводиться після предявлених рахунків на оплату та актів виконаних робіт (в разі зміни тарифів акти коригування) протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунків (пункт 6.7);

- за наявністю заборгованості енергопостачальна організація зараховує кошти як погашення заборгованості незалежно від зазначеного призначення платежу (пункт 6.8);

- у разі несвоєчасного виконання розрахунків споживач зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла в період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення платежу (пункт 7.3.3);

- договір набуває чинності з моменту підписання і діє до повного розрахунку. Термін надання послуги з 01.10.2010 по 30.09.2011 (пункт 10.1). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення його строку про його припинення не буде заявлено письмово однією із сторін (пункт 10.4).

Протягом дії ОСОБА_2 Додатковими угодами сторони змінювали тарифи для оплати у відповідності до тарифів, затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України.

На виконання вищевказаного договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято теплову енергію у період грудень 2017 лютий 2019 всього на суму 1 424 978,48 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями рахунків-фактур з доказами отримання таких відповідачем, а також копіями ОСОБА_1 про використану теплову енергію.

Сторони в умовах ОСОБА_2 погодили, що остаточний розрахунок за теплову енергію здійснюється споживачем після предявлених енергопостачальною організацією рахунків та актів протягом 3 банківських днів (пункт 6.7).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Рахунок-фактуру №ТП-000000621 від 31.12.2017 за грудень 2017 на суму 75678,35 грн. споживач отримав 11.01.2018, відтак строк оплати до 16.01.18 включно;

рахунок-фактуру №ТП-000000033 від 31.01.2018 за січень 2018 на суму 271 329,25 грн. споживач отримав 06.02.2018, відтак строк оплати до 09.02.18 включно;

рахунок-фактуру №ТП-000000151 від 28.02.2018 за лютий 2018 на суму 149 987,44 грн. споживач отримав 13.03.2018, відтак строк оплати до 16.03.18 включно;

рахунок-фактуру №ТП-000000260 від 31.03.2018 за березень 2018 на суму 264 830,74 грн. споживач отримав 05.04.2018, відтак строк оплати до 11.04.18 включно;

рахунок-фактуру №ТП-000000371 від 30.04.2018 за квітень 2018 на суму 74 743,78 грн. споживач отримав 07.05.2018, відтак строк оплати до 11.05.18 включно;

рахунок-фактуру №ТП-000000554 від 30.11.2018 за листопад 2018 на суму 42990,17 грн. споживач отримав 07.12.2018, відтак строк оплати до 12.12.18 включно;

рахунок-фактуру №ТП-000000652 від 31.12.2018 за грудень 2018 на суму 42990,17 грн. споживач отримав 15.01.2019, відтак строк оплати до 18.01.19 включно;

рахунок-фактуру №ТП-000000037 від 31.01.2019 за січень 2019 на суму 59312,52 грн. споживач отримав 07.02.2019, відтак строк оплати до 12.02.19 включно;

рахунок-фактуру №ТП-000000147 від 28.02.2019 за лютий 2019 на суму 149 965,70 грн. споживач отримав 06.03.2019, відтак строк оплати до 12.03.19 включно.

Крім того у відповідності до пункту 6.7 договору позивач склав та направив споживачу акти коригування та рахунки-фактури (донарахування) за листопад-грудень 2018 та січень 2019, а саме:

рахунок-фактуру №ТП-000000107 від 31.01.2019 (донарахування за листопад 2018) на суму 40 577,68 грн.;

рахунок-фактуру №ТП-000000108 від 31.01.2019 (донарахування за грудень 2018) на суму 211995,00 грн.;

рахунок-фактуру №ТП-000000109 від 31.01.2019 (донарахування за січень 2019) на суму 40 577,68 грн.

вказані рахунки та відповідні ним ОСОБА_1 про використану теплову енергію споживач отримав поштою 04.04.2019, відтак строк оплати за ними до 09.04.2019 включно.

За таких обставин, суд встановив, що строк оплати за отриману теплову енергію відповідно до вищевказаних рахунків-фактур на загальну суму 1 424 978,48 грн. є таким, що настав.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обовязок доведення факту належної оплати за отриману теплову енергію в гарячій воді закон покладає на споживача.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобовязань за договором та сплати коштів не представив, в тому числі і на вимогу ухвали суду від 28.01.2019, яка набрала законної сили.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 424 978,48 грн. є обґрунтованою, належно доведеною та підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі.

У зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача, на підставі п.7.3.3 договору пеню в сумі 140 683,22 грн. нараховану за прострочення оплати за кожним рахунком-фактурою окремо за перод прострочення 6 місяців; а також 3% річних в сумі 21 212,55 грн. та 58 843,87 грн. інфляційних втрат, розрахованих по 14.01.2019.

Суд звертає увагу на те, що рахунки-фактури: №ТП-000000652 від 31.12.2018 за грудень 2018 на суму 42990,17 грн.; №ТП-000000037 від 31.01.2019 за січень 2019 на суму 59312,52 грн.; №ТП-000000147 від 28.02.2019 за лютий 2019 на суму 149 965,70 грн.; №ТП-000000107 від 31.01.2019 (донарахування за листопад 2018) на суму 40 577,68 грн.; №ТП-000000108 від 31.01.2019 (донарахування за грудень 2018) на суму 211995,00 грн.; №ТП-000000109 від 31.01.2019 (донарахування за січень 2019) на суму 40 577,68 грн. до розрахунку пені, інфляційних та річних не включені, пеня, інфляційні втрати та річні за прострочення оплати цих рахунків позивачем не розраховані та до стягнення не заявлені.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно частини 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Інше ОСОБА_2 між сторонами не встановлено.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку пені з дати прострочення за кожним рахунком-фактурою (крім вищеназваних) за шість місяців, не виходячи за межі заявленого позивачем періоду розрахунку (до 14.01.2019), суд встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача пені становить 144 154,02 грн. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 ст. 237 ГПК України), відтак вказана вимога належить до задоволення повністю у заявленому розмірі 140 683,22 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, обмеження їх нарахування шістьма місяцями відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України не застосовується.

Разом із тим, згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Відтак, розрахунок інфляційних втрат слід здійснювати за період лютий 2018 по грудень 2018 включно.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 21 256,93 грн. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 ст. 237 ГПК України), відтак вказана вимога належить до задоволення повністю у заявленому розмірі 21 212,55 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат за належний період по грудень 2018 включно) не виходячи за межі періоду, заявленого позивачем (до 14.01.2019) , суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат становить 52313,07 грн., а відтак вимогу позивача про стягнення інфляційних втрат слід задовольнити частково.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов КП «Управління житлово-комунального господарства» частково, приймає рішення про стягнення з Підприємства регіональних перевезень «АТАСС» 1 424 978,48 грн. основного боргу, 140 683,22 грн. пені, 21 212,55 грн. 3% річних та 52 313,07 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п.2. ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 129, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Підприємство регіональних перевезень «АТАСС» відкритого акціонерного товариства «Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич» (07100, Київська область, м. Славутич, вул. Ентузіастів, буд. 6, код 23241723)

на користь комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (07100, Київська область, м. Славутич, вул. Військових будівельників, буд. 8, код 31476318)

1 424 978,48 грн. (один мільйон чотириста двадцять чотири тисячі девятсот сімдесят вісім гривень сорок вісім копійок) основного боргу;

140 683,22 грн. (сто сорок тисяч шістсот вісімдесят три гривні двадцять дві копійки) пені;

21 212,55 грн. (двадцять одну тисячу двісті дванадцять гривень пятдесят пять копійок) 3% річних;

52 313,07 грн. (пятдесят дві тисячі триста тринадцять гривень сім копійок) інфляційних втрат;

20 190,55 грн. (двадцять тисяч сто девяносто гривень пятдесят пять копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 26.04.2019.

Суддя О.В. Конюх