ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р. Справа№ 910/15795/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Коротун О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року (дата підписання повного тексту 28.01.2019 року)

у справі № 910/15795/18 (суддя: Привалов А.І.)

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 66 059,65 грн.

без виклику представників сторін

Встановив

Акціонерне товариство "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" (далі - позивач) звернулося у Господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь відповідача 66 059,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем здійснене незбережне перевезення вантажу, що призвело до фіксування вказаного порушення зі складанням комерційних актів № 409009/9 від 27.05.2018 року, № 414115/15 від 31.05.2018 року, № 414115/14 від 31.05.2018 року, №409009/6 від 22.08.2018 року, № 410006/163 від 02.07.2018 року та заподіяння відповідачем позивачу збитків у вигляді вартості втраченого майна в розмірі 66 059,65 грн.

Господарський суд міста Києва повністю задовольнив позов Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" своїм рішенням від 28.01.2019 року (повний текс складено - 28.01.2019 року) та присудив до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" збитки, заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу у розмірі 66 059,68 грн.

Не погодившись з прийнятими рішеннями, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року у даній справі повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права та визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, зокрема судом не було надано належної оцінки комерційним актам та накладним, доданим до матеріалам справи.

Крім того, скаржник, зазначив про наявність у вагонах зазорів та щілин, що свідчить про комерційну несправність вагонів.

Також, скаржник вказав, що зазначені вагони не є власністю залізниці, а тому відповідач не несе відповідальність за технічний або комерційний стан вагонів.

Тобто, зважаючи на те, що вантаж, який містить дрібні фракції, був завантажений засобами і силами відправника вантажу у вагони, що не є власністю залізниці, а втрата вантажу стала наслідком комерційної несправності вагонів, яка не була визначена та усунена відправником, тому відповідальність за втрату вантажу повинен нести вантажовідправник.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2019 року справу № 910/15795/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року у справі № 910/15795/18. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року у справі № 910/15795/18 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"- без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Донінтервугілля" та ПрАТ "ЦЗФ "Селидівська" відповідно до залізничних накладних №№49867922, 49907033, 49900277, 49689573 та 50430503 здійснено відправлення вугілля кам'яного зі станцій Новогродівка Донецької залізниці на станцію Ладижин Одеської залізниці одержувачу - АТ "ДТЕК Західенерго".

Під час слідування вагонів №53519930, 53146429 на станції Ладижин Одеської залізниці складено комерційний акт №409009/9 від 27.05.2018 року, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №53519930 складає 1700 кг, у вагоні №53146429 - 5350 кг.

Під час слідування вагону №56331762 на станції Тимкове Одеської залізниці складено комерційний акт №414115/16 від 31.05.2018 року, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №56331762 складає 4010 кг.

Під час слідування вагону №53420386 на станції Тимкове Одеської залізниці складено комерційний акт №414115/14/15 від 31.05.2018 року, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №53420386 складає 8870 кг.

Під час слідування вагону №53146338 на станції Ладижин Одеської залізниці складено комерційний акт №409009/6 від 22.05.2018 року, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №53146338 складає 3800 кг.

Під час слідування вагону №56060254 на станції Знам'янка Одеської залізниці складено комерційний акт №410006/163/23 від 02.07.2018 року, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №56060254 складає 1550 кг.

Так, позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як перевізник належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 66 059,65 грн, заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничних накладних №№49867922, 49907033, 49900277, 49689573 та 50430503.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (п. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України обумовлено: у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України кореспондує положенням ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, якщо кредитор пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, "Донінтервугілля" та ПрАТ "ЦЗФ "Селидівська" відповідно до залізничних накладних №№49867922, 49907033, 49900277, 49689573 та 50430503 здійснило відправлення, зокрема, вагонів №53519930, №53146429, №56331762, №53420386, №53146338, №56060254, з вугіллям кам'яним, одержувачу - АТ "ДТЕК Західенерго".

Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що вантаж, який містить дрібні фракції, був завантажений засобами і силами відправника вантажу у вагони, що не є власністю залізниці, а втрата вантажу стала наслідком комерційної несправності вагонів, яка не була визначена та усунена відправником, тому відповідальність за втрату вантажу повинен нести вантажовідправник, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. а ст. 111 статуту залізниць України, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу, залізниця звільняється від відповідальності за втрату або нестачу вантажу.

Так, статутом залізниць України не передбачено доведення наявності збитків у позивача за втрачений вантаж, відповідальність залізниці перед одержувачем настає лише за самий факт втрати вантажу в розмірі його вартості, що підтверджується довідкою (або іншим документом вантажовідправника), що випливає з положень ст. 115 Статуту залізниць України та п. 2.7. Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 року № 04-5/225.

Згідно із ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Статуту залізниць України завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

За змістом ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Згідно з ст. 32 Статуту залізниць України вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера). Відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. Перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.

Положеннями п.п. 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 року № 542, встановлено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Завантаження у вагонах №53519930, №53146429, №56331762, №53420386, №53146338, №56060254 було здійснено вантажовідправниками - ТОВ "Донінтервугілля" та ПрАТ "ЦЗФ "Селидівська" .

Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 року № 644, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно ч. 3 ст. 917 Цивільного кодексу України визначено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, оскільки залізничні накладні№№49867922, 49907033, 49900277, 49689573 та 50430503 таких відміток не містять.

Доказів, що вантажовідправниками було неправильно зазначено масу вантажу у залізничних накладних скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника (як на підставу для скасування оскаржуваного рішення) про комерційну несправність вагонів.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Згідно ст. 129 статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 130 Статуту залізниць України).

Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Так, факт нестачі за спірними перевезеннями підтверджений комерційними актами №409009/9 від 27.05.2018 року, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №53519930 складає 1700 кг, у вагоні №53146429 - 5350 кг., №414115/16 від 31.05.2018 року, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №56331762 складає 4010 кг., №414115/14/15 від 31.05.2018 року, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №53420386 складає 8870 кг., №409009/6 від 22.05.2018 року, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №53146338 складає 3800 кг., №410006/163/23 від 02.07.2018 року, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №56060254 складає 1550 кг.

Щодо твердження скаржника про неналежну оцінку комерційних актів, колегія суддів відзначає наступне.

Як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у комерційному акті № 409009/9 від 27.05.2018 року зазначено, що навантаження у вагоні №53519930 рівномірне, нижче бортівна 100 мм, без виїмок та поглиблень. Над 1 та 7 люками маються скоси до горців довжиною 1500 мм, на ширину вагона, глибиною 300 мм, вантаж марковано. Навантаження у вагоні №53146429 не рівномірне, нижче бортів на 200-300 мм, без виїмок та поглиблень. Над 1 та 7 люками маються скоси до торців вагону довжиною 1500 мм, на ширину вагона. глибиною 600 мм, маркування відсутнє. Вагони в технічному відношенні справні, люки закриті, течі вантажу немає. Вантаж, якого бракує у вагонах вміститися міг.

У комерційному акті №414115/16 від 31.05.2018 року зазначено, що вантаж промарковано повздовжніми бороздами по всьому вагону, нанесеними катком. Фактично навантаження у вагоні насипом, вище бортів 100мм, маркування згідно документу. З правої сторони за рухом поїзда маються воронкоподібні поглиблення: над 1 люком довжиною 500мм, шириною 500мм, глибино 300мм; над 1-2 люками 2000мм х 1500мм х1500мм; на 6-7 люками 1700мм х 1300 мм х 1200 мм. У місці поглиблень маркування відсутнє. Вагон прибув з ранньою зовнішньою заробкою зазорів праворуч за рухом поїзда між 1, 2 люком і шкворньовою балкою, розміри зазорів визначити неможливо. Праворуч за рухом поїзда є зазор між кришками 6, 7 люків і шкворневою балкою 200мм х 30 мм. Вагон глуходверний, люки зачинені, на момент огляду просипання вантажу не було.

У комерційному акті №414115/14/15 від 31.05.2018 року зазначено, що вантаж промарковано повздовжніми бороздами по всьому вагону, нанесеними катком. Фактично навантаження у вагоні насипом, вище бортів 100-200мм, маркування не проглядається. Праворуч за рухом поїзда маються воронкоподібні поглиблення: над 1-2 люком довжиною 1200 мм х 1100 мм х 1000 мм; 5-6 люками 2000мм х 2000мм х700мм; на 3-4 люками 2300мм х 2300 мм глибиною до полу вагону. Вагон прибув з ранньою зовнішньою заробкою зазорів праворуч за рухом поїзда між кришками 3-4 люків і середньою балкою, 5 люком і проміжною балкою, розміри зазорів визначити неможливо. Праворуч є зазор між кришкою 1 люка і шкворневою балкою 250мм х 50 мм. Вагон глуходверний, люки зачинені, на момент огляду просипання вантажу не було.

У комерційному акті №409009/6 від 22.05.2018 року зазначено, що навантаження рівномірне, нижче бортів на 100 мм. З лівої сторони за рухом поїзда на 6-7 люками мається поглиблення довжиною 1500 мм, шириною 1800 мм, глибиною 600 мм, в місці поглиблення маркування відсутнє. Вагони в технічному відношенні справний, люки закриті, течі вантажу немає. Вантаж, якого бракує у вагоні вміститися міг.

У комерційному акті №410006/163/23 від 02.07.2018 року зазначено, що за ходом поїзда посередині над 1-2 люками довжиною 1500 мм, шириною 1500мм, глибиною до полу. Просипання вантажу відсутнє. Маються старі сліди просипання вантажу на поперечних балках вагона. Щілини між кришками 1-2 люків праворуч і ліворуч за ходом поїзда та поперечними балками шириною 30мм, довжиною 400мм закладені дошками та ганчір'ям. У вагоні глухі торцеві стінки решта люків щільно закриті.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, виходячи з наявних у справі доказів, у залізниці виник обов'язок щодо відшкодування збитків, завданих незбереженням вантажу під час його перевезення.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Статтею 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду довідки:

- №298 від 13.06.2018 року про вартість вугільної продукції, що підписана директором і головним бухгалтером ТОВ "ЦЗФ "Селидівська", відповідно до якої, вартість вугільної продукції у вагонах №53519930, 53146429 складає 2 937,98 грн з ПДВ.;

- б/н б/д про вартість вугільної продукції, що підписана директором і головним бухгалтером ТОВ "ЦЗФ "Селидівська", відповідно до якої, вартість вугільної продукції у вагоні №56331762 складає 3 195,62 грн з ПДВ.;

- №463 від 12.09.2018 року про вартість вугільної продукції, що підписана директором і головним бухгалтером ТОВ "ЦЗФ "Селидівська", відповідно до якої, вартість вугільної продукції у вагоні №53420386 складає 3 210,77 грн з ПДВ.;

- б/н від 24.07.2018 року про вартість вугільної продукції, що підписана директором ТОВ "Донінтервугілля", відповідно до якої, вартість вугільної продукції у вагоні №53146338 складає 3109,16 грн з ПДВ.;

- б/н б/д про вартість вугільної продукції, що підписана директором ТОВ "Донінтервугілля", відповідно до якої, вартість вугільної продукції у вагоні №56060254 складає 2 891,70 грн з ПДВ.

У пункті 2.7 роз'яснення президії Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002р. зазначено, що згідно зі ст.ст. 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України і ст.ст. 114, 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (п. 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

Тобто, статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. "г" ст. 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже; 2) 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі; 4) 0,5% маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам'яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) та Митного тарифу України, встановленого Законом України № 584-VII від 19.09.2013 року (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) є мінеральним паливом.

Крім того, беручи до уваги найменування вантажу, зазначене у залізничних накладних, без будь-якої вказівки на його завантаження у вологому стані, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для застосування норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто як для вологого вантажу.

Колегія суддів перевіривши розрахунок суми заборгованості погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок проведений з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто (1 %) та кількості фактичної недостачі, у зв'язку з чим сума втраченого вантажу у вагонах №№53519930, 53146429, 56331762, 53420386, 53146338, 56060254 становить 66 059,65 грн.

З огляду на викладе та враховуючи фактичні обставини втрати частини вантажу та що, скаржник не довів, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року у справі №910/15795/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/15795/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Л.Г. Смірнова

О.М. Коротун