ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

02 травня 2019 року м.Тернопіль Справа №921/205/19
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: приватного підприємства «АЙСЛАГ», м.Луцьк

до відповідача: державного підприємства «Кременецьке лісове господарство», м.Кременець Тернопільської області

про стягнення 940904,57грн,

за участю представників:

позивача: Процик В.І., начальник юрвідділу, довіреність №3 від 03.01.2019;

відповідача: не з'явився.

В порядку ст.ст.8, 222 Господарського процесуального кодексу України судом здійснювалося повне фіксування судового процесу технічними засобами. Для оригіналу звукозапису надано CD-R диск за серійним № N126VL28D8204841A1.

Позивач - приватне підприємство «АЙСЛАГ», м.Луцьк звернувся 20.03.2019 (згідно відтиску календарного штемпеля шостого відділення поштового зв'язку м.Луцьк на поштовому конверті відправлення №732) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до державного підприємства «Кременецьке лісове господарство», м.Кременець Тернопільської області, про стягнення 940904,57грн, з яких 829200грн боргу за поставлений товар, 12479,46грн інфляційних нарахувань, 7650,19грн - 3% річних та 91574,92грн пені, нарахованої за неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині здійснення з оплати товару, поставленого згідно з договору поставки від 17.05.2018 №115.

Ухвалою суду від 29.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 02.05.2019.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позові.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з'явився, письмового відзиву на позов не надав та будь яких інших клопотань в порядку господарського процесуального законодавства України, не заявив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення 4-го відділення поштового зв'язку м.Кременець Тернопільської області від 04.04.2019 про вручення адресату рекомендованого поштового відправлення.

Оскільки неявка відповідача, належним чином повідомленого про судове засідання, не є перешкодою для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні у відповідності до статті 202 ГПК України за наявними у ній документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в сукупності, господарський суд встановив наступне.

17.05.2018 між державним підприємством «Кременецьке лісове господарство» як Покупцем та приватним підприємством «Айслаг» як Постачальником укладено договір поставки №115 (далі - договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався поставити та передати або передати зі свого складу згідно отриманого замовлення Покупцю у власність нафтопродукти (товар) у стані, що відповідає технічним нормам і звичайним вимогам, в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які прирівнюється до специфікації та є невід'ємною частиною договору, підписуються представниками сторін договору, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Підтвердженням факту подання Покупцем та отримання Постачальником заявки є накладна, підписана сторонами (п.п.1, 1.1, 1.2, 2.2, 4.3, 6.4.1, 6.7.1, 6.7.2 договору).

Згідно п.п.4.2, 6.2, 6.3 договору товар постачається Покупцю партіями на умовах-FCA (ІНКОТЕРМС - 2000) шляхом завантаження в автомобільний транспорт Покупця з резервуарів Постачальника. Завантаження товару в тару Покупця, здійснюється за рахунок Постачальника. Всі інші витрати по отриманню, вивантаженню товару з тари, Покупець здійснює за власний рахунок. Товар вважається переданим від Продавця Покупцеві в момент підписання уповноваженими представниками сторін відповідних накладних на відвантаження товару. Перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару та підписання сторонами накладних.

Передача товару здійснюється частинами - партіями. Під партією товару сторони розуміють товар, зазначений в окремій накладній (п.6.3 договору).

У п.5.1 сторонами визначено, що Покупець має право здійснити передоплату замовленого товару протягом одного банківського дня з моменту отримання рахунку від Постачальника або повну (часткову) оплату отриманого товару протягом трьох календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних.

У випадку не оплати Покупцем відвантаженої партії товару в строки вказані в п.5.1 договору, Постачальник має право рахувати, а Покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар рахувався, поставленим на умовах товарного кредиту, терміном на тридцять календарних днів, починаючи з дня після відвантаження товару з нарахуванням Покупцю 2% відсотка за кожен день використання товарного кредиту. Покупець зобов'язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту і сплатити відсотки за його використання в терміни вказані в п.5.3 договору. Під наданням Покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання даного договору (п.5.2 договору).

Пунктом 5.3 договору встановлено, що Покупець зобов'язаний оплатити суму товарного кредиту на 31 день від дати відвантаження вказаної в накладній, а відсотки за його використання протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги від Постачальника про оплату. Покупець має право на дострокове погашення товарного кредиту і відсотків за його використання. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості.

У випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від не оплаченої суми за товар.

Відповідно до п.п.7.1, 12.1 договору, він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами зобов'язань з правом пролонгації на один рік.

Як стверджує позивач і це випливає з матеріалів справи, на виконання умов укладеного договору, позивач у липні, жовтні та листопаді 2018 року відпустив, а ДП «Кременецьке лісове господарство» через свого представника Новіцького М.Л., котрий діяв на підставі довіреностей №62 від 02.07.2018, №116 від 11.10.2018, №131 від 07.11.2018, №138 від 21.11.2018 №124 від 25.10.2018, №117 від 16.10.2018, прийняв товар (дизпаливо та бензин А-92 Євро5-Е5) на загальну суму 1817500,00грн, а саме:

- 02.07.2018 на підставі накладеної №001214 отримано 4000 літрів дизельного палива Євро5-ВО на суму 95800грн (з ПДВ) та цього ж дня згідно накладної №001215 отримано 10000 літрів бензину марки А-92 Євро5-Е5 на суму 254500грн (з ПДВ);

- 11.10.2018 згідно накладної №002250 отримано 2000літрів дизельного палива Євро сорт С К5 (ДТ-Л-К5) на суму 50916,67грн та 3000 літрів бензину марки А-92 Євро5-Е5 на суму 76625грн, всього на загальну суму 153050грн (з ПДВ);

- 07.11.2018 згідно накладної №002488 отримано 4000 літрів дизельного палива Євро сорт С К5 (ДТ-Л-К5) на суму 123600грн (з ПДВ) та згідно накладної №002489 отримано 10000 літрів бензину марки А-92 Євро5-Е5 на суму 309500грн (з ПДВ);

- 21.11.2018 згідно накладної №002597 отримано 10000 літрів бензину марки А-92 Євро5-Е5 на суму 299000грн (з ПДВ) та згідно накладної №002596 отримано 4000 літрів дизельного палива Євро сорт С К5 (ДТ-Л-К5) на суму 111800грн (з ПДВ);

- 25.10.2018 згідно накладної №002375 отримано 7000 літрів бензину марки А-92 Євро5-Е5 на суму 216650грн (з ПДВ) та згідно накладної №002374 отримано 3000 літрів дизельного палива Євро сорт С К5 (ДТ-Л-К5) на суму 98850грн (з ПДВ);

- 16.10.2018 згідно накладної №002295 отримано 5000 літрів бензину марки А-92 Євро5-Е5 на суму 154750грн (з ПДВ).

Факт отримання товару підтверджується підписами представника відповідача на зазначених накладних, котрі скріплено відтиском печатки юридичної особи - лісгоспу, без зауважень та заперечень.

Проте, відповідач в порушення умов договору, зокрема п. 5.3. не провів оплати в повному обсязі у визначений договором строк, перерахувавши позивачу частково грошові кошти на загальну суму 988300грн (30000грн на підставі платіжного доручення №1856 від 12.07.2018, 30000грн на підставі платіжного доручення №1884 від 17.07.2018, 10000грн на підставі платіжного доручення №2027 від 31.07.2018, 20000грн на підставі платіжного доручення №2058 від 06.08.2018, 20000грн на підставі платіжного доручення №2086 від 08.08.2018, 20000грн на підставі платіжного доручення №2199 від 20.08.2018, 30000грн на підставі платіжного доручення №2395 від 06.09.2018, 30000грн на підставі платіжного доручення №2431 від 12.09.2018, 30000грн на підставі платіжного доручення №2557 від 25.09.2018, 15000грн на підставі платіжного доручення №2656 від 02.10.2018, 130300грн на підставі платіжного доручення №2671 від 04.10.2018, 18000грн на підставі платіжного доручення №2774 від 12.10.2018, 30000грн на підставі платіжного доручення №2771 від 12.10.2018, 40000грн на підставі платіжного доручення №2825 від 22.10.2018, 20000грн на підставі платіжного доручення №2861 від 24.10.2018, 50000гн на підставі платіжного доручення №2874 від 26.10.2018, 50000грн на підставі платіжного доручення №2969 від 31.10.2018, 100000грн на підставі платіжного доручення №3071 від 09.11.2018, 20000грн на підставі платіжного доручення №3231 від 26.11.2018, 20000грн на підставі платіжного доручення №3316 від 04.12.2018, 70000грн на підставі платіжного доручення №3395 від 12.12.2018, 50000грн на підставі платіжного доручення №3439 від 19.12.2018, 45000грн на підставі платіжного доручення №3494 від 27.12.2018, 40000грн на підставі платіжного доручення №54 від 11.01.2019, 20000грн на підставі платіжного доручення №89 від 15.01.2019, 3000грн на підставі платіжного доручення №274 від 04.02.2019, 20000грн на підставі платіжного доручення №331 від 08.02.2019).

Таким чином, сума боргу відповідача по оплаті отриманого ним у власність товару станом на дату звернення до суду (12.03.2019) становить 829200грн. Факт існування заборгованості відповідачем не заперечується, а навпаки підтверджено в Акті звірки розрахунків, складеному станом на 01.02.2019 згідно договору № 115, котрий підписано обома сторонами та підписи скріплено відтисками печаток юридичних осіб.

З метою врегулювання спору мирним шляхом, позивач 19.02.2019 (згідно фіскального чеку шостого відділення поштового зв'язку м.Луцьк про прийняття рекомендованого поштового відправлення №733) звернувся до ДП «Кременецьке лісове господарство» з вимогою здійснити протягом семи днів з дня отримання вимоги, повний розрахунок за відвантажений відповідачу товар, а також сплатити нараховані інфляційні втрати, 3% річних та пеню за порушення строків здійснення розрахунків. Однак вимога відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Зважаючи на порушення майнових прав позивача на суму боргу (829200грн) позивач звернувся з даним позовом до суду. При цьому нарахувавши на суму заборгованості інфляційні втрати, 3% річних та пеню, спираючись на умови договору поставки, норми ст.ст.525, 526, 625, 629 ЦК України.

Оцінивши наявні у справі докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Як видно з матеріалів справи, спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем, як Покупцем умов договору в частині проведення оплати отриманого ним у власність товару згідно договору поставки товару № 115 від 17.05.2018року.

Господарський суд відзначає, що викладені умови договору, права та обов'язки сторін, порядок виконання договору, дають підстави вважати, що фактично між сторонами у справі виникли цивільні правовідносини з договору поставки, які регулюються нормами ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України, в силу яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Матеріали справи свідчать, що ДП «Кременецьке лісове господарство» не скористалося своїм правом на здійснення передоплати товару (п.5.1 договору), відтак суд доходить висновку, що кожну партію товару відвантажено відповідачу на умовах товарного кредиту. Отже, згідно п.п.5.2, 5.3 договору від 17.05.2018 відповідач зобов'язаний оплатити кожну партію товару протягом 30 календарних днів, від дати прийняття товару у власність.

Як стверджує позивач і це не заперечено відповідачем у справі, приватним підприємством «Айслаг» свої зобов'язання по Договору виконано в повній мірі, однак, відповідач порушив свої договірні зобов'язання, не провівши оплати за отриманий товар у строк, передбачений договором (п.5.3), внаслідок чого станом на 12.03.2019 заборгованість відповідача за Договором № 115 від 17.05.2018 становить 829200грн (з урахуванням часткової сплати 988300грн, що підтверджується копіями платіжних доручень, наявних у матеріалах справи.

Надіслана 19.02.2019 на адресу відповідача вимога з пропозицією в семиденний термін сплатити суму заборгованості в розмірі 829200грн основного боргу, пеню, річні та інфляційні витрати, залишена лісгоспом без відповіді та задоволення.

Таким чином, знаходять свої підтвердження у матеріалах справи доводи позивача стосовно того, що відповідачем в установлені договором строки вартість купленого товару не сплачена, що є порушенням умов договору, ст.527 ЦК України та ст.193 ГК України.

В силу приписів ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.1, 2 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов'язків.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати купленого товару та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора в повній мірі на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, а в силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав на 829200грн основного боргу є правомірними, документально підтвердженими первинними документами та не спростованими відповідачем в установленому законом порядку, навпаки, підтвердженими шляхом підписання акту звірки розрахунків, а тому згідно ст.15 ЦК України, порушене право приватного підприємства підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача 829200грн боргу.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 12479,46грн інфляційних втрат, нарахованих за період з січня по лютий 2019 року на суму боргу 829200грн та 7650,19грн - 3% річних, котрі нараховані на суми прострочених платежів по кожній з партій відвантаженого товару з посиланням на положення статті 625 ЦК України, п.8.1 договору.

Із змісту умов договору поставки №115 від 17.05.2018 такий набув чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019, але в будь якому випадку до повного виконання взятих на себе сторонами договірних зобов'язань.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз статей 524, 533-535, 625 ЦК України свідчить, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору поставки, є грошовим зобов'язанням, відтак, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми.

Ураховуючи умови договору, строк добровільної сплати вартості поставленого товару закінчився:

- за накладними №001214 та №001215 від 02.07.2018 на загальну суму 350300грн - 01.08.2018;

- накладною №002250 від 11.10.2018 на суму 153050грн - 10.11.2018;

- накладною №002295 від 16.10.2018 на суму 154750грн - 17.11.2018;

- за накладними №№002374, 002375 від 25.10.2018 на загальну суму 315500грн - 29.11.2018;

- за накладними №№002488, 002489 від 07.11.2018 на загальну суму 433100грн - 08.12.2018;

- за накладними №№002596, 002597 від 21.11.2018 на загальну суму 410800грн - 22.12.2018.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем хоч і зазначено в розрахунку індекс інфляції, встановлений у січня та лютому 2019 року, однак інфляційні нарахування здійснено не помісячно, а за весь період сукупно (рядок другий розрахунку).

Відповідно до Рекомендацій Верховного Суду України, викладених у листі від 03.04.1997 №62-97р., індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Виходячи з наведеного, нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції (тобто помісячно на суму боргу, яка існувала у відповідний місяць), а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Тому суд, здійснивши власний арифметичний перерахунок заявлених до стягнення інфляційних нарахувань за період з січня, лютий 2019 року на суму простроченого грошового зобов'язання 829200грн, дійшов висновку, що до стягнення як правомірні підлягають вимоги в сумі 12438грн інфляційних нарахувань (розрахунок суду міститься в матеріалах справи).

В іншій частині заявлених позовних вимог (41,46грн інфляційних нарахувань) суд відмовляє у зв'язку з невірним їх нарахуванням.

Оцінивши подані позивачем розрахунки 3% річних в сумі 7650,19грн, нараховані за період з 06.08.2018 по 12.03.2019 на суми прострочених грошових зобов'язань по оплаті кожної партії товару, суд, здійснивши власний арифметичний їх розрахунок, виходячи із суми простроченого основного боргу на відповідний період, вважає заявлені вимоги такими, що відповідають вимогам закону, умовам договору поставки та встановленим судом обставинам справи, а тому задовольняються судом.

Крім того, позивач на підставі умов договору заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 91574,92грн.

Згідно зі статями 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п.8.2 договору поставки від 17.05.2018 за порушення покупцем (відповідачем у справі) строку здійснення розрахунків за товар, останній сплачує постачальнику (позивачу у справі) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від неоплаченої вартості партії товару за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оцінивши доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог в частині пені в розмірі 91574,92грн, поданий розрахунок розміру пені (нарахування здійснено на відповідний розмір суми боргу, який існував в період з 06.08.2018 по 12.03.2019 по кожній накладній окремо), враховуючи п.8.2 договору та здійснені відповідачем проплати, суд, здійснивши власні арифметичні підрахунки, дійшов висновку про правомірність проведеного позивачем розрахунку, а тому вимоги про стягнення пені в сумі 91574,92грн як правомірні, обґрунтовані, підлягають до задоволення в заявленому розмірі.

Суд зазначає, що в разі порушення стороною договору своїх грошових зобов'язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч.3 ст.549 ЦК України), індексу інфляції та відсотків річних від простроченої суми (ч.2 ст.625 ЦК України).

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним із засобів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі.

За таких обставин, позовні вимоги як обґрунтовані, документально підтверджені та правомірні, підлягають до задоволення частково в загальній сумі 940863,11грн.

Зважаючи на подані докази на підтвердження понесених судових витрат та враховуючи, що жоден із учасників справи не зробив заяви про подання відповідних доказів після ухвалення рішення суду, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору (14113,57грн на підставі платіжного доручення №761 від 19.03.2019), в силу ст.129 ГПК України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні 02.05.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст.4, 13, 42, 46, 47, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 222, 232, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства «КРЕМЕНЕЦЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» (вул.Акімова, 26, м.Кременець Тернопільської області, ідентифікаційний код 00993047) на користь приватного підприємства «АЙСЛАГ» (вул.Стрілецька, 4, м.Луцьк, ідентифікаційний код 13369787) - 829200грн основного боргу, 7650,19грн - 3% річних, 12438,00грн інфляційних втрат, 91574,92грн пені, 14112,95грн в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. В решті позову - відмовити.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 ГПК України.

Повне судове рішення складено та підписано 06.05.2019.

Суддя Н.О. Андрусик