ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" травня 2019 р. Справа № 924/440/18

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши у залі судових засідань № 206 справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Бронівка Волочиського району Хмельницької області

до 1) приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Берегиня", с. Грузевиця Хмельницького району Хмельницької області

2) фізичної особи-підприємця Якобець Давида Васильовича, м. Хмельницький

про визнання недійсним договору оренди від 01.02.2018р., що укладений між приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" та фізичною особою-підприємцем Якобцем Д.В.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_4 - представник згідно ордеру №006008;

відповідача 1 (ПСП "Аргофірма Берегиня"): Вакуляк В.А.- представник згідно довіреності (секретар правління) (присутній в підготовчому засіданні 04.03.2019 р.);

відповідача 2 (ФОП Якобець Д.В.): не з`явився.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 04.10.2018р. у справі № 924/440/18 провадження у справі № 924/440/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Бронівка, Волочиського району до 1) приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Берегиня", с. Грузевиця, Хмельницького району 2) фізичної особи-підприємця Якобець Давида Васильовича, м. Хмельницький про визнання недійсним договору оренди від 01.02.2018р., що укладений між приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" та фізичною особою-підприємцем Якобцем Д.В. закрито.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2018р. апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 04.10.2018р. у справі № 924/440/18 задоволено. Ухвалу господарського суду Хмельницької області від 04.10.2018р. у справі № 924/440/18 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до господарського суду Хмельницької області.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2019 року справу № 924/440/18 передано судді Заверусі С.В.

Ухвалою суду від 18.01.2019р. постановлено прийняти справу № 924/440/18 до розгляду, розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Берегиня" та фізичної особи-підприємця Якобця Давида Васильовича про визнання недійсним договору оренди від 01.02.2018р., що укладений між приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" та фізичною особою-підприємцем Якобцем Д.В.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.01.2017р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" було укладено договір оренди приміщення № 1, предметом якого є оренда нежитлових приміщень, визначених у договорі, а саме п. 1.1. договору. Серед інших нежитлових приміщень в оренду було передано тракторний стан із піднавісом для с/г техніки площею 830,6 м кв., що знаходиться у АДРЕСА_1.

Крім того, як зазначено у позові, 03.01.2017р. між сторонами складено акт приймання-передачі приміщень, відповідно до якого ПСП "Агрофірма "Берегиня" було передано ФОП ОСОБА_1 визначені у договорі нежитлові приміщення (п. 1.1. договору), у тому числі тракторний стан із піднавісом для с/г техніки площею 830,6 м кв., що знаходиться у АДРЕСА_1. Позивач окрім того відзначає, що згідно з п. 2.1 договору майно передається для використання у виробничій діяльності.

Як вказано позивачем, за висновком перевірки від 29.11.2017р., складеного працівниками поліції, за зверненням ОСОБА_1 , між відповідачами було укладено новий договір оренди від 01.02.2018р., який порушує право позивача на використання орендованого майна згідно п. 1.1. договору оренди від 03.01.2017р. Так, відповідно до п. 1.1 договору оренди від 01.02.2018р., що укладений між ПСП "Агрофірма "Берегиня" та фізичною особою-підприємцем Якобцем Д.В. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно частину тракторного стану з піднавісом площею 200 м кв. та прилеглу територію, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п. 9.1 договору, його укладено до 30.12.2018р.

Разом з тим, відповідачами вчиняються дії щодо не допуску позивача та його працівників на орендовану ним територію, що перешкоджає здійснювати підприємницьку діяльність.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звертає увагу на ту обставину, що укладення угоди відповідачем 1 від 01.02.2018р. щодо оренди частини того ж майна, що визначено у договорі від 03.01.2017р., а саме тракторного стану із піднавісом для с/г техніки площею 830,6 м кв., що знаходиться у АДРЕСА_1 не тільки безпосередньо порушує права позивача, а й суперечить вимогам чинного законодавства. У зв`язку із викладеними обставинами позивач звертається до суду із позовом про захист свого порушеного права із вимогою про визнання недійсним договору оренди від 01.02.2018р.

03.04.2019р. на адресу суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів неможливості використання орендованої земельної ділянки та вчинення перешкод в користуванні орендованим майном відповідачами, а саме акт від 14.03.2019р., фотознімки.

08.05.2019р. позивачем надано суду клопотання, у якому просить долучити до матеріалів справи копію постанови Великої палати Верховного Суду від 03.04.2019р. № 924/1220/17.

Представник позивача в судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач 1 у відзиві на позов та доданій заяві про закриття провадження по справі просять суд закрити провадження по справі у зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача є недоведеними, а спір не є юрисдикцією господарського суду.

Представник відповідача 1 у судове засідання не 'явився, причин суду не повідомив.

Відповідач 2 свого представника в судове засідання не направив.

Відповідач 2 не скористався правом участі свого представника на судових розглядах спору, відзиву на позов не подав, причин не повідомив; належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи судовими повістками.

Частина 1 ст. 202 ГПК України передбачає, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З викладеного, приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача 2 про час, місце та дату судових засідань, а також відсутність повідомлень останнього про причини неявки, суд приходить до висновку про можливість розгляду даного спору по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

03.01.2017р. між приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" (орендодавець) в особі директора Ткачука Миколи Івановича, який діє на підставі Статуту, та громадянином України ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди приміщення № 1, за змістом якого сторони погодили умови, на яких орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти в строкове платне користування нежитлові приміщення, які розміщені за адресами, надалі "Об`єкт оренди":

1. Склад сіна, загальною площею 522,3 кв.м., АДРЕСА_2, номер запису в Державному реєстрі речових прав 905419.

2. Піднавіси гаражні на тракторному стані площею 660,7 кв.м., АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна 21521843.

3. Тракторний стан з піднавісом для с/г техніки площею 830,6 кв.м., АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна 2152007.

4. Сторожова будка тракторного стану пл. 30,8 кв.м., реєстраційний номер майна 21522365, АДРЕСА_1.

Метою оренди, згідно умов п. 2.1 договору, є використання об`єкта оренди для виробничої діяльності.

Відповідно до п. 2.2. договору строк оренди становить 35 (тридцять п`ять) місяців. Обчислення строку оренди починається з дня передачі об`єкта оренди орендареві за актом приймання-передачі.

Згідно п.п. 3.1., 3.2. договору орендна плата нараховується за весь фактичний строк оренди, який розпочинається з моменту підписання акту прийому-передачі та завершується датою повернення об`єкта оренди орендодавцю, як це передбачено п. 6.1. цього договору. Розмір щомісячної орендної плати становить 3000,00 грн.

Сторонами у п. 4.1. договору погоджено, що прийом-передача об`єкта оренди оформляється актом приймання-передачі та проводиться сторонами (їх представниками) не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання цього договору.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що обов`язок по складанню акту приймання-передачі покладається на сторону, яка передає об`єкт оренди іншій стороні договору.

Акт приймання-передачі, підписаний сторонами (їх представниками), є доказом фактичної передачі об`єкта оренди орендарю і з цього моменту починається обчислення строку оренди і нарахування орендної плати (п. 4.3. договору).

Згідно п. 10.1. договору договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до закінчення строку оренди (п. 2.2.) або письмового повідомлення однієї із сторін про дострокове припинення договору в залежності від того, яка обставина настане першою, а в частині зобов`язань орендаря щодо сплати орендної плати та інших платежів - до виконання зобов`язань.

Договір підписаний ОСОБА_1 та представником ПСП "Агрофірма "Берегиня", скріплений печаткою останнього.

03.01.2017р. сторонами підписано акт приймання-передачі приміщень, у відповідності до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування на строк, визначений п. 2.2. договору, нежитлові приміщення, в тому числі тракторний стан з піднавісом для с/г техніки площею 830,6 кв.м., АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна 2152007.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 31.05.2018р. фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зареєстровано 14.08.2017р. з номером запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця 0004403.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 31.05.2018р. фізичну особу-підприємця Якобця Давида Васильовича зареєстровано 14.08.2017р. з номером запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця 0060963.

01.02.2018р. між ПСП "Агрофірма "Берегиня" (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Якобцем Давидом Васильовичем (орендар) укладено договір оренди, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно піднавіс тракторного стану пл. 299 кв.м та прилеглу територію, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення передається в оренду для потреб орендаря.

Відповідно до п. 2.1. договору орендар вступає у справжнє платне користування спорудження з 01.02.2018р.

Згідно п. 2.2. договору у разі припинення цього договору спорудження повертається орендарем орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі спорудження орендарю цим договором.

Як встановлено п. 3.1. договору, орендна плата становить 1500,00 грн.

Відповідно до п. 9.1. договору цей договір укладено строком на 11 місяців, що діє з 01 лютого 2018 року до 30 грудня 2018 року.

Умови цього договору зберігають силу протягом всього терміну договору (п. 9.2. договору).

Пунктом 9.3. договору передбачено, що зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди двох сторін.

У разі зміни власника орендованого майна договір втрачає свою силу, і орендар протягом 7 (семи днів) повинен звільнити орендоване майно, або укласти договір оренди з новим власником (п. 9.5. договору).

Договір підписаний Якобцем Д.В., представником ПСП "Агрофірма "Берегиня" та скріплений печаткою останнього.

Південно-західним відділенням поліції ХВП ГУНП в Хмельницькій області листом (№ 14484/121/120 від 30.11.2017р.) повідомлено ОСОБА_1 про те, що за результатами перевірки складено висновок відповідно до Закону України "Про звернення громадян" у зв`язку з відсутністю кримінального та адміністративного правопорушення та наявністю цивільно-правових відносин.

В обґрунтування позовної заяви позивачем надані копії квитанцій ПАТ "КБ "Приватбанк" з призначенням платежу: "орендна плата згідно договору оренди приміщення від 01.03.2017р.", платником зазначено ОСОБА_1

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06.11.2017р. по справі № 686/17199/17 залишено позовну заяву ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Берегиня" про зобов`язання передати майно за договором оренди та стягнення збитків без розгляду.

Згідно повідомлення № 23/10 від 23.10.2017р. приватне сільськогосподарське підприємство "Агрофірма "Берегиня" звернулось до ОСОБА_1 з вимогою повернути орендодавцеві об`єкт оренди за відповідним актом приймання передачі приміщень у зв`язку з порушення умов договору оренди від 03.01.2017р., а саме не внесення плати за користування об`єктом оренди більше ніж 3 місяці підряд.

У акті від 14.03.2019р., складеного комісією у складі ФОП ОСОБА_1, водія ОСОБА_2 , водія ОСОБА_3 , зазначено, що піднавіси на території тракторного стану ПСП "Агрофірма "Берегиня" не звільнені. У піднавісах на даний час знаходиться сільськогосподарська техніка ПСП "Агрофірма "Берегиня", а також автомобілі, різані, поколені дрова ФОП Якобця Д.В.

Вважаючи порушення, укладеним договором оренди від 01.02.2018р., прав та інтересів позивача, останній звернувся до суду з позовом про визнання його недійсним.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правовідносини, що склалися між сторонами, є відносинами з оренди майна, та відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (частина 1 статті 760 Цивільного кодексу України).

Згідно приписів частин 1, 2 статті 761 Цивільного кодексу України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Суд зазначає, що статтею 761 Цивільного кодексу України визначено суб`єктний склад осіб, які можуть виступати наймодавцями в договорі майнового найму (оренди). Це власники майна, особи, які мають майнові права, а також особи, уповноважені на укладення договору майнового найму.

Відповідно до положень статті 317 Цивільного кодексу України право володіння, користування та розпорядження майном належить власнику.

Згідно з частиною 1 статті 795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України, повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином для визнання правочину недійсним потрібна наявність підстав передбачених ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 2.1. постанови пленуму Вищого господарського Суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 2.5.1. постанови пленуму Вищого господарського Суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Як передбачено ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" було укладено з позивачем та відповідачем 2 договори оренди від 03.01.2017р. та від 01.02.2018р. на одне і теж саме нежитлове приміщення (окреме індивідуально визначене майно) - гаражні піднавіси на тракторному стані, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Так, згідно п. 1.1. договору оренди приміщення № 1 від 03.01.2017р. приватне сільськогосподарське підприємство "Агрофірма "Берегиня" передало ОСОБА_1 об`єкти оренди, зокрема, тракторний стан з піднавісом площею 830,6 кв.м. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 21521843. Проте, 01.02.2018р., згідно укладеного договору оренди піднавіс тракторного стану площею 200 кв.м та прилеглу територію, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1 відповідачем 1 передано в оренду Якобцю Д.В .

Водночас, господарським судом встановлено, що позивач користується нежитловим приміщенням піднавісом тракторного стану площею 200 кв.м. з січня 2017 року на підставі договору оренди з приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня". При цьому позивачем сплачувалася оренда плата за користування приміщеннями, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами. Сторонами не подано доказів повернення спірного орендованого приміщення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 ПСП "Агрофірма "Берегиня". Зокрема, сторонами не надано відповідного акту приймання-передачі майна.

Враховується, що за змістом ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом також встановлено, що рішенням господарського суду Хмельницької області по справі №924/1220/17, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду зобов`язано відповідачів усунути перешкоди у користуванні позивачем орендованим ним за договором оренди № 1 від 03.01.2017р. майном шляхом надання вільного доступу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та його працівникам (представникам) до орендованого майна: тракторного стану з піднавісом для сільськогосподарської техніки площею 830,6 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Незважаючи на вказане, 01.02.2018р. між ФОП Якобцем Д.В. та ПСП "Агрофірма "Берегиня" в особі директора Антонійчук Г.М. укладено договір оренди, предметом якого є передача в оренду в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, в тому числі піднавіс тракторного стану пл. 200 кв.м, яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1.

Приймається до уваги, що чинним законодавством України не передбачено можливості передавати в оренду приміщення, яке в цей же час вже перебуває в оренді за іншими договірними зобов`язаннями та з іншим суб`єктом, оскільки така ситуація суперечить правовій природі відносин оренди.

Дійсно, предмет оренди чи суборенди може перебувати у одночасному користуванні двох осіб, які у договорі визначаються як сторона-орендар, однак таке неможливо, якщо цими орендарями є різні особи за окремими договорами, що діють в один і той же час.

Ст. 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Дана норма не передбачає права наймодавця передавати майно в оренду двом різним наймачам одночасно і за різними договорами оренди (суборенди), тобто один об`єкт оренди у період дії відповідного договору не може бути об`єктом оренди за іншим договором, укладеним пізніше, оскільки це унеможливлює реалізацію права користування цим об`єктом і не відповідає вимогам гл. 25 ЦК України.

Верховним Судом України у постанові від 09.09.2003 року (справа за участі ТОВ "Динамо" та РВ ФДМУ у Харківській області) викладено правову позицію про те, що один об`єкт оренди у період дії відповідного договору не може бути об`єктом оренди за іншим договором, укладеним пізніше, оскільки це унеможливлює реалізацію права користування цим об`єктом і не відповідає вимогам гл. 25 ЦК.

Вказана позиція також прослідковується в постанові Верховного Суду від 20.02.2019р. у справі №734/336/17.

Окрім того, в разі передання наймодавцем (власником) майна в оренду, такий наймодавець (власник) позбавляється титульного права користування переданого в оренду майна на строк дії самої оренди, що в свою чергу виключає можливість подальшої передачі тим же самим наймодавцем в найм майна, право на користування в якого відсутнє.

З зазначеного, оскільки укладений між позивачем та відповідачем 1 договір оренди є чинним, не розірваний, не визнаний недійсним, суд не вбачає правових підстав для укладення договору оренди від 01.02.2018р. між відповідачем 1 та відповідачем 2 щодо передання в користування піднавісу тракторного стану пл. 200 кв.м, яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1.

Одночасно приймається до уваги, що згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В п. 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" судам роз`яснено, що якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

У листі Верховного Суду України "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України" від 01.04.2014 зазначено, що за змістом ст.ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.06.2016р. у справі № 920/1771/14, від 06.07.2016р. у справі № 910/1891/14, від 21.09.2016р. у справі № 902/841/15).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Виходячи з системного аналізу вказаних вище норм та судової практики, слід дійти висновку, що хоча позивач і не є стороною спірного правочину, однак як встановлено судом у останнього в користуванні перебуває частина приміщення піднавісу гаражного на тракторному стані площею 200 кв.м., яке в подальшому було передане орендодавцем в користування відповідачу 2. Доводи позивача про те, що останній в даному випадку є саме тією заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином, є слушними та заслуговують на увагу.

Разом з тим, зі спірного правочину вбачається, що крім піднавісу гаражного на тракторного стану площею 200 кв.м., в користування також передано прилеглу територію, проте остання не перебуває в користуванні позивача з огляду на зміст договору оренди від 03.01.20107 р. та акту приймання-передачі, а тому ФОП ОСОБА_1 не доведено порушення прав та законних інтересів заявника в частині користування прилеглою територією, що знаходиться у АДРЕСА_1.

При прийнятті рішення, судом враховуються правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2018р. по справі № 905/1227/17, які зводяться до того, що розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Приймаючи до уваги вище викладене законодавство та встановлені факти в сукупності, суд вважає, що позивачем правомірно подано позов про недійсність договору оренди від 01.02.2018р. в частині передання в оренду піднавісу тракторного стану пл. 200 кв. м, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1, а тому вказаний правочин, в цій частині, підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, як такий що суперечить змісту ст. 203, ст. 317, ст. 761 ЦК України.

У позові в частині визнання недійсним договору оренди від 01.02.2018р. щодо передання в оренду прилеглої території, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 суд відмовляє, в зв`язку із необгрутованістю даної вимоги, оскільки ФОП ОСОБА_1 не доведено будь-якими доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 76-79 ГПК України, факту порушення прав та законних інтересів заявника в цій частині.

Стосовно заперечень відповідача 1, судом відмічається наступне.

Сферу господарських відносин відповідно до частини четвертої статті 3 Господарського кодексу України становлять: господарсько-виробничі майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійснені господарської діяльності (частина четверта статті 3 ГК України); організаційно-господарські - відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю, під якою відповідно до частини першої даної статті розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямованих на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (частина шоста статті 3 ГК України); внутрішньо господарські відносини, що складаються між структурними підрозділами суб`єкта господарювання, та відносини суб`єкта господарювання з його структурними підрозділами (частина сьома статті 3 ГК України).

Згідно зі статтею 2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України, згідно якої господарські суди, крім іншого, розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24.10.2011р. № 10, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Тобто, критеріями розмежування справ господарського судочинства від інших справ є суб`єктний склад учасників процесу (обов`язковими учасниками правовідносин мають бути суб`єкти господарювання) та характер спірних правовідносин (виникають у сфері відносин врегульованих Господарським кодексом України, іншими актами господарського законодавства).

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про визнання недійсним договору оренди від 01.02.2018р., що укладений між приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" та фізичною особою-підприємцем Якобцем Д.В.

З приводу наведеного судом відмічається, що частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року №475/97-ВР). гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

Зважаючи на зміст вищенаведених положень законодавства, судом звертається увага на те, що сторони у справі на момент звернення з позовом до суду є суб`єктами господарювання, що підтверджується наявними в матеріалах справи Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, враховуючи характер та зміст позовних вимог, коло осіб, які беруть участь у справі, а також те, що спір виник внаслідок виконання умов господарського договору, який укладений між суб`єктами господарювання, суд вважає, що вимоги позивача підлягають розгляду за правилами господарського судочинства та в порядку, визначеному ГПК України.

Такої ж думки дотримується Північно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 19.12.2018р. по справі № 924/440/18.

Відтак, доводи приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Берегиня", що дана справа підлягає розгляду судом загальної юрисдикції не беруться судом до уваги, а тому у суду відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 1. ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, з огляду на частково задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Бронівка Волочиського району Хмельницької області до 1) приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Берегиня", с. Грузевиця Хмельницького району Хмельницької області 2) фізичної особи-підприємця Якобець Давида Васильовича, м. Хмельницький про визнання недійсним договору оренди від 01.02.2018р., що укладений між приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" та фізичною особою-підприємцем Якобцем Д.В. задовольнити частково.

Визнати недійсним договір оренди від 01.02.2018р., що укладений між приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" та фізичною особою-підприємцем Якобцем Д.В., в частині передачі приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" фізичній особі-підприємцю Якобцем Д.В . в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно тракторного стану площею 200 кв.м. яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1 .

У позові щодо визнання недійсним договору оренди від 01.02.2018р., що укладений між приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" та фізичною особою-підприємцем Якобцем Д.В., в частині передачі приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" фізичній особі-підприємцю Якобцем Д .В . в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно прилеглу територію, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Берегиня" (Хмельницька область, Хмельницький район, с. Грузевиця, ідентифікаційний код 31852404) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( Хмельницька область Волочиський район, с. Бронівка , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 440,50 грн. (чотириста сорок одну гривню 50 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Якобця Давида Васильовича ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( Хмельницька область Волочиський район, с. Бронівка , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 440,50 грн. (чотириста сорок одну гривню 50 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.05.2019 року.

Суддя С.В. Заверуха

Віддруковано 4 примірника:

1 - до справи;

2 - позивачу (АДРЕСА_5);

3 - відповідачу 1: приватному сільськогосподарському підприємству "Агрофірма "Берегиня" (31317, Хмельницький район, с. Грузевиця);

4 - відповідачу 2: фізичній особі-підприємцю Якобець Давиду Васильовичу (АДРЕСА_4 ).

Всім рекомендованим з повідомленням.