ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року Справа №918/608/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Крейбух О.Г. , суддя Павлюк І.Ю.

при секретарі судового засідання - Вавринчук А.І.

за участю представників сторін:

позивача: Камінський Р.І. (ордер № РН-559 71 від 02.05.2019)

відповідача: Тарновецький Я.М. (ордер №3 від 14.01.2019)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" на рішення господарського суду Рівненської області від 15.01.2019р. по справі №918/608/18 (суддя Бережнюк В.В., повний текст рішення складено 24.01.2019 року)

за позовом Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Фабрика "Рівненчанка"

про визнання недійсним договору про організацію будівництва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 15.01.2019р. по справі №918/608/18 відмовлено позивачу в задоволенні позову по справі №918/608/18 за позовом Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" до Товариства з додатковою відповідальністю "Фабрика "Рівненчанка" про визнання недійсним договору про організацію будівництва.

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову мотивоване тим, що спірний Договір не суперечить положенням ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови встановленні законодавством для даного виду правочину, зважаючи на підтвердженість фактів прийняття до виконання та вчинення дій щодо схвалення стороною позивача спірного правочину, виходячи з положень законодавства України, матеріалів та обставин справи.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Приватний вищий навчальний заклад "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 15.01.2019р. по справі №918/608/18 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити, визнати недійсним Договір про організацію будівництва від 25.08.2016 р. укладений між Приватним вищим навчальним закладом "Міжнародний економіко- гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фабрика "Рівненчанка".

Апелянт вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладених у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що наведені в оскаржуваному рішенні суду мотиви щодо ідентифікації осіб, які уклали оскаржуваний правочин, за допомогою печаток юридичних осіб, жодним чином не спростовує відсутність волевиявлення обох сторін правочину.

Зокрема, в силу вимог ч.4 ст.202 ЦК України для укладення двостороннього правочину необхідна наявність волевиявлення обох сторін, здійснена в належній формі, при чому під сторонами, у даному випадку, розуміються уповноважені на те відповідно до приписів ч.2 ст.207 ЦК України, особи.

Належність підпису уповноваженої особи, є обов'язковою умовою при констатації волевиявлення сторони щодо визначеного договором кола істотних умов. Печатка лише слугує доказом дійсності підпису, проте не волевиявлення, та її наявність не визначає таких обов'язкових реквізитів, як посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення і не замінює відповідного підпису. При цьому, докази, що печатка на Договорі була проставлена уповноваженою особою із сторони позивача в матеріалах справи також відсутні.

Оскільки спірний Договір підписаний з боку позивача невстановленою особою, що підтверджується висновком Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 6/6 від 12.07.2018 року, яка не була уповноважена укладати правочини від імені позивача, мотиви позову про визнання вказаного правочину недійсним, на думку апелянта, є обґрунтованими, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також, апелянт посилається на те, що відповідно до ч. З, ст. 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, піну та строк дії договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору Про організацію будівництва предметом даного договору є участь сторін у будівництві та розподіл результатів згідно додатку №1 до чинного договору - Об'єкта інвестування.

Згідно п.1.1. Договору про організацію будівництва, Об'єкт інвестування - визначений обома сторонами на план схемі, розташований на земельній ділянці Замовника, який буде відповідати проектно-кошторисній документації, погодженій обома сторонами.

Водночас, відповідно до ч. 4, ст. 180 ГК України, умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Однак, проектно-кошторисна документація не погоджена сторонами, оскаржуваний договір не містить відомостей про найменування Об'єкта інвестування, у будівництві якого сторони зобов'язалися взяти участь.

За таких обставин, оскаржуваний договір не відповідає положенням ч. 3 та ч, 4, ст. 180 ГК України, оскільки встановити предмет договору, а саме найменування Об'єкта інвестування, у будівництві якого сторони зобов'язалися взяти участь, є неможливим.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2019 року у справі №918/608/18 апеляційну скаргу Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" алишено без руху, зобов'язано Приватний вищий навчальний заклад "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме сплатити судовий збір у встановленому порядку та розмірі.

07.03.2019 року р. на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" надвйшов супровідний лист з платіжним дорученням №4365 від 07.03.2019 р. про сплату судового збору в розмірі 722 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 року по справі №918/608/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" на рішення господарського суду Рівненської області від 15.01.2019р. по справі №918/608/18.

29.03.2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

01.04.2019 року від Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" надійшла заява про відвід судді Крейбух О.Г. та судді Павлюк І.Ю.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 року зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" на рішення господарського суду Рівненської області від 15.01.2019р. по справі №918/608/18 до вирішення питання про відвід суддів Крейбух О.Г. та Павлюк І.Ю.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 року відмовлено у задоволенні заяви Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" про відвід суддів Крейбух О.Г. та Павлюк І.Ю. від розгляду справи № 918/608/18.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 року поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" на рішення господарського суду Рівненської області від 15.01.2019р. по справі №918/608/18 та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 02 травня 2019 р.

В судове засідання 02.05.2019 року з'явились представники позивача та відповідача.

До початку судового засідання від представника позивача надійшло клопотання про витребування від Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області належним чином завірену копію висновку судової почеркознавчої експертизи, що була проведена згідно ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2019 року у справі №569/150/19, по кримінальному провадженню №000525 від 02.10.2018 року.

Клопотання обгрунтоване тим, що суд першої інстанції у порушення ч.6. ст. 91 ГГІК України, взяв до уваги та поклав в основу свого рішення ряд письмових документів, а саме договір генпідряду від 25 серпня 2016 року; довіреності від 25 серпня 2016 року; декларації "Про початок виконання будівельних робіт", оригінали яких не подавалися до суду, та сумніви до яких заявлялися позивачем у першій інстанції.

Відсутність оригіналів таких документів позбавило позивача права на призначення судової почеркознавчої експертизи щодо належності підпису ректора на вказаних документах, та можливості спростувати достовірність цих доказів.

З публічного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень нам стало відомо, що згідно ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2019 року у справі № 569/150/19. було призначено по кримінальному провадженню №000525 від 02.10.2018 року, за ознаками вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст.366 КК України судову - почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Рівненського НДЕКЦ МВС України.

Враховуючи зазначені обставини, з метою повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин господарської справи та встановлення підтвердження чи спростування підписання уповноваженими особами позивача вищезазначених документів, що були покладені в основу рішення суду першої інстанції як доказ вчинення сторонами дій на наступне схвалення спірного правочину, виникла необхідність отримання належним чином завіреної копії висновку судової почеркознавчої експертизи, що була проведена згідно ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2019 року у справі №569/150/19, по кримінальному провадженню № 000525 від 02.10.2018 року.

Також, представник позивача посилається на те, що згідно ст.221 КПК України, можливість ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до його завершення має лише сторона захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 222 КПК України передбачена недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування.

Тому, позивач не має змоги самостійно отримати від СУ ГУНП в Рівненській області копії даної судової експертизи, оскільки кримінальне провадження №000525 від 02.10.2018 року було зареєстровано не за заявою позивача, а тому участі у ньому позивач приймати не може.

За таких обставин, у позивача не має змоги правомірним чином вжити заходів для отримання вищезазначеного висновку судової почеркознавчої експертизи, окрім як просити суд витребувати даний доказ.

Розглянувши клопотання про витребування доказів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах 2 та 3 статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання представника позивача про витребування завіреної копіії висновку судової почеркознавчої експертизи, оскільки даний висновок не був предметом розгляду в суді першої інстанції, позивачем не надано доказів неможливості самостійного витребування висновку експерта у відповідача.

Окрім того, факти встановлені в межах кримінального провадження в подальшому можуть слугувати підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами відповідно до ст. 320 ГПК України.

Представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення скасувати, а позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги позивача з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши в судовому засіданні присутніх представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" на рішення господарського суду Рівненської області від 15.01.2019р. по справі №918/608/18 не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.08.2016 року між Приватним вищим навчальним закладом "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука" та Товариством з додатковою відповідальністю "ФАБРИКА "РІВНЕНЧАНКА" був укладений договір Про організацію будівництва (т.1 а.с. 38-40).

Відповідно до п.2.1. Договору його предметом є участь Сторін в будівництві та розподіл результатів згідно додатку №1 до чинного договору:

- Об'єкт інвестування (визначений межами обома Сторонами), знаходиться на земельних ділянках з кадастровим номером: :01:047:0007 площею 1942 м.кв., що належить Замовнику на праві оренди на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М. 21.02.2008 р. та земельних ділянках (форма власності - приватна: кадастровий номер :01:047:0013 площею 953 м.кв.; кадастровий номер :01:047:0014 площею 2202 м.кв. та кадастровий номер :01:047:0015 площею 1567 м.кв., де загальна площа земельних ділянок становить 6664 м.кв., які розташовані на вулиці В. Чорновола 82А у м. Рівному.

Технічні характеристики Об`єкта інвестування визначені в проектно-кошторисній документації.

Згідно п.2.2. Договору Замовник наділяє Інвестора на період проектування та будівництва об`єкта інвестування правом виконувати функції Замовника, в межах передбачених пунктом 4.3. цього Договору, а інвестор уповноважується виконувати ці функції щодо Об'єкту інвестування й приймає на себе обов'язки здійснювати фінансування робіт з виготовлення проектно-кошторисної документації, будівельно-монтажних робіт та фінансування інших витрат, пов'язаних з будівництвом Об'єкта інвестування.

25.08.2016 р. Сторонами були погоджені та підписані додатки до Договору, які складають його невід'ємну частину, а саме: Додаток №1 - про розподіл результатів по забудові об'єкта будівництва; Додаток - Зони забудови земельних ділянок згідно кадастрових номерів - :01:047:0007; :01:047:0013; :01:047:0014 та :01:047:0015. (т. 1 а.с. 41-42).

Згідно Додатку №1 Предметом цього додатку є: розподіл результатів по забудові об'єкта будівництва, що знаходиться на земельних ділянках з кадастровим номером.: :01:047:0007 площею 1942 м.кв., що належить Замовнику на праві оренди на підставі договору посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М 21.02.2008 р. та земельних ділянках (форма власності - приватна): кадастровий номер :01:047:0013, площею 953м..кв.; кадастровий номер :01:047:0014, площею 2202 м.кв.; кадастровий номер :01:047:0015, площею 1567 м.кв., де загальна площа земельных ділянок становить 6664 м.кв., які розташовані на вулиці В. Чорновола 82А у м. Рівному, згідно погоджених сторонами меж під забудову.

У рахунок виконання умов договору вкладом Замовника є земельні ділянки, що надаються під забудову згідно п. 1. цього додатку, що становить 7% від загальної площі готового об'єкта будівництва.

Вкладом Інвестора є діяльність по забезпеченню виконання умов цього договору, та фінансуванню будівництва, в результаті якого він отримує у розпорядження 93% від загальної площі об'єкта будівництва.

Попередній розподіл здійснюється згідно проектної документації згідно акту погодженого двома сторонами, остаточний розподіл здійснюється після завершення будівництва, згідно фактичних обмірів об'єкта будівництва.

Частки сторін згідно п. 2, 3 цього додатку розподіляються пропорційно по кожному поверху об'єкта будівництва.

У іншому Додатку, що укладений у той же день, зображена план-схема зони забудови земельних ділянок згідно кадастрових номерів - :01:047:0007; :01:047:0013; :01:047:0014 та :01:047:0015.

З Договору про організацію будівництва та Додатків до нього вбачається, що згадані документи підписані та скріплені печатками обох сторін. При цьому, зі сторони Приватного вищого Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука" навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука" у графі, яка відображає підпис уповноваженої особи, наявний підпис та зазначено, що він вчинений ректором професором ОСОБА_6.

У матеріалах справи наявна копія Статуту (у новій редакції, яка чинна станом на час розгляду даної справи, затверджена протоколом № 30/1 від 18.04.2006 року Зборів засновників) Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука" (арк.с. 43-53).

У п.8.12. Статуту визначено, що виконавчим органом Університету є Ректор. Ректор має право першого підпису фінансових документів Університету. Ректор не може приймати рішення обов`язкові для Учасників.

Відповідно до розділу 11 Статуту Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука" Ректор Університету в межах наданих йому повноважень має право: вирішувати питання діяльності Університету, затверджує його структуру і штатний розклад; видавати накази і розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками і структурними підрозділами вищого навчального закладу; представляти Університет у державних та недержавних органах, з правом передоручення; є розпорядником майна і коштів; виконує кошторис, укладає угоди, дає доручення, відкриває банківські рахунки; приймає на роботу та звільняє з роботи працівників; забезпечує охорону праці, дотримання законності та порядку; визначає функціональні обов`язки працівників; відраховує та поновлює на навчання осіб, які навчаються в Університеті; контролює виконання навчальних планів і програм; контролює дотримання всіма підрозділами штатно-фінансової дисципліни; здійснює контроль за якістю роботи викладачів, організацією навчально-виховної та культурно-масової роботи; має інші повноваження, надані йому учасниками Університету в межах чинного законодавства.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 25.08.2016 р. (т. 1 а.с. 54-56), що стосується Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука", у розділі "Прізвище, ім`я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи" вказується, що такою особою є - ОСОБА_6 (без обмежень) - підписант, ОСОБА_6 - керівник.

З вище викладеного вбачається, що керівник - ректор ОСОБА_6 є компетентним представником згаданого навчального закладу, уповноваженим від його імені укладати і підписувати договори та інші угоди, з урахуванням обмежень, встановлених статутом.

Однак, позивач стверджує, що у травні 2018 року ректором Приватного вищого, навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука" ОСОБА_6 було виявлено існування спірного договору Про організацію будівництва від 25 серпня 2016 року із підписом невідомої особи від імені ОСОБА_6 на кожній сторінці вказаного договору, також додатках до нього.

У зв`язку із даною обставиною 04.07.2018 р. позивачем було направлено до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України заяву із проханням про проведення почеркознавчого дослідження підпису ректора, професора Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука на договорі про організацію будівництва від 25.08.2016 р. (т. 1 а.с. 57-58).

До матеріалів справи надано копію висновку експерта (т. 1 а.с. 59-64), згідно якого судовий експерт вказує, що за результатами відповідного дослідження ним встановлено, що сім підписів від імені ОСОБА_6, які наявні в: нижній правій частині 1-4 аркуша та графі "ЗАМОВНИК: Ректор проф. ОСОБА_6" в договорі Про організацію будівництва від 25.08.2016 року; графі "ЗАМОВНИК: Ректор проф. ОСОБА_6" в додатку №1 до Договору від 25 серпня 2016р. "про організацію будівництва" від 25.08.2016р; графі "ПВНЗ "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука" в додатку до договору про "Організацію будівництва" від 25.08.2016р. Зони забудови на земельних ділянках згідно кадастрових номерів - :01:047:0007, :01:047:0013, :01:047:0014 та :01:047:0015 - виконані не ОСОБА_6, а іншою особою.

А тому, позивач звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом про визнання Договору про організацію будівництва від 25.08.2016 року недійсним, оскільки спірний договір від імені Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Демянчука" був підписаний невстановленою особою.

Розглянувши позовні вимоги господарський суд Рівненської області дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

За умовами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Приписами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" господарський суд, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 по справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом першої інстанції встановлено, що спірний договір за своєю правовою природою є змішаним договором (що не суперечить законодавству), який містить в собі елементи різних договорів, у тому числі і інвестиційного договору, що регулюються загальними нормами про договір/зобов'язання Цивільного та Господарського кодексів України та Законом України "Про інвестиційну діяльність".

Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" основним правовим документом що регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода), який за загальним правилом іменується інвестиційним договором. Інвестиційний договір є правовою формою взаємовідносин між інвестором та замовником, також іншими учасниками інвестиційної діяльності.

В силу приписів ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

З оскаржуваного договору вбачається, що вчинення правочину між сторонами підтверджується наявністю не лише підписів на спірному договорі, але і наявністю відтисків печаток як юридичної особи позивача, так і відповідача.

Відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печатки і штампів, а також законність користування ними покладається на керівника підприємства, який у разі її втрати має негайно повідомити правоохоронні органи.

Апелянтом не надано доказів, які підтверджують факт протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і не надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, а тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку печатка не використовувалася проти волі позивача.

У разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв'язку з його невідповідністю до вимог частин 3 і 5 ст. 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК у звязку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, можливе лише у тому випадку якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

Однак, в матеріалах справи містяться докази які підтверджують наступне схвалення спірного Договору про організацію будівництва зі сторони позивача, зокрема у справі міститься копія Договору генпідряду б/н від 25.08.2016 р., укладеного між ТзДВ "Фабрика "Рівненчанка" та Приватною виробничо-комерційною фірмою "Фіалка" (т. 1 а.с. 75-76). Предметом останього є виконання Підрядником робіт з будівництва комплексу на вул.В.Чорновола, 82А у місті Рівному. У цьому договорі на останній його сторінці у розділі "12.Юридичні адреси, реквізити і підписи сторін" наявна відмітка про те, що він погоджений замовником - Приватним вищим навчальним закладом "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука", а також підписаний ректором професором ОСОБА_6 та скріплений відтиском печатки навчального закладу.

Також, до матеріалів справи долучено довіреність ПВНЗ "МЕГУ імені академіка Степана Дем'янчука" б/н від 25.08.2016р., у якій ідеться про те, що навчальний заклад надає ТзДВ "Фабрика "Рівненчанка" права згідно Договору про організацію будівництва від 25.08.2016 р. проводити збір даних, проектування, будівництво, укладання договорів, представляти інтереси та виконувати функції замовника будівництва на час будівництва тощо; Повідомлення вих.№04-19/2 від 19.04.2017 р., яке адресоване від ПВНЗ "МЕГУ імені академіка Степана Дем'янчука" начальнику інспекції ДАБК у Рівненській області Мічуді І.В.; Повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання підготовчих/будівельних робіт від 19.04.2017 р.; трьох декларацій про початок виконання будівельних робіт від 28.10.2016 р. (т. 1 а.с. 77-80).

На цих документах наявні підписи уповноваженої особи та відбитки печатки Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука", також вище зазначені документи містять відомості про те, що вони складені у процесі виконання, зокрема зі сторони навчального закладу (позивача), Договору про організацію будівництва від 25.08.2016 р.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними, оскільки позивач упродовж 2016-2017 р.р. вчиняв дії, спрямовані на виконання оспорюваного договору.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції були досліджені лише копії документів, які підтверджують подальше схвалення позивачем правочину, а оригінали так і не були досліджені судом, що призвело до прийняття незаконного рішення, колегія суддів зазначає наступне колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції, з метою огляду у судовому засіданні оригіналів доказів, копії яких були долучені до справи, вживалися заходи щодо їх витребування від сторін та інших юридичних осіб.

Так, позивач повідомив, що у нього відсутні оригінали таких документів.

Відповідач також повідомив про відсутність у нього оригіналів цих документів, та надав копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань; копію ухвали від 16.11.2018 р. Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/21665/18; копію протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19.11.2018 р.; копію опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 19.11.2018 р.

Після повідомлення позивача та відповідача щодо відсутності у них оригіналів документів ухвалою від 19.11.2018 р. судом першої іцнстанції було витребувано від Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області оригінали наступних документів для огляду у судовому засіданні:

- Повідомлення вих.№04-19/2 від 19.04.2017 р., яке адресоване від ПВНЗ "МЕГУ імені академіка Степана Дем'янчука" начальнику інспекції ДАБК у Рівненській області Мічуді І.В.;

- Повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання підготовчих/будівельних робіт від 19.04.2017 р.

Витребувано від Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області оригінали наступних документів (які були вилучені у ТзДВ "Фабрика "Рівненчанка" згідно опису від 19.11.2018 р. речей і документів на підставі ухвали Рівненського міського суду від 16.11.2018 р.) для огляду у судовому засіданні:

- оригінал довіреності ПВНЗ "МЕГУ імені академіка Степана Дем'янчука" б/н від 25.08.2016р.;

- оригінал договору генпідряду б/н від 25.08.2016 р., укладеного між відповідачем та Приватною виробничо-комерційною фірмою "Фіалка";

- оригінал декларації про початок виконання будівельних робіт від 28.10.2016 р.

03.12.2018 року через канцелярію господарського суду Рівненської області, від Управління ДАБІ у Рівненській області надійшла відповідь на ухвалу, згідно якої Управління ДАБІ у Рівненській області повідомило, що не має можливості подати суду витребувані документи, оскільки останні передані до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Рівненської міської ради.

13.12.2018 року від Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області надійшли на виконання ухвали суду завірені слідчим копії документів згідно переліку, наведеному в ухвалі.

З вище викладеного вбачається, що судом першої інстанції вживалися необхідні заходи для дослідження оригіналів документів, однак в силу обставин, які склалися на момент розгляду справи №918/608/18 об'єктивної можливості дослідити саме оригінали документів суд першої інстанції не мав.

Згідно з ч. 1 та ч.2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК (постанова пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

При цьому, слід зауважити, що, у разі неподання оригіналів документів на вимогу суду, справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється судом відповідно до вимог господарського процесуального кодексу України (постанова Верховного Суду від 21.05.2018 у справі N920/99/17).

Враховуючи, що копії документів, які були надані слідчим відділом Головного управління Національної поліції в Рівненській області на запит господарського суду Рівненської області були належним чином завірені підписом слідчого та відтиском печатки даного управління, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави не брати до уваги або ставити під сумнів копії документів, які підтверджують подальше схвалення позивачем правочину.

Щодо посилань апелянта на те, що в момент вчинення оскаржуваного правочину, його сторонами не було додержано вимог, встановлених ч. 1 та ч. 5, ст. 203 ЦК України, за якими зміст правочину не відповідає вимогам ч. 3 ст. 180 ГК України, а сам договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, колегія суддів зазначає наступне.

Умови, на яких договір укладається, мають істотне значення, оскільки від них залежать особливості договірних прав і обов'язків сторін договору, а також належне виконання зобов'язань. За загальним правилом істотними вважаються умови, які необхідні і достатні для укладення договору. Це випливає зі ст. 638 ЦК, згідно з якою договір вважається укладеним тільки тоді, коли між сторонами досягнуто згоди зі всіх істотних його умов. Це означає, що за відсутності хоча б однієї з таких умов договір не може вважатися укладеним. Водночас, якщо досягнуто згоди щодо істотних умов, то договір набирає чинності, навіть якщо не містить якихось інших умов.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що істотними умовами, є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, згідно Розділу 2 Договору Про організацію будівництва "Предмет договору" - предметом є участь Сторін в будівництві та розподіл результатів згідно додатку №1 до чинного договору:

- Об'єкт інвестування (визначений межами обома Сторонами), знаходиться на земельних ділянках з кадастровим номером: :01:047:0007 площею 1942 м.кв., що належить Замовнику на праві оренди на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М. 21.02.2008 р. та земельних ділянках (форма власності - приватна: кадастровий номер :01:047:0013 площею 953 м.кв.; кадастровий номер :01:047:0014 площею 2202 м.кв. та кадастровий номер :01:047:0015 площею 1567 м.кв., де загальна площа земельних ділянок становить 6664 м.кв., які розташовані на вулиці В. Чорновола 82А у м. Рівному.

Разом з тим, у Розділі 1 цього Договору "Значення термінів у договорі" визначено хто та що мається на увазі під термінами: Об'єкт інвестування, Будівельний майданчик тощо.

Також сторонами погоджено Розділ 3 "Порядок фінансування та розподіл результатів співробітництва", за яким, зокрема, обумовлено, що обсяг інвестицій у спорудження Об'єкта інвестування визначається Інвестором на основі проектно-кошторисної документації, фактичних цін на будівельні матеріали, обладнання, інструменти, роботи, послуги фінансових установ тощо. Фінансування будівництва Об'єкта інвестування здійснюється Інвестором шляхом: 1) фінансування проектних робіт у відповідності з договором на розробку проекту будівництва Об'єкта інвестування, укладеного Інвестором з проектною організацією; 2) фінансування будівельно-монтажних робіт на Об'єкті інвестування; 3) фінансування інших витрат, пов'язаних з будівництвом Об'єкта інвестування. Інвестор зобов'язується на протязі трьох днів після затвердження проектної документації підписати з Замовником додаток до чинного договору про розподіл результатів (розподіл площ) фінансування та дольової участі в Об'єкті будівництва.

Окрім того, у Розділі 6 "Припинення договору і вирішення суперечок" сторони домовилися про те, що їх взаємостосунки припиняються шляхом складання Додаткової угоди про дострокове припинення дії цього Договору. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент підписання його Сторонами та діє до повного виконання Сторонами своїх обов'язків за Договором.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом).

А тому, посилання апелянта на те, що в момент вчинення оскаржуваного правочину, його сторонами не було додержано вимог, встановлених ч. 1 та ч. 5, ст. 203 ЦК України, за якими зміст правочину не відповідає вимогам ч. 3 ст. 180 ГК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з вище викладеного вбачається, що у даному Договорі сторонами дотримано правила щодо визначення предмету, ціни та строку його дії.

Інші доводи апелянта обгрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи, що спірний Договір не суперечить положенням ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови встановленні законодавством для даного виду правочину, зважаючи на підтвердження факту вчинення дій щодо схвалення стороною позивача спірного правочину, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання недійсним Договору про організацію будівництва від 25.08.2016 року укладеного між позивачем та відповідачем, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки скаржником при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Статею 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв'язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 15.01.2019р. у справі №918/608/18 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги, у зв'язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем'янчука" на рішення господарського суду Рівненської області від 15.01.2019р. по справі №918/608/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 15.01.2019р. по справі №918/608/18 залишити без змін.

3. Справу №918/608/18 повернути до господарського суду Рівненської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "03" травня 2019 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Павлюк І.Ю.