Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/237/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут"

до відповідача: Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради

про стягнення заборгованості в сумі 319 668,30 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: ОСОБА_1;

ОПИС СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради про стягнення 319 668,30 грн., з яких: 304 382,47 грн. основної заборгованості, 14 110,00 грн. пені, 1 175,83 грн. 3% річних.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41HBRvz360-18 від 19 лютого 2018 року в частині повної та своєчасної сплати вартості газу.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги в частині суми основного боргу визнав. В задоволенні вимог про стягнення пені та 3% річних просив відмовити у зв'язку з тим, що на думку відповідача договір припинив свою дію в грудні 2018 року.

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/237/19, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до слухання в засіданні на 25 квітня 2019 року.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

19 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (позивач, постачальник) та Відділом освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради (відповідач, споживач) було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41НBRvz360-18 (далі договір), за умовами якого, постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2018 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п.1.1. договору).

Пунктом 2.9 Договору сторони погодили порядок визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу на підставі актів приймання-передачі газу, які є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Згідно з підпунктами 4.2.1. та 4.2.3. пункту 4.2. договору оплата газу здійснюється споживачем до 10 числа місяця, наступним за звітом шляхом перерахування на розрахунковий рахунок постачальника суми, визначеної двостороннім актом прийому - передачі газу, виходячи з розрахунку вартості обсягу постачання газу у звітному періоді. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Як визначено положеннями пункту 11.1. договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Згідно з умовами пункту 11.2. договору сторони домовились, що у відповідності до частини 5 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", дія договору може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі що не перевищує 20 відсотків від суми визначеної договором, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено у встановленому порядку.

14 січня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №8 до договору , відповідно до положень якого сторони домовились збільшити суму договору та погодити планові обсяги постачання газу по місяцях на січень: 12680.

Згідно з положеннями пункту 3 додаткової угоди, вказана угода набирає чинності з 01 січня 2019 року та діє до повного використання коштів за даною додатковою угодою, але не довше 28 лютого 2019 року.

Отже встановленими обставинами спростовується твердження відповідача про припинення дії договору та відсутність договірних відносин між сторонами.

Як видно з матеріалів справи, у січні 2019 року позивач поставив відповідачу згідно з умовами договору обумовлений сторонами товар на суму 304 382,47 грн., про що свідчить акт приймання - передачі природного газу ЗРВ89000759.

Доказів оплати поставленого товару на суму 304 382,47 грн. відповідач суду не надав, відтак, суд приходить до висновку, що станом на час розгляду справи за відповідачем перед позивачем рахується заборгованість в сумі 304 382,47 грн. за поставлений у січні 2019 року природний газ.

Згідно з положеннями пункту 6.2.1. договору, у разі порушення споживачем строків оплати передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми прострочення, за кожен день прострочення.

Позивач за період прострочення оплати поставленого товару з 11 лютого 2019 року по 29 березня 2019 року нарахував відповідачу 14 110,00 грн. пені.

Також позивач керуючись положеннями статті 625 ЦК України за період з 11 лютого 2019 року по 29 березня 2019 року нарахував відповідачу 1 175,83 грн. 3% річних.

Суд перевірив надані позивачем обрахуноки та визнав їх законними та обґрунтованими.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

У відповідності до сттаті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

За умовами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до умов частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як вказано у частині 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з нормами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини щодо невиконання відповідачем договірних зобов'язань з оплати отриманих обсягів поставленого позивачем газу, свідчать про порушення відповідачем прав позивача. Суд погоджується з аргументами позивача стосовно наявної заборгованості відповдіача перед позивачем, а також щодо обгрунтованості вимог про стягнення пені та 3 % річних.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 319 668,30 грн., з яких: 304 382,47 грн. основної заборгованості за поставлений у січні 2019 року газ, 14 110,00 грн. пені, 1 175,83 грн. 3% річних є законними, ґрунтуються на положеннях укладеного між сторонами договору та нормах чинного законодавства України. Доводи позивача відповідачем не спростовані, а відтак вимоги позивача підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судові витрати в сумі 4 795,02 грн. судового збору підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради (35500, Рівненська область, Радивилівський район, місто Радивилів, вул. Паркова 5, код 40998949) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (33027, Рівненська область, місто Рівне, вул. Івана Вишенського 4, код. 39589441) 304 382 (триста чотири тисячі триста вісімдесят два) грн. 47 коп. заборгованості за поставлений природний газ, 14 110 (чотирнадцять тисяч сто десять) грн. 00 коп. пені, 1 175 (одна тисяча сто сімдесят п'ять) грн. 83 коп. 3 відсотків річних та 4 795 (чотири тисячі сімсот дев'яносто п'ять) грн. 02 коп. судового збору.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (33027, Рівненська область, місто Рівне, вул. Івана Вишенського 4, код. 39589441)

Відповідач: Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спорту Радивилівської міської ради (35500, Рівненська область, Радивилівський район, місто Радивилів, вул. Паркова 5, код 40998949)

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складено 26 квітня 2019 року.

Суддя Качур А.М.