ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.05.2019

Справа № 920/318/19

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., при секретарі судового засідання Олтушевській І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/318/19 в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут», м. Суми,

до відповідача: Державного позашкільного оздоровчого закладу санаторного типу «Ровесник» , м. Суми,

про стягнення 132 097 грн 46 коп

За участю представників сторін:

від позивача: Щербина О.А. (за довіреністю від 26.12.2019 № 007.1Др-42-1218);

від відповідача: Єгорова Л.Б. (за довіреністю від 29.03.2019 № 02-04/77)

Суть спору: 01.04.2019 до Господарського суду Сумської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут», з позовною заявою від 27.03.2019 № 40701-Ск-1968-0319, в якій просить суд стягнути з Державного позашкільного оздоровчого закладу санаторного типу «Ровесник» на свою користь 125 441 грн 53 коп основного боргу, 627 грн 21 – інфляційних збитків, 462 грн 88 коп – 3% річних, 5 565 грн 84 коп – пені, а також 1 981 грн 46 коп сплаченого судового збору.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 04.04.2019 № 920/318/19 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/318/19 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

08.05.2019 представник відповідача подала до суду заяву б/н, б/д (від 08.05.2019 Вх.№ 3534), відповідно до якої повідомила, що Державний позашкільний оздоровчий заклад санаторного типу «Ровесник» визнає позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 08.05.2019 позові вимоги підтримала повністю з підстав, вказаних у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.05.2019 позовні вимоги визнала повністю, просила застосувати положення ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

14.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СУМИГАЗ ЗБУТ» та Державним позашкільним оздоровчим закладом санаторного типу «Ровесник» був укладений договір № 41ABSmz450-18 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів з додатковими угодами до нього (далі по тексту- Договір).

Відповідно до Договору Постачальник зобов’язується передати Споживачу у 2018 - 2019 роках природний газ, а Споживач зобов’язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

За січень 2019 року відповідачу поставлено природного газу на суму 231 779 грн 12 коп, що підтверджується належним чином підписаним та скріпленим печатками сторін Актом від 31.01.2019 № СМ389000800 приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 14.03.2018 № 41ABSmz450-18 (а.с. 34).

Згідно з п. 4.2.1. Договору - обсяг газу сплачується до 25 числа місяця постачання газу згідно рахунку - фактури. Остаточний розрахунок за фактично переданий Постачальником газ здійснюється Споживачем до 10 (десятого) числа, наступного за звітним місяцем згідно рахунку - фактури.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту – ЦК України), цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов’язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України (далі по тексту ГК України), господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, в тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов’язання, які виникають між суб’єктами господарювання або між суб’єктами господарювання і не господарюючими суб’єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов’язаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порушення вимог чинного законодавства та умов договору відповідач свої зобов’язання належним чином не виконав.

07.02.2019 відповідачем було сплачено 106 337 грн 59 коп.

Станом на 27.03.2019 заборгованість відповідача складає 125 441 грн 53 коп, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 18.02.2019 (а.с. 36).

Згідно з п. 1 ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання ( ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 611 ЦК України, ст. 230, 231 ГК України, на підставі п. 6.2.1 Договору позивачем нарахована пеня.

Перевіривши розрахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут», в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, облікові ставки НБУ, суд дійшов висновку, що 627 грн 21 коп інфляційних збитків, 462 грн 88 коп 3% річних та 5 565 грн 84 коп пені позивачем нараховані відповідно до умов Договору (п. 6.2.1) та вимог діючого законодавства.

Загальна сума заборгованості становить (основний борг, інфляційні збитки, 3% річних, пеня) 132 097 грн 46 коп.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України ( далі по тексту ГПК України) визначено перелік прав та обов’язків учасників справи.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов’язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу;

Частиною 1 ст. 191 ГПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до заяви б/н, б/д (від 08.05.2019 Вх.№ 3534) представника Державного позашкільного оздоровчого закладу санаторного типу «Ровесник», відповідач позов визнав в повному обсязі (а.с. 37-38).

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що визнання позову не суперечить та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

З урахуванням викладеного, враховуючи задоволення судом позовних вимог, витрати по сплаті судового збору у сумі 990 грн 73 коп (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову), згідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ч. 4 ст. 7 Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 179, 193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 46, 129, 130, 191, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву від 27.03.2019 № 40701-Ск-1968-0319 Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного позашкільного оздоровчого закладу санаторного типу «Ровесник» (40010, вул. Лісна, 10, м. Суми, код ЄДРПОУ 2368219) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (40000, вул. Береста, 21, м. Суми, код ЄЛРПОУ 39586236) 125 441 грн 53 коп основного боргу, 627 грн 21 – інфляційних збитків, 462 грн 88 коп – 3% річних, 5 565 грн 84 коп – пені, а також 990 грн 73 коп - 50% сплаченого позивачем судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення Учасник справи, якому повне рішення не були вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11.05.2019.

Суддя

Ю.А. Джепа