ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2652/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

при секретарі судового засідання Орлов О.О.

розглянувши у судовому засіданні справу №916/2652/18

за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бутар Трейд"

про стягнення 22 622 914,92 грн., -

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Бочаров А.В. директор з правових питань

Суть спору: Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бутар Трейд" 22 622 914,92 грн., з яких: 21 812 811,91 грн. - заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном, 810 103,01 - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу №4Б16053ЛИ від 01.07.2016р. щодо повної та своєчасної оплати лізингових платежів.

У відзиві на позовну заяву за вх. № 26031/18 від 17.12.2018р. відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що всупереч положень ч. 2 ст. 793 ЦК України договір фінансового лізингу №4Б16053ЛИ від 01.07.2016р. укладено у письмовій формі без нотаріального посвідчення, у зв'язку із чим відповідач вважає вказаний договір нікчемним, що відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 18.01.2017р. у справі № 6-648цс16.

У відповіді на відзив за вх. № 96/19 від 02.01.2019р. позивач посилається на те, що до договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватися тільки норми параграфу 1 Глави 58 ЦК України, а не інші параграфи цієї глави. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюється законом, а тому договір, укладений між сторонами, не потребує нотаріального посвідчення. Також позивач вважає безпідставним посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 18.01.2017р. у справі № 6-648цс16, оскільки правовідносини за спірним договором фінансового лізингу не є аналогічними або подібними правовідносинам у справі № 6-648цс16.

У запереченнях на відповідь на відзив за вх. № 623/19 від 14.01.2019р. відповідач посилається на відсутність будь-яких обмежень у Законі України «Про фінансовий лізинг» щодо застосування положень ЦК України про найм (оренду), а саме параграфу 4 глави 58 ЦК України.

Також відповідач надав до суду заяву про зупинення провадження у справі за вх.№2-875/19 від 27.02.2019р., згідно з якою просить суд зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №910/2046/19 за позовом ТОВ "Бутар Трейд" до АТ КБ „Приватбанк" про визнання договору фінансового лізингу недійсним, з посиланням при цьому на те, що існує об'єктивна неможливість розгляду справи №916/2652/18, оскільки у разі задоволення позовних вимог у справі №910/2046/19 буде відсутній предмет спору у справі №916/2652/18.

У письмових запереченнях щодо заяви відповідача про зупинення провадження у справі за вх.№5271/19 від 18.03.2019р. позивач просить суд відмовити у задоволенні заяви відповідача, з посиланням при цьому на те, що зібрані в рамках справи №916/2652/18 докази та пояснення сторін дозволяють господарському суду Одеської області встановити та оцінити обставини дійсності договору фінансового лізингу та стягнути заявлену позивачем заборгованість.

У судовому засіданні 18.03.2019р. господарським судом постановлено ухвалу у протокольній формі, якою відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі у зв'язку з її недоведеністю.

25.03.2019р. за вх.№2-1344/19 господарським судом одержано клопотання про зупинення провадження у справі, згідно з яким відповідач просить суд зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №910/2046/19 за позовом ТОВ "Бутар Трейд" до АТ КБ „Приватбанк" про визнання договору фінансового лізингу недійсним, з посиланням при цьому на те, що у разі задоволення позову у справі №910/2046/19 відпаде правова підстава для стягнення з ТОВ "Бутар Трейд" будь-яких коштів.

У судовому засіданні 17.04.2019р. господарським судом постановлено ухвалу у протокольній формі, якою відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження, у зв'язку з відсутністю об'єктивних обставин неможливості розгляду даної справи.

Представник позивача у судове засідання 17.04.2019р. не з'явився та про причини свого нез'явлення суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.04.2019р. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 17.04.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено:

01.07.2016р. між ПАТ КБ «Приватбанк» /банк, позивач/ та ТОВ «Бутар» /лізингоодержувач, відповідач/ укладено договір фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ, за умови п. 1.1 якого, банк є власником нерухомого майна яке зазначено у додатку № 1 до договору, а саме:

- за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Портова, 40-а, загальною площею 228,5 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 03, вартість майна - 375 205 771,00 грн.;

- за адресою: Одеська обл., Фрунзівський р., смт. Затишшя, вул. Зелена, 5, загальною площею 939,8 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 52, вартість майна - 163 359 661,00 грн.

Банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

Згідно п. 1.2 договору, на дату укладання цього договору вартість майна становить 538 565 432,00 грн.

Відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості дні користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений у додатку 2 /п. 2.3.2 договору/.

У випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24 % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку 2 /п. 2.3.3 договору/.

Передача банком та прийом лізингоодержувачем майна у лізинг здійснюється згідно акту прийому-передачі майна - зазначеним у додатку № 3, що є невід'ємою частиною цього договору /п. 3.1 договору/.

Протягом усього терміну дії цього договору майно є власністю банка /п. 4.1 договору/.

Згідно п. 6.2.4 договору, лізингоодержувач зобов'язаний повернути майно банку у випадку розірвання договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодування заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору.

Лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати банку винагороду за відкриття рахунку «фінансовий лізинг (оренда)», лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна), відсоткову винагороду за користування майном, винагороду за користування майном отриманим у лізинг, інші витрати банку, безпосередньо пов'язані з цим договором /п. 6.2.11 договору/.

Відповідно до п. 7.1 договору, у випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагород, сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Строки позовної давності по вимогах про стягнення лізингових платежів, винагород, неустойки - пені, штрафів, інших платежів/витрат за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 15 років /п. 7.9 договору/.

Нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане лізингоодержувачем /п. 7.10 договору/.

Договір підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою банку шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача за три дні, у випадку, зокрема, повної або часткової несплати лізингового платежу лізингоодержувачем, якщо прострочення сплати становить більше ніж 30 днів /п. 8.2.3 договору/.

У випадку розірвання цього договору, майно повинне бути повернуте лізингоодержувачем у термін розірвання, по акту прийому-передачі майна в тому стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу /п. 8.3 договору/.

У повідомленні про розірвання сторони зазначають причину дострокового розірвання цього договору. При цьому для розірвання цього договору, договорів про внесення змін сторони не укладають /п. 8.4 договору/.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що строк дії договору з дати підписання по 25.06.2036р. У частині невиконаних сторонами зобов'язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадку дострокового виконання зобов'язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору обумовлений строком лізингу. Цей договір втрачає свою силу після виконання сторонами усіх зобов'язань по ньому /п. 9.2 договору/.

Всі зміни та доповнення до цього договору оформляються договором про внесення змін, що є невід'ємною частиною цього договору /п. 10.6 договору/.

01.07.2016р. на виконання умов договору сторонами складено акт № 1 прийому-передачі майна, згідно якого банк передав, а лізингоодержувач прийняв в платне володіння та користування майно-предмет:

- за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Портова, 40-а, загальною площею 228,5 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 03, вартість майна - 375 205 771,00 грн.;

- за адресою: Одеська обл., Фрунзівський р., смт. Затишшя, вул. Зелена, 5, загальною площею 939,8 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 52, вартість майна - 163 359 661,00 грн.

01.07.2016р. сторонами укладено додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016р., в якій змінили п. 4.2 договору та доповнили договір п.п. 6.2.20 п. 6.2 розділу 6 «Права та обов'язки лізингоодержувача».

У додатковій угоді до договору фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016р. (підписана електронним цифровим підписом 07.07.2016р.) сторонами внесені зміни у п. 1.4 договору.

29.07.2016р. між сторонами укладено додаткову угоду до договору фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016р., якою внесені зміни у п. 1.4 договору, виключені п.п. 2.3.4 п. 2.3 розділу 2 «Лізинові платежі», внесені зміни у п.п. 6.2.11 п. 6.2 розділу 6 «Права та обов'язки лізингоодержувача», який викладений у наступній редакції: «Лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати банку винагороду за відкриття рахунку «фінансовий лізинг (оренда)», лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна), відсоткову винагороду за користування майном, інші витрати банку, безпосередньо пов'язані з цим договором».

У додатковій угоді до договору фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016р. (підписана електронним цифровим підписом 04.08.2016р.) сторонами внесені зміни у п.9.1. договору та у додаток №2 до договору.

У додатковій угоді до договору фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016р. (підписана електронним цифровим підписом 03.11.2016р.) сторонами з 07.11.2016р. змінений п. 2.3.2. договору, який виклали у наступній редакції: «Відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 10,5 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості дні користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений у додатку 2»; з 07.11.2016р. змінений п. 2.3.3 договору, який викладений у наступній редакції: «У випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 21 % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку 2».

31.05.2017. позивач направив відповідачу повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу, оскільки станом на 30.05.2017р. прострочена більш ніж на 30 днів заборгованість з відсоткової винагороди за користування майном лізингоодержувача за договором складає 9 129 999,98 грн. Керуючись п.п. 6.2.11, п.п. 6.2.4 п. 6.2 розділу 6, п.п. 8.2.3 п. 8.2, п. 8.3, 8.4 розділу 8 цим повідомленням банк повідомляє про розірвання договору фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016р. Договір є розірваним з 15.06.2017р. Банк вимагає у встановлений термін розірвання (15.06.2017р.) сплатити заборгованість, по акту прийому-передачі повернути майно.

Вказане повідомлення відповідно до повідомлення-розписки про вручення відправлення спецзв'язку № 1989 вручене відповідачу 06.06.2017р.

15.06.2017р. сторонами підписаний акт прийому-передачі, відповідно до якого лізингоодержувач передав, а банк прийняв на праві власності нерухоме майно-предмет:

- за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Портова, 40-а, загальною площею 228,5 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 03, вартість майна - 375 205 771,00 грн.;

- за адресою: Одеська обл., Фрунзівський р., смт. Затишшя, вул. Зелена, 5, загальною площею 939,8 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 52, вартість майна - 163 359 661,00 грн.

В акті зазначено, що сторони не мають заперечень/застережень щодо передачі та отримання майна.

07.02.2018р. та 06.07.2018р. банк звернуся до відповідача із повідомленням про наявність простроченої заборгованості та вимогою терміново сплатити заборгованість за договором станом на дату розірвання договору 15.06.2017р. у розмірі 22 648 552,84 грн., з яких: 21 838 449,83 грн. - заборгованість за відсотковою винагородою за користування предметом лізингу, 810 103,01 грн. - пеня.

Вказані повідомлення відповідно до повідомлення-розписки про вручення відправлення спецзв'язку № 1585 та № 1086 вручені відповідачу відповідно 14.02.2018р. та 12.07.2018р.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016р., на підставі якого позивач передав. А відповідач прийняв в платне володіння та користування майно та зобов'язався сплачувати позивачу в т.ч. відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12% річних, а починаючи з 07.11.2016р. у розмірі 10,5% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, зазначеній у додатку 2.

У п.6.2.4. договору відповідач зобов'язався повернути майно позивачу у випадку розірвання договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодування заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору.

Також судом встановлено, що з 15.06.2017р. договір фінансового лізингу розірваний та тією ж датою 15.06.2017р. майно за цим договором повернуто відповідачем позивачу.

У п.6.2.4. договору відповідач зобов'язався повернути майно позивачу у випадку розірвання договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодування заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору.

В силу вимог ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Між тим, у період з 26.11.2016р. по 15.06.2017р. відповідач не сплачував позивачу відсоткову винагороду за користування майном, внаслідок чого у відповідача виник борг в сумі 21 812 811,01 грн.

При цьому, жодних заперечень щодо наявності цього боргу, а тим більш доказів, в спростування його наявності відповідач до суду не надав.

У ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Умовами п. 7.1 договору фінансового лізингу встановлено, що у випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагород, сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Розрахунок пені, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір пені за період з 01.03.2017р. по 15.06.2017р. становить 810 103,01 грн., перевірений господарським судом та встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Посилання відповідача на нікчемність договору фінансового лізингу не приймаються до уваги господарським судом, з наступних мотивів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 ГК України).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина 2 статті 180 ГК України).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина 1 статті 181 ГК України).

Судом встановлено, що сторони дійшли згоди про те, що договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін (п.9.2 договору).

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений (стаття 209 ЦК України).

За змістом статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У частині 2 статті 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Системне тлумачення частини 2 статті 806 ЦК України та параграфу 1 Глави 58 ЦК України свідчить, що у частині 2 статті 806 ЦК України закріплена бланкетна норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 Глави 58 ЦК України).

Відповідно до договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватися тільки норми параграфу 1 Глави 58 ЦК України, а не інші параграфи цієї глави. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Отже, господарський суд вважає, що договір фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016р., укладений між сторонами, не потребує нотаріального посвідчення, а відтак відсутні підстави вважати такий договір нікчемним.

При цьому, на підставі вимог п.4 ст.236 ГПК України господарським судом враховується висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12.06.2018р. у справі № 915/865/17.

Посилання відповідача на те, що визнання недійсним договору фінансового лізингу у справі №910/2046/19 призведе до відсутності спору у даній справі господарський суд також до уваги не приймає, з огляду на вимоги ч.1 ст.216 ЦК України, згідно з якою у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Водночас господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.01.2017 у справі № 363/3673/14-ц, так як посилання відповідача на неї є хибними. Оскільки правовідносини, щодо яких Верховним Судом України висловлено правову позицію, виникли на підставі договору фінансового лізингу, предметом якого, по-перше, був транспортний засіб (у даній справі - нерухомість), а по-друге, стороною договору у справі № 363/3673/14-ц виступала фізична особа-підприємець (у даній справі - юридична особа), тобто правовідносини за спірним договором у справі, що розглядається, не є аналогічними або подібними правовідносинам у справі № 363/3673/14-ц.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, приймаючи до уваги відсутність правових підстав для визнання договору фінансового лізингу нікчемним, враховуючи ненадання відповідачем на виконання вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України доказів сплати заборгованості, а також відсутність заперечень відповідача щодо наявності боргу, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред'явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 339 343,72 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ PROM5BUB87, PROM5BUB8H, PROM5BUB8J, PROM5BUB8P від 15.11.2018р.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1.Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бутар Трейд" /65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 72, / на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" /01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса листування - 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, / заборгованість за договором фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ від 01.07.2016р. у розмірі 22 622 914. /двадцять два мільйони шістсот двадцять дві тисячі дев'ятсот чотирнадцять/ грн. 92 коп., з яких: заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном - 21 812 811 /двадцять один мільйон вісімсот дванадцять тисяч вісімсот одинадцять/ грн. 91 копійка, пеня 810 103 /вісімсот десять тисяч сто три/ грн. 01 коп. та судовий збір у розмірі 339 343 /триста тридцять дев'ять тисяч триста сорок три/ грн. 72 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 26 квітня 2019 р.

Суддя Г.Є. Смелянець