ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2019 р. Справа№ 910/15194/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Петрик М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2018

у справі № 910/15194/18 (суддя Удалова О. Г.)

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"

до Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця"

про стягнення 43 619,67 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго" (далі - АТ "ДТЕК Західенерго", позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Укрзалізниця", відповідач) про стягнення 43 619,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час його перевезення залізничним транспортом, внаслідок чого частину вантажу було втрачено, а позивачу були спричинені збитки, які відповідач, як перевізник, зобов'язаний відшкодувати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 у справі №910/15194/18 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" вартість недостачі вантажу в розмірі 43 619,67 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн.

Вказане рішення мотивоване тим, що оскільки відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2018, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було з'ясовано та перевірено доводи відповідача щодо значення відправником вологості вантажу та щодо відсутності вини відповідача у втраті вантажу, у зв'язку з чим було здійснено необґрунтований висновок щодо наявності у позивача збитків у розмірі 43 619,67 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/15194/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/15194/18 та роз'яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не заявлено.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

05.07.2018 вантажовідправник - ТОВ "ЦЗФ СЕЛИДІВСЬКА" відправив з залізничної станції Новоградівка ДОН до залізничної станції Бурштин ЛЬВ у вагоні № 53527024 вантаж, а саме - вугілля кам'яне, не поіменоване в алфавіті, вантажоотримувачем якого була ДТЕК "Бурштинська ТЕС" ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО", що підтверджується залізничною накладною № 50566504.

08.05.2018 вантажовідправник - ТОВ "ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ" відправив з залізничної станції Кривий Торець ДОН до залізничної станції Бурштин ЛЬВ у вагоні № 53484937 вантаж, а саме - вугілля кам'яне, не поіменоване в алфавіті, вантажоотримувачем якого була ДТЕК "Бурштинська ТЕС" ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО", що підтверджується залізничною накладною № 49630312.

22.06.2018 вантажовідправник - ТОВ "ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ" відправив з залізничної станції Кривий Торець ДОН до залізничної станції Бурштин ЛЬВ у вагоні № 53544649 вантаж, а саме - вугілля кам'яне, не поіменоване в алфавіті, вантажоотримувачем якого була ДТЕК "Бурштинська ТЕС" ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО", що підтверджується залізничною накладною № 50350305.

29.08.2018 вантажовідправник - ТОВ "ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ" відправив з залізничної станції Кривий Торець ДОН до залізничної станції Бурштин ЛЬВ у вагоні № 60440864 вантаж, а саме - вугілля кам'яне, не поіменоване в алфавіті, вантажоотримувачем якого була ДТЕК "Бурштинська ТЕС" ПАТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО", що підтверджується залізничною накладною № 51494912.

Під час перевезення по залізниці на станціях Клепарів Львівської залізниці, Основа Південної залізниці, Лиман Донецької залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлена нестача кам'яного вугілля, про що були складені:

- комерційний акт № 370400/7/97 від 13.07.2018 - недостача у вагоні № 53527024 складає 6 540 кг;

- комерційний акт № 440209/10/81 від 11.05.2018 - недостача у вагоні № 53484937 складає 6 980 кг;

- комерційний акт № 490000/188/94 від 23.06.2018 - недостача у вагоні № 53544649 складає 1 500 кг;

- комерційний акт № 490000/282/131 від 31.08.2018 недостача у вагоні № 60440864 складає 2 000 кг.

За таких обставин, позивач зазначає, що внаслідок втрати перевізником частини вантажу під час здійснення перевезення йому були завдані збитки, що рівні вартості недоотриманого вантажу за вирахуванням норми природної втрати вантажу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 ГК України, ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як уже було зазначено, ТОВ "ЦЗФ СЕЛИДІВСЬКА" та ТОВ "ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ" відповідно до залізничних накладних № № 50566504, 49630312, 50350305, 51494912 здійснили відправлення вугілля зі станцій Кривий Торець, Новогродовка Донецької залізниці.

Відповідно до вищевказаних накладних залізниця прийнята у Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" вугілля для перевезення і зобов'язалась доставити його на станцію Бурштин Львівської залізниці одержувачу -ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ "ДТЕК Західенерго".

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За умовами ч. 3 ст. 917 Цивільного кодексу України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

У ч. ч. 1-3 ст. 314 Господарського кодексу України зазначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 23 вищевказаного закону, перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно зі ст.110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У статті 111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу.

Згідно з п. "е" ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Частиною 2 ст.23 Законом України «Про залізничний транспорт», а також статтею 113 Статуту залізниць України регламентуються аналогічні норми, відповідно до яких за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов'язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов'язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов'язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Тобто, законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Статуту залізниць України завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

За змістом ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Згідно з ст. 32 Статуту залізниць України вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера). Відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. Перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.

Положеннями п.п. 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, встановлено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 Статуту залізниць України відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов навантаження і кріплення вантажів.

Відповідно до п. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, відправник зобов'язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством. Дрібні місця штучних вантажів відправник повинен об'єднати в більші.

Згідно з п. 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року N 411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Так, за приписами п. 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано сторонами, що у спірних перевезеннях як вантажовідправником, так і залізницею під час завантаження та після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень, щодо непридатності вагонів (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення вантажу. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.

За умовами п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення та параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів, після завантаження вантажу, зазначені у спірних накладних вагони мали бути перевірені працівниками залізниці.

Залізниця, оглянувши подані до перевезення завантажені вагони за спірними залізничними накладними, прийняла їх до перевезення, що не заперечується відповідачем.

Жодних актів загальної форми ГУ-23 щодо наявності несправностей у вагонах залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до вагонів як комерційному так і технічному відношенні.

Вказане підтверджує, що вантажовідправники належним чином здійснили навантаження та підготовку вантажу до транспортування.

Посилання відповідача на акти про технічний стан вагона (контейнера), які складені після здійснення перевезення, не можуть бути доказами того, що вантажовідправниками не були підготовлені вагони для перевезення вантажу.

Судом встановлено, що вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, оскільки накладні № 50566504 від 05.07.2018, № 49630312 від 08.05.2018, № 50350305 від 22.06.2018, № 51494912 від 29.08.2018 таких відміток не містять.

Приписами ч. 3 ст. 917 Цивільного кодексу України визначено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Окрім того, норми Статуту залізниць України передбачають, що в разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, перевізник був зобов'язаний відмовитись від приймання вантажу до перевезення.

Колегія суддів відзначає, що залізниця після проставлення відповідної відмітки в спірних залізничних накладних, взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Вказане, зокрема, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.03.2019 у справі № 905/748/17.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Факти нестачі за спірними перевезеннями підтверджені комерційними актами № 370400/7/97, № 440209/10/81, № 490000/188/94, № 490000/282/131, відповідно до яких недостача вугілля у вагоні № 53527024 складає 6 540 кг, у вагоні № 53484937 складає 6 980 кг, у вагоні № 53544649 складає 1 500 кг, у вагоні № 60440864 складає 2 000 кг.

Оскільки вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, № 50566504 від 05.07.2018, № 49630312 від 08.05.2018, № 50350305 від 22.06.2018, № 51494912 від 29.08.2018 таких відміток не містять, а тому апелянтом/відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин.

Отже, втрата, нестача або пошкодження вантажу під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов'язань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності для залізниці.

З урахуванням викладеного, місцевим судом правомірно встановлено, що нестача вантажу виникла внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

Так, вантажовідправники при відправленні вантажу зазначили:

- у залізничній накладній № 50566504 загальну масу вантажу у вагоні № 53527024 - 65 000 кг, однак, як слідує з комерційного акту № 370400/7/97 від 13.07.2018, у вказаному вагоні була виявлена недостача вантажу у кількості 6540 кг, а при складанні вказаного комерційного акту встановлено та зазначено, що нестача вантажу у вказаному розмірі могла поміститись у вагон. Навантаження вантажу хвилеподібне, нижче бортів 1100 мм, маркування відсутнє. З правої сторони по ходу поїзда над 6-7 люками заглибина вантажу приблизним розміром 2500х2000 мм глибиною 1000 мм, не щільне прилягання люків, зазор 30-35 мм. На хребтовій балці вздовж вагона в наявності просипання вантажу. Слідів висипання на станційних коліях не виявлено;

- у залізничній накладній № 49630312 загальну масу вантажу у вагоні № 53484937 - 68 500 кг, однак, як слідує з комерційного акту № 440209/10/81 від 11.05.2018, у вказаному вагоні була виявлена недостача вантажу у кількості 6 980 кг, а при складанні вказаного комерційного акту встановлено та зазначено, що завантаження здійснене на рівні бортів з природніми відкосами, маркування трьома повздовжніми смугами. Посередині за рухом над 1-м та 2-м люками мається поглиблення розміром: 1500х1500 мм глибиною 1000 мм. Праворуч за рухом над 2-м та 3-м люками мається поглиблення розміром 500х500 мм глибиною 500 мм, над 5-м люком мається поглиблення розміром 500х500 мм глибиною 300 мм. За рухом з двох сторін мається нещільне прилягання 1-го, 2-го кришок люків - зазори 30 мм. За рухом праворуч є нещільне прилягання 3-го, 5-го кришок люків - зазори 30 мм. Течі вантажу немає. Поглиблення розрівняли, вантаж замаркували вапном;

- у залізничній накладній № 50350305 загальну масу вантажу у вагоні № 53544649 - 65 400 кг, однак, як слідує з комерційного акту № 490000/188/94 від 23.06.2018, у вказаному вагоні була виявлена недостача вантажу у кількості 1500 кг, а при складанні вказаного комерційного акту встановлено та зазначено, що зліва зазор між кришкою люка № 1 та армувальним листом кінцевої балки 1000х40 мм. Інші люки закриті, вагон бездверний. Течі вантажу немає. Завантаження на рівні бортів, розрівняне, маркування бороздами. З ліва над люком 1 заглиблення 800х1000 на конус до люків. У місці заглиблення маркування відсутнє;

- у залізничній накладній № 51494912 загальну масу вантажу у вагоні № 60440864 - 66700 кг, однак, як встановлено судом та слідує з комерційного акту № 490000/282/131 від 31.08.2018, у вказаному вагоні була виявлена недостача вантажу у кількості 2000 кг, а при складанні вказаного комерційного акту встановлено та зазначено, що праворуч зазор між кришкою люка 1 та армувальним листом шкворневої балки 30х300 мм. Інші люки закриті, вагон бездверний. Течі вантажу немає. Завантаження вище бортів 100 мм, розрівняне, маркування бороздами, скоси. Над 1-2 люками по середині заглиблення 1000х1000 на конус до люків;

Будь-які заперечення щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які його підписали, а також факту опротестування у сторін відстуні.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного з вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Відповідачем усупереч вищевказаним положенням чинного законодавства та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні схоронності переданого йому для перевезення вантажу.

Таким чином, внаслідок втрати частини вантажу при перевезенні позивачу були завдані збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу.

Згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку.

Статут не передбачає обов'язкового додання до позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу, у зв'язку з чим доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що розмір збитків доводиться тільки документами про оплату вантажу, оскільки положення ст. 115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу, а відтак такі обставини мають бути встановлені судом за допомогою належних та допустимих доказів, зокрема, на підставі довідок про вартість вугільної продукції, які складені відправником вантажу та підтверджують вартість відправленого вантажу, договорів купівлі-продажу, специфікації на вантаж, тощо.

Вказане, зокрема, підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.03.2019 у справі № 905/748/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду довідку № 527 від 03.10.2017 про вартість вугільної продукції, підписаної директором та головним бухгалтером ТОВ ТОВ "ЦЗФ "Селидівська", довідку від 22.06.2018, 01.08.2018, 08.10.2018 про вартість вугільної продукції, підписаної директором ТОВ «Донінтервугілля», договір поставки № 20/13-ПУ від 20.05.2013 з додатками, специфікації № 823105 від 19.04.2018, № 823523 від 22.05.2018, № 823995 від 22.06.2018, № 824276 від 19.07.2018, договір № 010715/1п/р/161-ПУ-ПТП від 01.07.2015, специфікації № 33 від 30.04.2018, № 34 від 01.06.2018, № 35 від 01.07.2018, № 36 від 31.07.2018, договорір поставки № 1-1-2016/006 від 27.01.2016

За приписами частини 2 статті 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вантажовідправники передали відповідачу для перевезення вугілля кам'яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) та Митного тарифу України, встановленого Законом України № 584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) є мінеральним паливом.

Крім того, беручи до уваги найменування вантажу, зазначене у залізничних накладних, без будь-якої вказівки на його завантаження у вологому стані, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто як для вологого вантажу.

Таким чином, норма природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 53527024 складає 650 кг (65 000 кг * 1%), відповідно, маса втраченого вантажу, вартість якого підлягає відшкодуванню, становить 5 890 кг (6 540 - 650). З огляду на вартість 1 т вантажу, вказану в довідці вантажовідправника - ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" № 527 від 03.10.2018, яка становить 2 991,85 грн. (з ПДВ), розмір завданого позивачу збитку складає 17 662,00 грн.

Норма природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 53484937 складає 685 кг (68 500 * 1%), відповідно, маса втраченого вантажу, вартість якого підлягає відшкодуванню, становить 6 295 кг (6 980 - 685). З огляду на вартість 1 т вантажу, вказану в довідці вантажовідправника - ТОВ "ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ" від 22.06.2018, яка становить 3 103,06 грн. (з ПДВ), розмір завданого позивачу збитку складає 19 533,76 грн.

Норма природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 53544649 складає 654 кг (65 400 * 1%), відповідно, маса втраченого вантажу, вартість якого підлягає відшкодуванню, становить 846 кг (1 500 - 654). З огляду на вартість 1 т вантажу, вказану в довідці вантажовідправника - ТОВ "ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ" № 01/08-2 від 01.08.2018, яка становить 3 000,58 грн. (з ПДВ), розмір завданого позивачу збитку складає 2 538,49 грн.

Норма природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 60440864 складає 667 кг (66 700 * 1%), відповідно, маса втраченого вантажу, вартість якого підлягає відшкодуванню, становить 1 333 кг (2 000 - 667). З огляду на вартість 1 т вантажу, вказану в довідці вантажовідправника - ТОВ "ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ" № 12-1700 від 08.10.2018, яка становить 2 914,79 грн. (з ПДВ), розмір завданого позивачу збитку складає 3 885,42 грн.

Отже, судом першої інстанції правомірно встановлено, що загальна вартість втраченого вантажу, яка підлягає відшкодуванню, становить 43 619,67 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Заперечення, викладені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують висновки місцевого суду в оскаржуваному рішенні, оскільки відповідальність перевізника при перевезенні вантажу, в даному випадку залізниці, передбачена положеннями ст.110 Статуту залізниць України, ч.2 ст.23 Законом України «Про залізничний транспорт», ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Втрата, нестача або пошкодження вантажу під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов'язань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності для залізниці.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 у справі № 910/15194/18.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 у справі № 910/15194/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 у справі № 910/15194/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/15194/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26.04.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко