РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2019Справа № 910/1842/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оржицький молокозавод», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем», м. Київ

про стягнення 62 584,48 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оржицький молокозавод» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тандем» (надалі також - відповідач) суми боргу в розмірі 62 584,48 грн, в тому числі основного боргу в розмірі 50 000,00 грн, інфляційного збільшення боргу в розмірі 1 974,40 грн, 3% річних в розмірі 432,00 грн, пені в розмірі 5 178,08 грн та штрафу в розмірі 5 000,00 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки продукції №95 від 18 червня 2018 року в частині вчасної та повної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою від 25.02.2019 року судом було залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Оржицький молокозавод» без руху та встановлено останньому строк в 10 днів з дня вручення ухвали на усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до матеріалів справи додаткових доказів.

04.03.2019 позивачем подано до суду заяву на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, будинок 170, направлялась ухвала суду. Ухвала суду також була направлена відповідачу на адресу визначену позивачем: 02121, м. Київ, вул. Автопаркова, буд. 7.

Проте, до суду повернулись поштові відправлення, адресовані відповідачу, а саме №877 та №869, які відповідно до повідомлень підприємства поштового зв`язку з відбитком календарного штемпелю не вручені під час доставки за закінченням терміну зберігання.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/1842/19 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 02.05.2019 року по 11.05.2019 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 13.05.2019 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оржицький молокозавод" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тандем" (покупець) укладено Договір поставки продукції №95 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти й оплатити товар (молочну продукцію, далі за договором «товар») у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим Договором.

Загальна вартість даного Договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього Договору згідно накладних, що є невід`ємними частинами даного Договору. (п. 1.3. Договору).

Згідно пункту 2.1. Договору асортимент та ціна на товар, що поставляється, визначаються на підставі Специфікації постачальника, погодженої покупцем, яка є невід`ємною частиною даного Договору, а також супровідною документацією (видатковою та товарно-транспортною накладними).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що поставка товарів здійснюється постачальником окремими партіями, з направленого не пізніше, ніж за 2 доби до дати поставки в електронному вигляді, телефонним, або факсимільним зв`язком.

Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару, переходять до покупця в момент підписання відповідальною особою покупця видаткової (та/або товарно-транспортної) накладної. (п. 4.6. Договору).

Відповідно до пунктів 5.1. та 5.2. Договору покупець оплачує поставлені товари за цінами, вказаними у замовленні та товаросупроводжувальній документації, на умовах даного Договору в порядку і формах, які не суперечать чинному законодавству України. Розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються протягом 21 календарного дня з моменту поставки товару, або у інший строк, з обов`язковим його письмовим погодженням між сторонами.

Розрахунок здійснюється в безготівковій формі в національній грошовій одиниці України. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, надходить на розрахунковий рахунок постачальника. (п.п. 5.3., 5.4. Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2018 року. В разі, якщо за тридцять днів до закінчення строку дії Договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія Договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах. Закінчення строку дії даного Договору не звільняє сторони від виконання своїх обов`язків. (п.п. 9.1., 9.2., 9.4. Договору).

На виконання своїх зобов`язань за Договором позивачем було передано відповідачу на підставі видаткових накладних та товарно-транспортних накладних у період з 19.06.2018 по 04.10.2018 молочні продукти загальною вартістю 102 987,48 грн на підставі наступних видаткових накладних:

-№ 35429 від 19.06.2018 року на суму 1 272,48 грн;

-№ 35958 від 21.06.2018 року на суму 762,48 грн;

-№ 36215 від 22.06.2018 року на суму 656,64 грн;

-№ 36362 від 23.06.2018 року на суму 855,06 грн;

-№ 36603 від 25.06.2018 року на суму 2 442,24 грн;

-№ 36874 від 26.06.2018 року на суму 2 349,90 грн;

-№ 37160 від 27.06.2018 року на суму 2 367,53 грн;

-№ 37443 від 29.06.2018 року на суму 7 265,21 грн;

-№ 37822 від 02.07.2018 року на суму 852,48 грн;

-№ 38091 від 03.07.2018 року на суму 788,58 грн;

-№ 38333 від 04.07.2018 року на суму 492,48 грн;

-№ 38557 від 05.07.2018 року на суму 492,48 грн;

-№ 38786 від 06.07.2018 року на суму 820,80 грн;

-№ 38971 від 07.07.2018 року на суму 1 916,64 грн;

-№ 39980 від 12.07.2018 року на суму 392,83 грн;

-№ 40233 від 13.07.2018 року на суму 492,48 грн;

-№ 40415 від 14.07.2018 року на суму 4 098,90 грн;

-№ 40706 від 16.07.2018 року на суму 1 506,88 грн;

-№ 40865 від 17.07.2018 року на суму 2 763,84 грн;

-№ 41231 від 18.07.2018 року на суму 3 500,51 грн;

-№ 41456 від 19.07.2018 року на суму 1 855,38 грн;

-№ 41728 від 20.07.2018 року на суму 759,90 грн;

-№ 42428 від 24.07.2018 року на суму 1 665,84 грн;

-№ 43190 від 27.07.2018 року на суму 5 486,22 грн;

-№ 43408 від 28.07.2018 року на суму 2 279,70 грн;

-№ 43662 від 30.07.2018 року на суму 588,18 грн;

-№ 43895 від 31.07.2018 року на суму 2 921,16 грн;

-№ 44106 від 01.08.2018 року на суму 1 071,30 грн;

-№ 44383 від 02.08.2018 року на суму 2 055,05 грн;

-№ 44634 від 03.08.2018 року на суму 3 470,16 грн;

-№ 45154 від 06.08.2018 року на суму 1 519,80 грн;

-№ 45654 від 08.08.2018 року на суму 1 653,96 грн;

-№ 48112 від 20.08.2018 року на суму 532,08 грн;

-№ 48630 від 22.08.2018 року на суму 1 152,71 грн;

-№ 48850 від 23.08.2018 року на суму 350,64 грн;

-№ 49716 від 28.08.2018 року на суму 2 311,38 грн;

-№ 50492 від 31.08.2018 року на суму 772,08 грн;

-№ 50674 від 01.09.2018 року на суму 1 659,36 грн;

-№ 50915 від 03.09.2018 року на суму 4 380,06 грн;

-№ 51863 від 06.09.2018 року на суму 5 522,52 грн;

-№ 52191 від 07.09.2018 року на суму 620,64 грн;

-№ 52727 від 10.09.2018 року на суму 3 397,80 грн;

-№ 52988 від 11.09.2018 року на суму 2 952,90 грн;

-№ 53281 від 12.09.2018 року на суму 967,32 грн;

-№ 53554 від 13.09.2018 року на суму 1 915,20 грн;

-№ 53851 від 14.09.2018 року на суму 2 207,76 грн;

-№ 54024 від 15.09.2018 року на суму 2 221,80 грн;

-№ 54428 від 17.09.2018 року на суму 3 968,04 грн;

-№ 55519 від 21.09.2018 року на суму 2 824,50 грн;

-№ 58445 від 04.10.2018 року на суму 3 813,60 грн.

Відповідачем було здійснено повернення товару на загальну суму 1 231,20 грн, згідно накладних на повернення: №11587 від 16.07.2018 року на суму 508,90 грн, №12351 від 20.07.2018 року на суму 328,32 грн, №12357 від 20.07.2018 року на суму 164,16 грн та №12358 від 20.07.2018 року на суму 229,82 грн.

Також, за період з 17.07.2018 року по 26 грудня 2018 року відповідачем було частково оплачено отриманий згідно Договору товар на суму в розмірі 50 756,28 грн, на підставі наступних платіжних доручень: №639 від 17.07.2018 року на суму 7 000,00 грн, №639 від 21.08.2018 року на суму 3 000,00 грн, №735 від 03.09.2018 року на суму 4 000,00 грн, №760 від 05.09.2018 року на суму 5 000,00 грн, №792 від 10.09.2018 року на суму 8 000,00 грн, №821 від 20.09.2018 року на суму 1 000,00 грн, №836 від 28.09.2018 року на суму 7 000,00 грн, №74 від 03.10.2018 року на суму 5 000,00 грн, №85 від 09.10.2018 року на суму 2 000,00 грн, №101 від 23.10.2018 року на суму 2 000,00 грн, №116 від 16.11.2018 року на суму 4 756,28 грн, №996 від 07.12.2018 року на суму 1 000,00 грн та №1021 від 11.12.2018 року на суму 1 000,00 грн.

14.12.2018 року між позивачем та відповідачем підписано Угоду про розстрочку виконання фінансових зобов`язань за Договором №95 від 18.06.2018 року (надалі - Угода), відповідно до п. 1. якої з метою забезпечення реального виконання фінансових зобов`язань за Договором №95 від 16.06.2018 року, які станом на момент підписання цієї Угоди, становлять 51 000,00 грн в т.ч. ПДВ, сторони дійшли згоди визначити розстрочку виконання зазначених фінансових зобов`язань рівними частинами на протязі 5 місяців з моменту підписання Угоди.

Угода вважається укладеною і вступає в юридичну силу з моменту підписання її сторонами. Угода є невід`ємною частиною Договору №95 від 18.06.2018 року. (п. 3. та п. 6. Угоди).

Надалі, відповідачем здійснено один платіж в рахунок оплати вартості отриманого за Договором товару на суму 1 000,00 грн згідно платіжного доручення №1057 від 26.12.2018 року.

Спір у справі виник, за твердженнями позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з вчасної та повної оплати поставленого за Договором товару, у зв`язку з чим у останнього виникла основана сума заборгованості в розмірі 50 000,00 грн. Крім того, позивач вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційного збільшення боргу в розмірі 1 974,40 грн, 3% річних в розмірі 432,00 грн, пені в розмірі 5 178,08 грн та штрафу в розмірі 5 000,00 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивачем на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань за Договором з поставки продукції загальною вартістю 102 987,48 грн було долучено до матеріалів справи видаткові накладні, які підписані представниками та скріплені печатками сторін.

З огляду на норми господарського процесуального закону та відсутність відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем" в матеріалах справи, а також приймаючи до уваги надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Оржицький молокозавод" відповідних видаткових накладних на підтвердження вказаних ним обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується передання позивачем відповідачу товару загальною вартістю 102 987,48 грн.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються протягом 21 календарного дня з моменту поставки товару, або у інший строк, з обов`язковим його письмовим погодженням між сторонами.

Станом до 13.12.2018 року (включно) строком виконання відповідачем свого обов`язку з оплати вартості отриманого за Договором товару був строк протягом 21 календарного дня з моменту поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було здійснено повернення товару на суму в розмірі 1 321,20 грн та проведено оплату частини вартості товару на суму в сумі 50 756,28 грн.

Надалі, керуючись п. 5.2. Договору, починаючи з 14.12.2018 року, сторонами погоджено інший строк проведення відповідачем розрахунків за поставлений позивачем товар, виклавши його в п. 1 Угоди, якою зазначено, що залишок заборгованості за Договором в розмірі 51 000,00 грн, в т.ч. ПДВ, відповідач повинен оплатити рівними частинами на протязі 5 місяців з моменту підписання Угоди.

Таким чином, з наведених положень Договору та Угоди вбачається, що відповідач зобов`язався оплатити вартість поставленого товару на загальну суму залишкової заборгованості в розмірі 51 000,00 грн, на умовах розстрочення платежу, в строк до 14.05.2019 року, а саме на протязі 5 місяців з моменту підписання Угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено платіж на суму в розмірі 1 000,00 грн (згідно платіжного доручення №1057 від 26.12.2018 року).

Відповідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Наприклад, договір купівлі-продажу може містити умову, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар протягом 5 робочих днів з моменту отримання плати за товар від останнього. Разом із тим сторони договору можуть встановити не строк, а термін для передачі товару.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251 ЦК України).

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 252 ЦК).

Визначення поняття строку легально закріплено в ЦК України, зокрема це певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, упродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На підставі вказаного можна зробити висновок, що строком договору поставки є певні темпоральні межі, упродовж яких повинно бути здійснено постачання обумовленої у договорі продукції чи виробів.

Статтею 267 ГК України передбачено, що відповідно до ч. 2 коментованої статті сторони наділені правом встановлювати конкретні строки поставки товарів у межах дії договору поставки з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством. Це пов`язано з тим, що суб`єкт господарювання діє відповідно до певного плану роботи, має певні технологічні цикли, які потребують своєчасної, ритмічної та періодичної поставки товарів, у першу чергу це стосується продукції виробничо-технічного призначення. В окремих випадках, на підставі норм лише чинного законодавства, сторони можуть бути обмежені у праві самостійно визначати строки поставок. Строк поставки може визначатися по-різному, наприклад шляхом зазначення конкретної дати (конкретного місяця, кварталу) або шляхом зазначення періодів поставки протягом строку дії договору.

Отже, у відповідності до п. 1 Угоди та положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний оплатити поставлений позивачем за Договором товар на суму в розмірі 51 000,00 грн на протязі 5 місяців з моменту підписання Угоди, тобто до 14.05.2019 року включно.

Доказів на підтвердження розірвання чи визнання недійсною Угоди про розстрочку виконання фінансових зобов`язань за Договором №95 від 18.06.2018 року до матеріалів справи не надано.

Таким чином, з огляду на викладене, станом на момент розгляду даної справи строк виконання відповідачем свого обов`язку з оплати вартості залишкової заборгованості на суму в розмірі 51 000,00 грн не настав, а позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оржицький молокозавод» про стягнення з відповідача суми в розмірі 50 000,00 грн є передчасними.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Однак, як встановлено вище судом, що підтверджується матеріалами справи, у відповідача відсутній пропуск строку з оплати залишкової вартості товару на суму в розмірі 51 000,00 грн, оскільки сторонами погоджено інший строк здійснення оплати за товар, ніж передбачався п. 5.2. Договору, встановивши його протягом 5 місяців з моменту підписання Угоди, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційного збільшення боргу в розмірі 1 974,40 грн, 3% річних в розмірі 432,00 грн, пені в розмірі 5 178,08 грн та штрафу в розмірі 5 000,00 грн є безпідставними та необгрунтованими.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність (ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок позивача довести обставини, на які він посилається, визначений у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись наведеними приписами господарського процесуального закону, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності у відповідача простроченої заборгованості за Договором та не доведено відповідно обґрунтованих підстав для нарахування останньому 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оржицький молокозавод» в справі №910/1842/19 задоволенню не підлягають.

Судовий збір в розмірі 1 921,00 грн, у зв`язку з відмовою в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Оржицький молокозавод».

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов