ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" квітня 2019 р. Справа № 924/1120/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Смаровоза М.В. при секретарі судового засідання Желіхівській О.О., розглянувши справу

за позовом Волочиської міської ради

до фізичної особи-підприємця Кучера Олександра Васильовича

про стягнення 449181,03 грн. збитків

за участю представників сторін: не з`явились.

У судовому засіданні 19.04.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 449181,03 грн. збитків за використання земельних ділянок 6,9922 га та 1,0122 га, які перебувають у комунальній власності по АДРЕСА_2 без оформлення документів, які посвідчують право на землю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ФОП Кучер О.В. на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2013р. набув у власність комплекс будівель та споруд тепличного комбінату, який розташований на земельних ділянках комунальної форми власності по АДРЕСА_2. В порушення вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України відповідач, за час перебування у його власності зазначеного нерухомого майна, не оформив право користування вказаною земельною ділянкою, не зареєстрував його відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не вносив плату за користування нею. З огляду на викладене, до бюджету територіальної громади м. Волочиськ не надійшли кошти за користування земельною ділянкою в сумі 449181,03 грн., які могли б надійти до місцевого бюджету у разі, якщо б був укладений договір оренди між орендарем та орендодавцем. Рішенням Волочиської міської ради №2-4/2016 від 05.02.2016р. відповідачу було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовно площами 6,9922 га, 1,0358 га, 5,9487 га для обслуговування комплексу, будівель і споруд тепличного комбінату в АДРЕСА_2 . Проте, в подальшому Кучер О.В. не звертався до Волочиської міської ради щодо затвердження технічної документації на земельні ділянки. 19 квітня 2017 року постійною комісією з самоврядного контролю за використанням та охороною земель Волочиської міської ради, актом обстеження земельної ділянки встановлено, що Кучером О.В. документи на право користування земельною ділянкою, на якій розташовано належні йому об`єкти нерухомості, не оформлено. Комісією по визначенню розмірів збитків землевласникам та землекористувачам у акті про визначення розміру збитків від 22.08.2017р. встановлено, що сума збитків, заподіяних Волочиській міській раді використанням без правовстановлюючих документів гр. Кучером Олександром Васильовичем земельних ділянок площею 6,9922 га та площею 1, 0358 га за адресою АДРЕСА_2 , за період з 06.11.2013 року по 22.08.2017 року становить 1 129 403,8 грн. Враховуючи встановлення позивачем з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 02.07.2016р. право власності на 33/100 частки комплексу будівель і споруд тепличного комбінату за адресою АДРЕСА_2 набув ОСОБА_2 , Комісією по визначенню розмірів збитків землевласникам та землекористувачам здійснено перерахунок та складено акт про визначення розміру збитків від 18.04.2018р. у якому встановлено, що сума збитків, заподіяних Волочиській міській раді використанням без правовстановлюючих документів Кучером О.В. земельних ділянок площею 6,9922 га за період з 06.11.2013 р. по 02.07.2016 р. та площею 1,0358 га за період з 06.11.2013 р. по 18.04.2018 р., що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 становить: 749 213,20 грн. У відповідності до пункту 5 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, Кучером О.В. добровільно протягом одного місяця Волочиській міській раді збитки відшкодовано не було, а надіслані претензії №4/17 від 05.10.2017р. та №8/18 від 23.05.2018р. залишені без належного реагування. 10 серпня 2018 року постійною комісією з самоврядного контролю за використанням та охороною земель Волочиської міської ради було проведено додаткове обстеження земельних ділянок, які використовуються ФОП Кучером О.В., із фіксуванням їх фактичних площ, які склали 6,9922 га та 1,0122 га. З посиланням на ст.ст. 152, 157 ЗК України, ст.ст. 22, 1166 ЦК України, ст. 225 ГК України позивач стверджує, що не оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки виникло з вини Кучера О.В. внаслідок його бездіяльності та свідчить протиправну поведінку та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків.

У відзиві, поданому 12.03.2019р., відповідач стверджує, що на підставі рішення 7 сесії 4 скликання Волочиської міської ради від 05.02.2016р. №2-4/2016 ним замовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, отримано висновки та 14.06.2016р. внесено кадастрові номери земельних ділянок у державний земельний кадастр. З огляду на викладене, в акті за період з 18.04.2015р. по 14.06.2016р. не могло бути визначені збитки саме виходячи з площ 6,9922 га та 1,0122 га. При цьому, окрім відчуження 33/100 часток приміщень на земельній ділянці площею 6,9922га ОСОБА_2 , також відчужено 5/100 будівель ТОВ „Укрекоенергосистеми" на підставі договору від 19.08.2016р., який оформлено 25.01.2019р.згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 14.01.2019р. №27. Оскільки на земельних ділянках знаходяться об`єкти нерухомого майна належні іншим власникам і до них перейшло у відповідності до вимог ст. 120 ЗК України перейшло право на частину земельної ділянки під ними. З посиланням на постанову ВС від 25.05.2018р. №922/3413/17 стверджує, що вина у не оформленні правовстановлюючих документів у нього відсутня. До відзиву додано копії договору купівлі-продажу від 06.11.2013р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.11.2013р., довідки №485 від 16.06.2016р. рішення від 05.02.2016р. №2-4/2016, проекту землеустрою від 14.06.2016р., договору про поділ нерухомого майна від 25.01.2019р., рішення від 17.01.2019р. №16. Окремо подано заяву про застосування строку позовної давності оскільки позивачу з квітня 2015 року було відомо про заявлену заборгованість.

У відповіді на відзив від 19.03.2019р. позивач зазначив, що відповідач не подавав на затвердження технічної документації на земельні ділянки, а ТОВ „Укрекоенергосистеми" затверджено рішенням 8 позачергової сесії від 12.10.2016р. №54-13 затверджено технічну документацію із землеустрою по АДРЕСА_2 . Волочиськ та надано земельну ділянку площею 5,7419 га в оренду терміном на 49 років. Позивач стверджує ,що ФОП Кучер О.В. не наведено об`єктивних обставин або перешкод для укладення договору оренди землі, а також доказів вчинення дій спрямованих на його укладення.

12.04.2019р. відповідачем подано заяву про зупинення провадження до вирішення Вінницьким окружним адміністративним судом справи №120/806/19-а за позовом ФОП Кучера О.В. до Волочиської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження від 05.09.2018р. №753/2018-р.

В судовому засіданні 17.04.2019р. суд, враховуючи положення ч.3 ст. 195 ГПК України, постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Представник позивача в судове засідання 19.04.2019р. не з`явився, однак 18.04.2019р. від останнього надійшло повідомлення, у якому зазначено про підтримання позовних вимог та слухання справи без участі представника. У повідомленні наявні посилання на постанови Верховного Суду від 21.01.2019р. №902/794/17 та від 13.02.2019р. №922/392/18.

Представник відповідача в судове засідання 19.04.2019р. не з`явився, при цьому суд враховує, що до оголошеної перерви 17.04.2019р. останній просив у позові відмовити.

При дослідженні матеріалів справи, судом береться до уваги наступне.

Фізична особа-підприємець Кучер Олександр Васильович 06.11.2013р. на підставі договору купівлі-продажу комплексу, будівель і споруд тепличного комбінату придбав комплекс будівель та споруд тепличного комбінату, який розташований в АДРЕСА_2

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на нерухоме майно від 16.03.2018р. за відповідачем 06.07.2016р. зареєстровано право власності на частку 62/100 об`єкту нерухомості на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу від 06.11.2013р.

Рішенням Волочиської міської ради №2-4/2016 від 05.02.2016р. відповідачу було надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовно площами 6,9922 га, 1,0358 га, 5,9487 га для обслуговування комплексу, будівель і споруд тепличного комбінату в АДРЕСА_2 .

Згідно з витягами із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2015р. - 01.01.2018р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 10122 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_1 складає у 2015р. становить 951164,34 грн., у 2016р. - 1363129,74 грн., у 2017 та 2018 роках - 1444915,50 грн.

Згідно з витягами із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2015р. - 01.01.2018р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 57419 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_2 складає у 2015р. становить 5395663,43 грн., у 2016р. - 7732616,73 грн., у 2017 та 2018 роках - 8196562,25 грн.

За змістом повідомлення №1704 від 19.09.2018р. Волочиська міська рада повідомила, що станом на 14.09.2018р. ФОП Кучер О.В. не звертався щодо затвердження технічної документації на земельні ділянки для обслуговування комплексу, будівель і споруд тепличного комбінату по АДРЕСА_2 (Косовського).

Згідно з актом додаткового обстеження земельної ділянки постійною комісією з самоврядного контролю за використанням та охороною земель Волочиської міської ради із застосування засобів фото-відео-фіксації від 10.08.2018р., у якому встановлено факт користування ФОП Кучер О.В. земельною ділянкою площею 6,9922 га з 06.11.2013р. по 02.07.2016р., а земельною ділянкою площею 1,0122 га з 06.11.2013р. по даний час.

Розпорядженням голови Волочиської райдержадміністрації №753/2018-р від 05.09.2018р. внесено зміни до розпорядження голови районної державної адміністрації від 18.04.2018р. №323/2018-р „Про затвердження акта комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам", зокрема затверджено акт комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам щодо нарахування збитків (у вигляді орендної плати за землю), заподіяних Волочиській міській раді Кучером Олександром Васильовичем використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки площею 6,9922 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , за період з 18.04.2015р. по 02.07.2016р. та земельної ділянки площею 1,0122 га, що знаходиться за тією ж адресою, за період з 18.04.2015р. по 18.04.2018р. в сумі 449181,30 грн. Акт комісії датований 05.09.2018р.

Листом від 06.09.2018р. №10/12-1500/18 відповідача повідомлено про рішення комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувача від 05.09.2018р. та необхідність сплати 449181,30 грн. з доданим рішенням голови райдержадміністрації №753/2018-р від 05.09.2018р. На листі присутній підпис Кучера О.В. про отримання 06.09.2018р.

До матеріалів справи додано копії: листів №64 від 13.02.2017р., №188 від 11.04.2017р., №1025 від 28.07.2017р., №10-12-1420/17 від 29.08.2017р., №433 від 27.03.2018р., №544 від 13.04.2018р., №10-12-756/18 від 20.04.2018р., №781 від 24.09.2018р., від 05.11.2018р., від в1.07.2018р., від 23.07.2018р., від 30.07.2018р., від 10.08.2018р., від 31.07.2018р., від 17.08.2018р., акту обстеження земельної ділянки від 19.04.2017р., витягу з протоколу №1 від 19.04.2017р., актів визначення розміру збитків від 22.08.2017р. та від 18.04.2018р., розпоряджень №880/2017-р від 28.08.2017р. та №323/2018-р від 18.04.2018р., претензій №4/17 від 05.10.2017р. та №252 від 23.05.2018р.

У зв`язку з несплатою відповідачем збитків у добровільному порядку, позивачем подано позов до суду.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція грунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 5 ст. 126 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтею 377 ЦК України в редакції на момент набуття відповідачем права власності на об`єкт нерухомості передбачено, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Отже, перехід права на земельну ділянку не відбувається автоматично, а потребує оформлення. Набуттю права користування передує волевиявлення особи, яка виявила бажання набути таке право, і лише після цього здійснюється волевиявлення відповідного органу місцевого самоврядування.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Судом встановлено, що відповідач придбав нерухоме майно, розміщене на земельних ділянках по АДРЕСА_2 , площами 6,9922 га та 1,0122 га з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2013року.

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права оренди спірних земельних ділянок у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 цього Кодексу власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом указаних приписів Цивільного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Зі змісту глави 15, статей 120, 125 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), та з урахуванням положень статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Внаслідок користування земельною ділянкою під нерухомістю без оформлення правовстановлюючих документів відповідач без наявності правових підстав зберіг у себе майно - кошти, які мали бути сплачені в якості орендної плати та підлягають поверненню власнику землі на підставі статті 1212 ЦК України, положення якої застосовуються у тому числі і до вимог про відшкодування шкоди особою, яка зберегла у себе майно за рахунок іншої особи.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постанові Верховного Суду від 13.02.2019р. №922/392/18.

Судом встановлено, що позивач дійшов помилкового висновку про необхідність застосування до правовідносин з відповідачем норм матеріального права про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, адже підставами позову у даній справі, з урахуванням численної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, мали би бути обставини безпідставного збереження відповідачем майна (коштів) за рахунок позивача, а саме використання земельної ділянки без укладання договору оренди.

Так, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. У межах чинного процесуального закону як реалізацію принципу правової визначеності, так і формування сталої судової практики неможливо забезпечити без урахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, неправильне визначення позивачем підстав позову (які суд не може самостійно змінити), з огляду на те, що спірні правовідносини не відносяться до деліктних, суд, незалежно від змісту інших доводів учасників процесу, вважає за належне у позові відмовити з підстав необгрунтованості (що не позбавляє права позивача на звернення до суду щодо можливого стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у порядку, визначеному положеннями глави 83 ЦК України, за наявності для цього передбачених законом підстав).

Водночас, судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").

Крім того, при прийнятті рішення судом відзначається, що не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування строку позовної давності з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, відповідно до частини 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача 449181,03 грн. збитків, заподіяних з його вини, заява відповідача про застосування строку позовної давності не може бути задоволена судом.

У зв`язку з відмовою в позові судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Повний текст рішення (враховуючи зміст положень ст.233 ГПК України, а також перебування судді 22, 23 квітня 2019р. у відпустці; 2 та 3 травня 2019р. у відрядженні) остаточно складено у 8-ий робочий день після оголошення вступної та резолютивної частин рішення, тобто 11.05.2019р.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.05.2019р.

Суддя М.В. Смаровоз

Віддруков. 3 прим. (рек. з пов про вруч.): 1 - до справи; 2 - позивачу (31200, м. Волочиськ, Хмельницька обл., вул. Незалежності, 88); 3 - відповідачу ( АДРЕСА_6 ).