Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/217/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач"

до відповідача Іноземне Підприємство "Томашгородський каменедробильний завод"

про стягнення заборгованості в загальній сумі 186 921,71 грн.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

від позивача: Гичун М.Д.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Іноземного Підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" про стягнення заборгованості 186 921,71 грн., з яких 138 458,28 грн. - основний борг, 41 452,02 грн. - проценти за користування товарним кредитом, 1 885,00 грн. - 3% річних, 4 478,17 грн. - інфляційні втрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору купівлі-продажу від 15.03.2018 р., а саме не розрахувався своєчасно та не у повному обсязі за отриманий товар - нафтопродукти. Тому покликаючись на ст.625 ЦК України, та умови Договору позивач нарахував відповідачу проценти, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою від 29.03.2019 р. справу призначено до слухання в засіданні на 19 квітня 2019 р. У подальшому розгляд справи відкладено на 07.05.2019 р.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить стягнути з відповідача 138 458,28 грн. - основний борг, 41 452,02 грн. - проценти за користування товарним кредитом, 1 885,00 грн. - 3% річних, 4 478,17 грн. - інфляційні втрати.

Представник відповідача у судові засідання не з`являвся, відзиву на позов не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які містяться у справі.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.202 ГПК України). Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у справі доказами.

Розглянувши документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, давши правову оцінку доказам, які мають значення для вирішення справи, господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач" (Продавець) та Іноземним Підприємством "Томашгородський каменедробильний завод" (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу від 15.03.2018 р., згідно предмету якого сторони домовилися про довгострокову співпрацю щодо купівлі-продажу нафтопродуктів та інших товарів в залежності від потреб Покупця (арк.с. 18-20).

Також між сторонами було підписано Додаткові угоди №1 від 07.05.2018 р. та №2 від 29.05.2018 р. до Договору купівлі-продажу (арк.с. 21-23).

Відповідно до п.п.1.2., 2.2. Договору Продавець передає Покупцю у власність нафтопродукти і інші товари, а Покупець зобов`язується розрахуватися за отримані товари на умовах викладених в розділі 3 цього Договору. Право власності на паливно-мастильні матеріали переходить до Покупця в момент підписання накладної на товар.

Згідно п.п. 2.1., 2.3. Договору, купівля-продаж товару відбувається окремими партіями, асортимент, ціна та кількість, яких визначається в накладних, які є невід`ємною частиною Договору. Максимальна кількість товару, що відпускається без передоплати складає загальний розмір середнього 2-х тижневого споживання Покупця за останні 3 (три) місяці. Датою поставки товару є дата поставки, що зазначається в накладній в момент приймання товару.

За умовами пп. 3.2.2. п. 3.2. Договору Покупець зобов`язується оплатити кожну партію товару, шляхом перерахування на поточний рахунок Продавця вартості товару у строк 15 календарних днів з дати поставки товару згідно накладної. Оплата, отримана Продавцем протягом зазначеного терміну, вважається своєчасною. При здійсненні своєчасної оплати поставленої партії товару відсотки за право користування товарним кредитом не стягуються.

Підпунктом 3.2.3. п. 3.2. Договору при здійсненні оплати партії товару після закінчення строку, визначеного у пункті 3.2.2 цього Договору, така оплата вважається відстроченою. При відстроченні оплати за цим Договором з Покупця стягуються відсотки за право користування товарним кредитом за перших 30 календарних днів такого відстрочення у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожний день відстрочення, а після 30-го дня у розмірі 0,2 % несплаченої суми за кожний день відстрочення до повного погашення суми заборгованості за цим Договором.

Договір підписано уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплено відбитками печаток сторін.

На виконання умов Договору купівлі-продажу позивач передав у власність відповідачу паливно-мастильні матеріали згідно наступних видаткових накладних (арк.с. 25-30):

1) № 4-ЗП000344 від 18 вересня 2018 року, паливно-мастильні матеріали на суму 11 954,00 грн.

2) № 4-ЗП000346 від 19 вересня 2018 року, паливно-мастильні матеріали на суму 33 629,10 грн.

3) № 4-ЗП000364 від 25 вересня 2018 року, паливно-мастильні матеріали на суму 28 130,00 грн.

4) № 4-ЗП000351 від 25 вересня 2018 року, паливно-мастильні матеріали на суму 28 509,00 грн.

5) № 4-ЗП000365 від 28 вересня 2018 року, паливно-мастильні матеріали на суму 28 400,00 грн.

6) № 4-ЗП000377 від 05 жовтня 2018 року, паливно-мастильні матеріали на суму 17 520,00 грн.

Відповідач, по об`єму, якості та строках надання послуг, письмових претензій не висловив.

Відповідач погасив частину заборгованості по видатковій накладній № 4-ЗП000344 від 18 вересня 2018 року коштами, які були перераховані для погашення попереднього боргу 08.10.2018 р., внаслідок чого по цій накладній залишився борг 2 270,18 грн. (11 954,00 грн - 9 683,82 грн = 2270,18 грн).

Часткові розрахунки між сторонами по даному Договору підтверджуються наявними у справі банківськими виписками (арк.с. 31, 33).

Таким чином, загальна сума боргу за поставлені нафтопродукти становить 138 458,28 грн.

Сторони підписали Акт звірки взаєморозрахунків, за яким підтвердили наявність боргу відповідача перед позивачем у сумі 138 458,28 грн. (арк.с. 32).

07.11.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач" була направлена вимога на адресу відповідача про повернення суми боргу (арк.с. 34). Відповідь на дану вимогу у матеріалах справи відсутня.

Керуючись пп.3.2.3 Договору, позивач нарахував 41 452,02 грн. - процентів за користування товарним кредитом. Розрахунки наведені на арк.с. 5-12.

Покликаючись на ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 1 885,00 грн. - 3% річних, 4 478,17 грн. - інфляційні втрати. Розрахунки наведені на арк.с. 5-12.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, а згідно статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, згідно із умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в ч. 1 ст.193 ГК України зазначає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач, в порушення умов Договору у визначений строк оплату за поставлений позивачем товар в сумі 138 458,28 грн. не здійснив, доказів оплати коштів суду не подав, вимоги позивача не спростував, а отже за приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач" до Іноземного Підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" про стягнення 138 458,28 грн. заборгованості за поставлений товар є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч.1, 5 ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до приписів ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Підпунктом 3.2.3. п. 3.2. Договору при здійсненні оплати партії товару після закінчення строку, визначеного у пункті 3.2.2 цього Договору, така оплата вважається відстроченою. При відстроченні оплати за цим Договором з Покупця стягуються відсотки за право користування товарним кредитом за перших 30 календарних днів такого відстрочення у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожний день відстрочення, а після 30-го дня у розмірі 0,2 % несплаченої суми за кожний день відстрочення до повного погашення суми заборгованості за цим Договором.

У пунктах 6.1, 6.2 Пленуму № 14 зазначено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Застосування пені не виключає одночасного нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами (стаття 536 ЦК України), зокрема процентів на прострочену суму оплати товару, проданого в кредит (частина п`ята статті 694 названого Кодексу), оскільки стягнення відповідних процентів не є ні видом забезпечення виконання зобов`язань, ані штрафною санкцією (п. 2.7 Пленуму № 14).

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення процентів за користування товарним кредитом.

Перевіривши розрахунок процентів за користування товарним кредитом, судом встановлено, що нарахування процентів здійснено позивачем за кожною видатковою накладною окремо (арк.с. 5-12). Розрахунок суд визнає арифметично правильним.

Таким чином, у частині вимог про стягнення з відповідача 41 452,02 грн. процентів за користування товарним кредитом позов підлягає задоволенню.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, визнано його правильним та обгрунтованим. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 1 885,00 грн. - 3% річних та 4 478,17 грн. - інфляційних втрат.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач" необхідно задоволити повністю, та стягнути з Іноземного Підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" 138 458,28 грн. - основний борг, 41 452,02 грн. - проценти за користування товарним кредитом, 1 885,00 грн. - 3% річних, 4478,17 грн. - інфляційні втрати, всього 186 921,71 грн.

Судовий збір в сумі 2 803,83 грн., згідно положень статті 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 237- 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Іноземного Підприємства "Томашгородський каменедробильний завод" (34240, Рівненська обл., Рокитнівський район, смт.Томашгород, вул. Заводська, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західенергопостач" (юридична адреса: 33024, м.Рівне, вул.Макарова, 44а; поштова адреса: 33010 м.Рівне, вул.Вінницька, 60; ) - 138 458 (сто тридцять вісім тисяч чотириста п`ятдесят вісім) грн. 28 коп. - основного боргу, 41 452 (сорок одну тисячу чотириста п`ятдесят дві) грн. 02 коп. - процентів за користування товарним кредитом, 1 885 (одну тисячу вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 00 коп. - 3% річних, 4 478 (чотири тисячі чотириста сімдесят вісім) грн. 17 коп. - інфляційних втрат, 2 803 (дві тисячі вісімсот три) грн. 83 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 13 травня 2019 року.

Суддя Бережнюк В.В.