РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2019Справа № 910/13847/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Юкрейніан Сіті Сервіс», м. Київ

до Акціонерного товариства «Київенерго», м. Київ

про стягнення 1 220 060,09 грн, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Дирдін М.Є. (адвокат за довіреністю від 09.10.2018 року);

від відповідача: Плахотнюк Я.В. (адвокат за довіреністю №19010201 від 02.01.2019)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Юкрейніан Сіті Сервіс» (надалі - позивач) з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Київенерго» (надалі - відповідач) суми надмірно сплачених грошових коштів в розмірі 1 220 060,09 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач у період з квітня 2015 року по жовтень 2016 року здійснював нарахування за теплопостачання позивачу, застосовуючи тариф, встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", яка була скасована з моменту її прийняття, в зв'язку з чим позивачем було надмірно сплачено грошові кошти у сумі 1 220 060,09 грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.11.2018 року.

14.11.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що з позовної заяви не вбачається конкретного розгорнутого розрахунку та бодай хоча б якоїсь інформації стосовно того, яка сума має бути нарахована, замість яких нарахувань відповідача, та найголовніше за яким договором. Жодним пунктом укладених між сторонами договорів не передбачено обов'язку відповідача здійснювати оплати на користь позивача. Окрім того, відповідачем зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності та до позовних вимог з квітня 2015 року по жовтень 2015 року повинен бути застосований строк позовної давності. Відповідачем також вказано, що з довідок банку, наданих позивачем, не зрозуміло їх відношення до спірного періоду, оскільки ці довідки та платіжні доручення за період, який не є предметом спору.

27.11.2018 року відповідачем подано до суду клопотання про застосування строків позовної давності до вимог про повернення надмірно сплачених коштів за період з квітня 2015 року по квітень 2016 року.

Ухвалою від 03.12.2018 року судом було встановлено, що підготовче засідання, призначене на 27.11.2018 року не відбулось, у зв'язку з направленням судді Морозова С.М. до Національної школи суддів України та повідомлено сторін, що наступне підготовче засідання призначено на 15.01.2019 року.

05.12.2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відповідач невірно трактує пункт договорів і так само невірно зазначає суму, яку позивач просить стягнути з відповідача. Окрім того, правильність та обґрунтованість вимог позивача підтверджується вже існуючою судовою практикою, зокрема рішенням в справі №910/7749/17. Щодо строку позовної давності, то позивачем наголошено, що позовна заява подана до суду 17.10.2018 року, а вимоги щодо стягнення грошових коштів з відповідача, заявлені за період з жовтня 2015 по квітень 2016 року, а тому строк позовної давності не застосовується. Також, позивач зазначив, що відповідачем не надано до відзиву на позовну заяву будь-якого доказу, яким би спростовувалась інформація в наданих позивачем до позовної заяви виписках банку та платіжних дорученнях.

14.01.2019 року відповідачем подано до суду доповнення до відзиву на позовну заяву. У вказаних доповненнях він звертає увагу суду на те, що у позовній заяві мова йде про стягнення надлишково сплачених коштів, а в розрахунку мова йде про різницю в нарахуваннях, отже позивач хоче стягнути не надлишково сплачені кошти, а різницю в нарахуваннях. Відповідач також наводить таблицю, згідно якої позивачем сплачено на підставі договорів лише суму в розмірі 1 675 740,20 грн. Таким чином, якщо у розрахунку ціни позову позивач вказує, що ним спожито теплової енергії за чинним тарифом (Постанова НКРЕКП №465) на суму 1 569 644,40 грн (1 308 037,00 грн без ПДВ),а сплачено за вказаний період 1 675 740,20 грн, то виходить, що розмір надлишково сплачених коштів за спірний період становить 106 095,80 грн. Відповідач наголосив на тому, що позивач навмисно приховав від суду інформацію про те, що між ними були укладені Договори про реструктуризацію заборгованості, відповідно до яких позивач визнав та підтвердив існуванням за ним заборгованості і у зв'язку з цим, на думку відповідача, провадження в справі підлягає закриттю.

15.01.2019 в підготовчому засіданні було оголошено перерву до 12.02.2019 року.

24.01.2019 позивачем подано до суду відповідь на доповнення до відзиву на позовну заяву, згідно якої, позивач наводить номери платіжних доручень по трьом договорам, які мають відношення до спірного періоду щодо переплати за спожиту теплову енергію і в підсумку зазначає загальну суму проведених позивачем сплат в розмірі 3 075 335,70 грн. Щодо договорів реструктуризації, то позивач вказує, що вони є невід'ємними частинами основних договорів, а тому їх не можна розглядати як окремі договори. Оскільки постанова НКРЕКП №613 скасована постановою Київського апеляційного адміністративного суду 06.07.2016 року, а всі угоди про реструктуризацію підписані до вказаної дати, то заперечення відповідача з цього приводу суттєво не впливають на обґрунтованість обставин справи.

В підготовчому засіданні 12.02.2019 в справі було ухвалено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.03.2019 року.

Ухвалою від 22.03.2019 року, у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному в період з 18.03.2019 по 21.03.2109, сторін було викликано у судове засідання, яке призначено на 09.04.2019.

09.04.2019 в судовому засіданні було оголошено перерву до 23.04.2019 року.

В судовому засіданні 23.04.2019 позивач підтримав, викладені ним позовні вимоги, а відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог в даній справі.

В судовому засіданні 23.04.2019 судом оголошено вступну та резолютивні частині рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.12.2012 року між позивачем (споживач) та відповідачем (постачальник) було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №7560964 (надалі - Договір-1), Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №7560966 (надалі - Договір-2) та Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №7560968 (надалі - Договір-3) (разом - Договори).

Відповідно до п. 1.1. Договорів постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому Договорі.

Згідно з п. 2.1. Договорів, при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що необумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими органом виконавчої влади, що здійснює державне регулювання у сфері теплопостачання - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (Закон України від 09.07.2010 №2479-VI), Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 2.2. Договорів, постачальник зобов'язався, серед іншого:

- безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно з заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в Додатку 1;

- сповіщати споживача про зміну тарифів на теплову енергію та мережну воду.

Положеннями пункту 2.3. Договорів сторони погодили, що споживач зобов'язаний, зокрема, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку 2.

Відповідно до звертання-доручення, оформлених до Договорів, споживач просить постачальника проводити облік споживання споживачем теплової енергії по приладах обліку.

Згідно з пунктами 4.1. та 4.3. Договорів визначено, що договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 10.06.2013 та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Додатками 1 до Договорів сторонами погоджено обсяги постачання теплової енергії.

Додатками 2 до Договорів сторонами погоджено тарифи та порядок розрахунків.

Додатками 3 до Договорів сторонами погоджено схеми межі поділу теплової мережі.

Додатками 4 до Договорів сторонами підписано Акти розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін.

Додатками 6 до Договорів сторонами погоджено Довідки даних по будинках (спорудах), опалення і гаряче водопостачання яких здійснюється від теплових мереж постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договорів за період з квітня 2015 року по квітень 2016 (включно) відповідач поставив теплову енергію, а позивач в свою чергу прийняв вказану продукцію в кількості 4431,4700 Гкал на загальну суму в розмірі 2 789 703,92 грн, що підтверджується наступними Актами приймання - передавання товарної продукції за період з квітень 2015 року по квітень 2016 року, а саме:

- по Договору-1: №04/2015-7560964 - 95,05000 Гкал на суму 49 306,42 грн, №05/2015-7560964 - 26,32000 Гкал на суму 16 774,26 грн, №06/2015-7560964 - 19,64000 Гкал на суму 12 516,96 грн, №07/2015-7560964 - 22,70000 Гкал на суму 14 467,16 грн, №08/2015-7560964 - 16,29000 Гкал на суму 10 381,94 грн, №09/2015-7560964 - 26,62000 Гкал на суму 16 965,46 грн, №10/2015-7560964 - 76,00000 Гкал на суму 48 436,32 грн, №11/2015-7560964 - 181,70000 Гкал на суму 115 801,04 грн, №12/2015-7560964 - 197,87000 Гкал на суму 126 106,51 грн, №1/2016-7560964 - 295,6 Гкал на суму 188 391,79 грн, №2/2016-7560964 - 219,49 Гкал на суму 139 885,37 грн, №3/2016-7560964 - 193,19 Гкал на суму 123 123,85 грн, №4/2016-7560964 - 76,69 Гкал на суму 48 876,07 грн;

- по Договору-2: №04/2015-7560966 - 94,29000 Гкал на суму 48 400,21 грн, №05/2015-7560966 - 23,07000 Гкал на суму 14 702,98 грн, №06/2015-7560966 - 18,00000 Гкал на суму 11 471,76 грн, №07/2015-7560966 - 20,60000 Гкал на суму 13 128,79 грн, №08/2015-7560966 - 14,35000 Гкал на суму 9 145,55 грн, №09/2015-7560966 - 22,99000 Гкал на суму 14 651,99 грн, №10/2015-7560966 - 78,24000 Гкал на суму 49 863,92 грн, №11/2015-7560966 - 169,73000 Гкал на суму 108 172,32 грн, №12/2015-7560966 - 224,17000 Гкал на суму 142 868,03 грн, №1/2016-7560966 - 306,2 Гкал на суму 195 147,38 грн, №2/2016-7560966 - 220,73 Гкал на суму 140 675,65 грн, №3/2016-7560966 - 191,83 Гкал на суму 122 257,10 грн, №4/2016-7560966 - 81,72 Гкал на суму 52 081,79 грн;

- по Договору-3: №04/2015-7560968 - 97,95000 Гкал на суму 50 829,07 грн, №05/2015-7560968 - 27,47000 Гкал на суму 17 507,18 грн, №06/2015-7560968 - 18,85000 Гкал на суму 12 013,49 грн, №07/2015-7560968 - 23,20000 Гкал на суму 14 785,82 грн, №08/2015-7560968 - 16,17000 Гкал на суму 10 305,47 грн, №09/2015-7560968 - 27,06000 Гкал на суму 17 245,88 грн, №10/2015-7560968 - 90,73000 Гкал на суму 57 824,04 грн, №11/2015-7560968 - 178,90000 Гкал на суму 114 016,55 грн, №12/2015-7560968 - 196,39000 Гкал на суму 125 163,28 грн, №1/2016-7560968 - 317,5 Гкал на суму 202 349,11 грн, №2/2016-7560968 - 246,76 Гкал на суму 157 265,09 грн, №3/2016-7560968 - 196,45 Гкал на суму 125 201,51 грн, №4/2016-7560968 - 80,96 Гкал на суму 51 597,42 грн.

20.08.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Угоду №Р7560964-08/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560964 (надалі - Угода-1), Угоду №Р7560966-08/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560966 (надалі - Угода-2), Угоду №Р7560968-08/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560968 (надалі - Угода-3).

Відповідно до положень Угоди-1: споживач визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією за Договором-1 станом на 01.08.2015 загальною сумою 262 520,03 грн з ПДВ (п. 1.); споживач зобов'язується сплатити зазначені у п. 1 цієї угоди суми протягом серпня - грудня 2015 років щомісячними платежами згідно з додатком 1 цієї угоди до 25 числа кожного місяця за тарифною групою згідно з договором (п. 2.); при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у п. 1 цієї угоди, споживач зобов'язується посилатися в реквізитах «Призначення платежу» платіжного документу на цю угоду та зазначати № договору, за яким здійснюється оплата боргу (п. 4.); ця угода є невід'ємною частиною Договору від 17.12.2012 №7560964 на постачання теплової енергії у гарячій воді. (п. 6.).

Відповідно до положень Угоди-2: споживач визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією за Договором-2 станом на 01.08.2015 загальною сумою 254 129,35 грн з ПДВ (п. 1.); споживач зобов'язується сплатити зазначені у п. 1 цієї угоди суми протягом серпня - грудня 2015 років щомісячними платежами згідно з додатком 1 цієї угоди до 25 числа кожного місяця за тарифною групою згідно з договором (п. 2.); при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у п. 1 цієї угоди, споживач зобов'язується посилатися в реквізитах «Призначення платежу» платіжного документу на цю угоду та зазначати № договору, за яким здійснюється оплата боргу (п. 4.); ця угода є невід'ємною частиною Договору від 17.12.2012 №7560966 на постачання теплової енергії у гарячій воді. (п. 6.).

Відповідно до положень Угоди-3: споживач визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією за Договором-3 станом на 01.08.2015 загальною сумою 270 270,87 грн з ПДВ (п. 1.); споживач зобов'язується сплатити зазначені у п. 1 цієї угоди суми протягом серпня - грудня 2015 років щомісячними платежами згідно з додатком 1 цієї угоди до 25 числа кожного місяця за тарифною групою згідно з договором (п. 2.); при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у п. 1 цієї угоди, споживач зобов'язується посилатися в реквізитах «Призначення платежу» платіжного документу на цю угоду та зазначати № договору, за яким здійснюється оплата боргу (п. 4.); ця угода є невід'ємною частиною Договору від 17.12.2012 №7560968 на постачання теплової енергії у гарячій воді. (п. 6.).

11.12.2015 року сторонами укладено Угоду №Р7560964-12/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560964 (надалі - Угода-4), Угоду №Р7560966-12/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560966 (надалі - Угода-5), Угоду №Р7560968-12/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560968 (надалі - Угода-6).

Відповідно до положень Угоди-4: споживач визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією за Договором-1 станом на 01.12.2015 загальною сумою 291 757,39 грн з ПДВ (п. 1.); споживач зобов'язується сплатити зазначені у п. 1 цієї угоди суми протягом грудня 2015 - травня 2016 року щомісячними платежами згідно з додатком 1 цієї угоди до 25 числа кожного місяця за тарифною групою згідно з договором (п. 2.); при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у п. 1 цієї угоди, споживач зобов'язується посилатися в реквізитах «Призначення платежу» платіжного документу на цю угоду та зазначати № договору, за яким здійснюється оплата боргу (п. 4.); у зв'язку з укладенням цієї угоди Угода про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію від 20.08.2015 №Р7560964-08/15 є розірваною (п. 6.); ця угода є невід'ємною частиною Договору від 17.12.2012 №7560964 на постачання теплової енергії у гарячій воді. (п. 7.).

Відповідно до положень Угоди-5: споживач визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією за Договором-2 станом на 01.12.2015 загальною сумою 277 042,83 грн з ПДВ (п. 1.); споживач зобов'язується сплатити зазначені у п. 1 цієї угоди суми протягом грудня 2015 - травня 2016 року щомісячними платежами згідно з додатком 1 цієї угоди до 25 числа кожного місяця за тарифною групою згідно з договором (п. 2.); при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у п. 1 цієї угоди, споживач зобов'язується посилатися в реквізитах «Призначення платежу» платіжного документу на цю угоду та зазначати № договору, за яким здійснюється оплата боргу (п. 4.); у зв'язку з укладенням цієї угоди Угода про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію від 20.08.2015 №Р7560966-08/15 є розірваною (п. 6.); ця угода є невід'ємною частиною Договору від 17.12.2012 №7560966 на постачання теплової енергії у гарячій воді. (п. 7.).

Відповідно до положень Угоди-6: споживач визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією за Договором-3 станом на 01.12.2015 загальною сумою 307 111,46 грн з ПДВ (п. 1.); споживач зобов'язується сплатити зазначені у п. 1 цієї угоди суми протягом грудня 2015 - травня 2016 року щомісячними платежами згідно з додатком 1 цієї угоди до 25 числа кожного місяця за тарифною групою згідно з договором (п. 2.); при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у п. 1 цієї угоди, споживач зобов'язується посилатися в реквізитах «Призначення платежу» платіжного документу на цю угоду та зазначати № договору, за яким здійснюється оплата боргу (п. 4.); у зв'язку з укладенням цієї угоди Угода про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію від 20.08.2015 №Р7560968-08/15 є розірваною (п. 6.); ця угода є невід'ємною частиною Договору від 17.12.2012 №7560968 на постачання теплової енергії у гарячій воді. (п. 7.).

17.05.2016 року сторонами укладено Угоду №Р7560964-05/16 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560964 (надалі - Угода-7), Угоду №Р7560966-05/16 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560966 (надалі - Угода-8), Угоду №Р7560968-05/16 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560968 (надалі - Угода-9).

Відповідно до положень Угоди-7: споживач визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією за Договором-1 станом на 01.05.2016 загальною сумою 202 845,92 грн з ПДВ (п. 1.); споживач зобов'язується сплатити зазначені у п. 1 цієї угоди суми протягом травня 2016 - липня 2016 року щомісячними платежами згідно з додатком 1 цієї угоди до 25 числа кожного місяця за тарифною групою згідно з договором (п. 2.); при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у п. 1 цієї угоди, споживач зобов'язується посилатися в реквізитах «Призначення платежу» платіжного документу на цю угоду та зазначати № договору, за яким здійснюється оплата боргу (п. 4.); у зв'язку з укладенням цієї угоди Угода про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію від 20.08.2015 №Р7560964-12/15 є розірваною (п. 6.); ця угода є невід'ємною частиною Договору від 17.12.2012 №7560964 на постачання теплової енергії у гарячій воді. (п. 7.).

Відповідно до положень Угоди-8: споживач визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією за Договором-2 станом на 01.05.2016 загальною сумою 201 958,15 грн з ПДВ (п. 1.); споживач зобов'язується сплатити зазначені у п. 1 цієї угоди суми протягом травня 2016 - липня 2016 року щомісячними платежами згідно з додатком 1 цієї угоди до 25 числа кожного місяця за тарифною групою згідно з договором (п. 2.); при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у п. 1 цієї угоди, споживач зобов'язується посилатися в реквізитах «Призначення платежу» платіжного документу на цю угоду та зазначати № договору, за яким здійснюється оплата боргу (п. 4.); у зв'язку з укладенням цієї угоди Угода про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію від 20.08.2015 №Р7560966-12/15 є розірваною (п. 6.); ця угода є невід'ємною частиною Договору від 17.12.2012 №7560966 на постачання теплової енергії у гарячій воді. (п. 7.).

Відповідно до положень Угоди-9: споживач визнає та підтверджує заборгованість перед енергопостачальною організацією за Договором-3 станом на 01.05.2016 загальною сумою 209 794,53 грн з ПДВ (п. 1.); споживач зобов'язується сплатити зазначені у п. 1 цієї угоди суми протягом травня 2016 - липня 2016 року щомісячними платежами згідно з додатком 1 цієї угоди до 25 числа кожного місяця за тарифною групою згідно з договором (п. 2.); при проведенні сплати заборгованості, зазначеної у п. 1 цієї угоди, споживач зобов'язується посилатися в реквізитах «Призначення платежу» платіжного документу на цю угоду та зазначати № договору, за яким здійснюється оплата боргу (п. 4.); у зв'язку з укладенням цієї угоди Угода про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію від 20.08.2015 №Р7560968-12/15 є розірваною (п. 6.); ця угода є невід'ємною частиною Договору від 17.12.2012 №7560968 на постачання теплової енергії у гарячій воді. (п. 7.).

На виконання умов Договорів та Угод позивачем було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 3 075 335,70 грн, що підтверджується наступними довідками банку та платіжними дорученнями:

по Договору-1, Угоді-1, Угоді-4, Угоді-7: довідка банку про сплату 27.11.2015 суми в розмірі 35 000,00 грн, довідка банку про сплату 18.12.2015 суми в розмірі 57 527,39 грн, довідка банку про сплату 12.01.2016 суми в розмірі 12 000,00 грн, довідка банку про сплату 11.03.2016 суми в розмірі 7 846,00 грн, довідка банку про сплату 25.03.2016 суми в розмірі 10 000,00 грн, платіжне доручення №86 від 16.09.2015 на суму 10 381,94 грн, платіжне доручення №103 від 24.09.2015 на суму 15 000,00 грн, платіжне доручення №149 від 15.10.2015 на суму 5 000,00 грн, платіжне доручення №175 від 28.10.2015 на суму 11 965,46 грн, платіжне доручення №182 від 29.10.2015 на суму 3 000,00 грн, платіжне доручення №213 від 16.11.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №231 від 24.11.2015 на суму 5 000,00 грн, платіжне доручення №246 від 30.11.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №251 від 07.12.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №259 від 14.12.2015 на суму 20 000,00 грн, платіжне доручення №283 від 29.12.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №289 від 12.01.2016 на суму 18 846,00 грн, платіжне доручення №321 від 20.01.2016 на суму 15 000,00 грн, платіжне доручення №325 від 22.01.2016 на суму 20 000,00 грн, платіжне доручення №330 від 26.01.2016 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №332 від 28.01.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №339 від 05.02.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №341 від 08.02.2016 на суму 20 846,00 грн; платіжне доручення №347 від 09.02.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №355 від 12.02.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №361 від 16.02.2016 на суму 31 106,51 грн; платіжне доручення №371 від 18.02.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №371 від 23.02.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №370 від 24.02.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №374 від 26.02.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №378 від 29.02.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №386 від 10.03.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №400 від 14.03.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №393 від 11.03.2016 на суму 13 000,00 грн; платіжне доручення №399 від 15.03.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №406 від 18.03.2016 на суму 30 000,00 грн; платіжне доручення №411 від 21.03.2016 на суму 30 000,00 грн; платіжне доручення №422 від 30.03.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №440 від 07.04.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №453 від 12.04.2016 на суму 60 000,00 грн; платіжне доручення №462 від 13.04.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №464 від 18.04.2016 на суму 15 846,00 грн; платіжне доручення №480 від 21.04.2016 на суму 8 000,00 грн; платіжне доручення №489 від 27.04.2016 на суму 95 277,16 грн; платіжне доручення №498 від 29.04.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №545 від 20.05.2016 на суму 37 615,31 грн; платіжне доручення №551 від 23.05.2016 на суму 30 000,00 грн; платіжне доручення №564 від 31.05.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №596 від 13.06.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №612 від 21.06.2016 на суму 35 000,00 грн; платіжне доручення №614 від 24.06.2016 на суму 12 615,31 грн; платіжне доручення №661 від 29.07.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №710 від 25.08.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №715 від 29.08.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №753 від 26.09.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №951 від 26.12.2016 на суму 2 615,30 грн;

по Договору-2, Угоді-2, Угоді-5, Угоді-8: довідка банку про сплату 27.11.2015 суми в розмірі 35 000,00 грн, довідка банку про сплату 18.12.2015 суми в розмірі 53 117,83 грн, довідка банку про сплату 12.01.2016 суми в розмірі 12 000,00 грн, довідка банку про сплату 08.02.2016 суми в розмірі 18 785,00 грн, довідка банку про сплату 11.03.2016 суми в розмірі 18 785,00 грн, довідка банку про сплату 25.03.2016 суми в розмірі 10 000,00 грн, платіжне доручення №34 від 30.06.2015 на суму 3 000,00 грн, платіжне доручення №48 від 06.08.2015 на суму 7 000,00 грн, платіжне доручення №57 від 13.08.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №62 від 18.08.2015 на суму 20 000,00 грн, платіжне доручення №65 від 19.08.2015 на суму 20 000,00 грн, платіжне доручення №87 від 16.09.2015 на суму 9 108,11 грн, платіжне доручення №104 від 24.09.2015 на суму 15 000,00 грн, платіжне доручення №150 від 15.10.2015 на суму 5 000,00 грн, платіжне доручення №176 від 28.10.2015 на суму 9 651,99 грн, платіжне доручення №183 від 29.10.2015 на суму 3 000,00 грн, платіжне доручення №211 від 16.11.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №230 від 24.11.2015 на суму 5 000,00 грн, платіжне доручення №247 від 30.11.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №252 від 07.12.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №261 від 14.12.2015 на суму 20 000,00 грн, платіжне доручення №284 від 29.12.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №289 від 12.01.2016 на суму 16 785,00 грн, платіжне доручення №322 від 20.01.2016 на суму 15 000,00 грн, платіжне доручення №323 від 22.01.2016 на суму 20 000,00 грн, платіжне доручення №329 від 26.01.2016 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №334 від 28.01.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №338 від 05.02.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №348 від 09.02.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №356 від 12.02.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №362 від 16.02.2016 на суму 47 868,03 грн; платіжне доручення №370 від 18.02.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №370 від 23.02.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №371 від 24.02.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №375 від 26.02.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №379 від 29.02.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №387 від 10.03.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №401 від 14.03.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №400 від 15.03.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №407 від 18.03.2016 на суму 30 000,00 грн; платіжне доручення №410 від 21.03.2016 на суму 30 000,00 грн; платіжне доручення №423 від 30.03.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №441 від 07.04.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №455 від 12.04.2016 на суму 70 000,00 грн; платіжне доручення №461 від 13.04.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №465 від 18.04.2016 на суму 13 785,00 грн; платіжне доручення №481 від 21.04.2016 на суму 8 000,00 грн; платіжне доручення №490 від 27.04.2016 на суму 88 552,24 грн; платіжне доручення №499 від 29.04.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №546 від 20.05.2016 на суму 37 319,39 грн; платіжне доручення №552 від 23.05.2016 на суму 30 000,00 грн; платіжне доручення №565 від 31.05.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №597 від 13.06.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №613 від 21.06.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №615 від 24.06.2016 на суму 12 641,40 грн; платіжне доручення №662 від 29.07.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №711 від 25.08.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №716 від 29.08.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №952 від 26.12.2016 на суму 5 709,11 грн;

по Договору-3, Угоді-3, Угоді-6, Угоді-9: довідка банку про сплату 27.11.2015 суми в розмірі 35 000,00 грн, довідка банку про сплату 18.12.2015 суми в розмірі 62 133,46 грн, довідка банку про сплату 12.01.2016 суми в розмірі 12 000,00 грн, довідка банку про сплату 08.02.2016 суми в розмірі 22 995,60 грн, довідка банку про сплату 11.03.2016 суми в розмірі 22 995,60 грн, довідка банку про сплату 25.03.2016 суми в розмірі 7 500,00 грн, платіжне доручення №35 від 30.06.2015 на суму 3 000,00 грн, платіжне доручення №47 від 06.08.2015 на суму 7 000,00 грн, платіжне доручення №56 від 13.08.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №61 від 18.08.2015 на суму 20 000,00 грн, платіжне доручення №64 від 19.08.2015 на суму 20 000,00 грн, платіжне доручення №88 від 16.09.2015 на суму 10 305,47 грн, платіжне доручення №105 від 24.09.2015 на суму 15 000,00 грн, платіжне доручення №151 від 15.10.2015 на суму 5 000,00 грн, платіжне доручення №174 від 28.10.2015 на суму 12 245,88 грн, платіжне доручення №184 від 29.10.2015 на суму 3 000,00 грн, платіжне доручення №212 від 16.11.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №229 від 24.11.2015 на суму 5 000,00 грн, платіжне доручення №248 від 30.11.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №253 від 07.12.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №260 від 14.12.2015 на суму 20 000,00 грн, платіжне доручення №285 від 29.12.2015 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №288 від 12.01.2016 на суму 20 995,60 грн, платіжне доручення №320 від 20.01.2016 на суму 15 000,00 грн, платіжне доручення №324 від 22.01.2016 на суму 20 000,00 грн, платіжне доручення №328 від 26.01.2016 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №333 від 28.01.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №337 від 05.02.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №349 від 09.02.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №351 від 10.02.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №357 від 12.02.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №363 від 16.02.2016 на суму 30 163,28 грн; платіжне доручення №372 від 18.02.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №369 від 23.02.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №372 від 24.02.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №376 від 26.02.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №380 від 29.02.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №388 від 10.03.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №402 від 14.03.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №401 від 15.03.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №408 від 18.03.2016 на суму 30 000,00 грн; платіжне доручення №412 від 21.03.2016 на суму 30 000,00 грн; платіжне доручення №424 від 30.03.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №454 від 12.04.2016 на суму 70 000,00 грн; платіжне доручення №460 від 13.04.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №466 від 18.04.2016 на суму 17 995,60 грн; платіжне доручення №482 від 21.04.2016 на суму 8 000,00 грн; платіжне доручення №491 від 27.04.2016 на суму 116 614,20 грн; платіжне доручення №500 від 29.04.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №547 від 20.05.2016 на суму 39 931,51 грн; платіжне доручення №553 від 23.05.2016 на суму 30 000,00 грн; платіжне доручення №566 від 31.05.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №598 від 13.06.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №614 від 21.06.2016 на суму 35 000,00 грн; платіжне доручення №616 від 24.06.2016 на суму 14 931,51 грн; платіжне доручення №663 від 29.07.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №712 від 25.08.2016 на суму 15 000,00 грн; платіжне доручення №717 від 29.08.2016 на суму 20 000,00 грн; платіжне доручення №754 від 26.09.2016 на суму 10 000,00 грн; платіжне доручення №953 від 26.12.2016 на суму 4 931,51 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року у справі №826/15733/15 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.03.2016 в частині відмови у задоволені позову про визнання нечинною постанови - скасовано, постановивши в цій частині нову, якою позовні вимоги задоволено, визнано нечинною з моменту прийняття постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", зобов'язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг оприлюднити резолютивну частину даної постанови у 15-деннний термін з моменту її проголошення, в решті постанову суду - залишено без змін.

29.01.2019 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію б/н від 25.01.2019 року з вимогою провести перерахунок нарахувань за спожиту теплову енергію та повернути надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 258 658,48 грн, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку та накладною №897.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач у період з квітня 2015 року по червень 2016 року здійснював нарахування за теплопостачання позивачу, застосовуючи тариф, встановлений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 року №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", яка була скасована з моменту її прийняття, у зв'язку з чим позивачем було надмірно сплачено грошові кошти у сумі 211 149,67 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» надмірно сплачені коштів в зазначеному розмірі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги в даній справі підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договорів на постачання теплової енергії у гарячій воді між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Згідно із частиною 6 та частиною 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

На виконання умов Договорів відповідачем виготовлено та поставлено, а позивачем прийнято теплову енергію у період з квітня 2015 року по квітень 2016 року за відповідними актами приймання-передавання товарної продукції.

При цьому, з наявних у матеріалах справи актів приймання-передавання товарної продукції та облікових карток, вбачається, що позивачем було спожито теплової енергії у період з квітня 2015 року по квітень 2016 року в розмірі 4431,4700 Гкал.

З наданих актів вбачається, що нарахування вартості теплової енергії на теплову енергію в розмірі було здійснено за тарифами, встановленими постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго", а саме у розмірі 531,10 грн. за 1 Гкал, що за розрахунками відповідача, за спірний період складало 2 789 704,49 грн (з ПДВ).

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Постановою від 03.03.2015 року №613 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго" відповідно до Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", Указу Президента України від 10.09.2014 року №715 "Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) постановила:

"1. Установити ПАТ "Київенерго" тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні:

- тариф на теплову енергію - 531,10 грн/Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 482,21 грн/Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії - 46,77 грн/Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії - 2,12 грн./Гкал (без ПДВ);

2. Установити ПАТ "Київенерго" структуру тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення згідно з додатками 1, 2, 3, 4.

3. Визнати такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 23 квітня 2014 №465 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго".

Як встановлено судом, у період з квітня 2015 року по квітень 2016 року відповідач нарахував вартість поставленої позивачу теплової енергії виходячи з тарифу, встановленого Постановою №613 (у розмірі 531,10 грн за 1 Гкал), в той час як вказану постанову постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15 визнано нечинною з моменту прийняття.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Отже, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15, якою визнано нечинною з моменту прийняття Постанову №613, набрала законної сили з моменту її проголошення, а відтак, у сторін по справі відсутній обов'язок виконувати рішення про встановлення тарифів на теплову енергію, яке в судовому порядку визнано нечинними з моменту їх прийняття, в той час як нарахування відповідачем оплати за теплову енергію на підставі тарифів, встановлених цією постановою, примушує позивача робити те, що не передбачено законодавством.

Як вбачається з облікових карток за період з квітня 2015 по квітень 2016 року, нарахування вартості спожитої теплової енергії здійснювалось позивачем на підставі тарифу, встановленого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 №613 (531,10 грн/Гкал без ПДВ).

Однак, зважаючи на те, що вказана постанова НКРЕКП визнана судом нечинною з моменту її прийняття, відсутні підстави для визначення вартості спожитої теплової енергії за період з квітня 2015 по квітень 2016 року з урахуванням тарифу 531,10 грн./Гкал (без ПДВ).

При цьому, судом встановлено, що 23.04.2014 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг було прийнято постанову №465, відповідно до якої тариф для ПАТ "Київенерго" на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії становить 295,17 грн/Гкал (без ПДВ); постанова набирає чинності з 01 липня 2014 року.

Строку чинності тарифів, вказаних у постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014. №465, не встановлено.

Відтак, для визначення вартості спожитої відповідачем теплової енергії за період з квітня 2015 по квітень 2016 буде вірним застосування вищезазначеного тарифу, а тому, враховуючи обсяги спожитої теплової енергії згідно облікових карток, суд дійшов висновку, що вартість спожитої теплової енергії за період з квітня 2015 по квітень 2016 року в зазначеному вище розмірі становить 1 569 644,40 грн. (з ПДВ).

З наявних у матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що позивачем було оплачено вартість отриманої теплової енергії у період з квітня 2015 року по квітень 2016 року, виходячи із тарифу, встановленого постановою НКРЕКП №613 від 03.03.2015.

Як вже зазначалось вище, між сторонами 20.08.2015 року було укладено Угоду №Р7560964-08/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560964 (надалі - Угода-1), Угоду №Р7560966-08/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560966 (надалі - Угода-2), Угоду №Р7560968-08/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560968 (надалі - Угода-3). В подальшому, 11.12.2015 року сторонами укладено Угоду №Р7560964-12/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560964 (надалі - Угода-4), Угоду №Р7560966-12/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560966 (надалі - Угода-5), Угоду №Р7560968-12/15 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560968 (надалі - Угода-6). 17.05.2016 року сторонами укладено Угоду №Р7560964-05/16 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560964 (надалі - Угода-7), Угоду №Р7560966-05/16 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560966 (надалі - Угода-8), Угоду №Р7560968-05/16 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 17.12.2012 №7560968 (надалі - Угода-9).

Відповідно до положень п. 6 Угоди-1, Угоди-2, Угоди-3 та п. 7 Угоди-4, Угоди-5, Угоди-6, Угоди-7, Угоди-8 та Угоди-9 вони є невід'ємними частинами основних Договорів

Статтею 3 Цивільного кодексу України віднесено свободу договору до загальних засад цивільного законодавства.

Свобода договору полягає, зокрема, у вільному волевиявленні сторін, у тому числі у підприємницькій, господарській діяльності, на вступ у договірні відносини, у можливості вільно обирати собі партнерів у договірних відносинах, у визначенні умов договору тощо.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, керуючись принципом свободи договору, позивач та відповідач уклали зазначені Угоди, якими погодили розмір заборгованості позивача (в розмірі 324466,66 грн) за договором від 10.10.2009 №1640238 та порядок її погашення. Вказаний договір в силу презумпції правомірності правочину є дійсним та підлягає виконанню сторонами. Матеріали справи не містять відомостей про визнання таких угод недійсними, їх розірвання або внесення змін до їх умов.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же час, суд відзначає, що укладення між сторонами Угод відбувалось до моменту винесення постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15, якою визнано нечинною з моменту прийняття Постанову №613, а тому, сторони, під час укладення зазначених Угод, не знали і не могли знати про нечинність тарифів, по яким відповідачем здійснювалось нарахування за спожиту теплову енергію у гарячій воді.

Окрім того, заперечення відповідача, щодо того, що оскільки сплата сум позивачем здійснювалась і за Угодами в тому числі, то такі оплати не повинні прийматись судом як доказ проведення оплат по основному договору, не приймаються судом до уваги, оскільки вони суперечать положенням п. 6 Угоди-1, Угоди-2, Угоди-3 та п. 7 Угоди-4, Угоди-5, Угоди-6, Угоди-7, Угоди-8 та Угоди-9.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, у сторін по справі відсутній обов'язок виконувати рішення про встановлення тарифів на теплову енергію, які суперечать Конституції та Законам України, з часу прийняття цих рішень. Нарахування ж відповідачем оплати за теплову енергію на підставі тарифів, встановлених цими рішеннями, примушує позивача робити те, що не передбачено законодавством.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та враховуючи те, що суду не надано доказів погодження між сторонами в письмовому вигляді (зміна умов договору) змінення тарифів, вважає обґрунтованими доводи позивача про необхідність здійснення нарахування йому плати за теплову енергію, спожиту протягом квітня 2015 року - квітня 2016 року, за тарифами згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23.04.2014 №465, що складає у вказаному періоді суму 1 569 644,40 грн. з ПДВ, виходячи з кількості спожитої теплової енергії.

З врахуванням встановлених обставин, вартість спожитої позивачем за Договором теплової енергії становить 1 569 644,10 грн (з урахуванням ПДВ), а тому сума надмірно сплачених коштів за отриману теплову енергію становить 1 220 060,09 грн (2 789 704,49 грн (нарахована відповідачем сума, згідно нечинної постанови, яка оплачена позивачем) - 1 569 644,40 грн).

За таких підстав, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 1 220 060,09 грн, згідно наведених вище розрахунків.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення відповідачем надмірно сплачених грошових коштів позивача у розмірі 1 220 060,09 грн.

Отже, Суд приходить до висновку, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив повернення надмірно сплачених грошових коштів у повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 1 220 060,09 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, суд зазначає, що відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про припинення провадження у справі, оскільки наявність у позивача заборгованості перед відповідачем не спростовує наявності заборгованості у відповідача перед позивачем, яка є предметом спору у даній справі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з Акціонерного товариства «Київенерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Юкрейніан Сіті Сервіс»» підлягає стягненню надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 1 220 060,09 грн.

В той же час, відповідач у справі просив суд застосувати позовну давність до вимог позивача в даній справі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (стаття 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення позивача до суду стало винесення Київським апеляційним адміністративним судом 06.07.2016 у справі №826/15733/15 постанови, а тому, зважаючи, що позивач звернувся до суду 17.10.2018 (згідно відмітки канцелярії суду на титульній сторінці позовної заяви), то строк загальної позовної давності в справі не сплив.

Судовий збір у розмірі 18 300,90 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Київенерго» (ідентифікаційний код 00131305, місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 31) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Юкрейніан Сіті Сервіс» (ідентифікаційний код 38139665, місцезнаходження: 02095, м. Київ, вул. дніпровська набережна, буд. 14) суму надмірно сплачених коштів у розмірі 1 220 060,09 (один мільйон двісті двадцять тисяч шістдесят гривень 09 копійок) та суму судового збору в розмірі 18 300,90 грн. (вісімнадцять тисяч триста гривень 90 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.04.2019 року.

Суддя С.М. Морозов