РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2019Справа № 910/2331/19

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик»

до Комунального підприємства «Київпастранс» в особі філії «Автобусний парк №6»

про стягнення 15 822,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» «Комерційний Банк «Хрещатик» (надалі - «Банк») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» в особі філії «Автобусний парк №6» (надалі - «Підприємство») про стягнення 15 822,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором про інкасацію коштів №75 від 14.03.2014, у зв`язку з чим позивач вказує на існування підстав для стягнення заборгованості у розмірі 13 541,58 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 280,71 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

01.04.2019 представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що Банк є боржником по відношенню до Підприємства, а відтак вимоги в даному випадку мають бути зараховані на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України як однорідні грошові вимоги, строк виконання яких настав.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

14.03.2014 між Банком та Підприємством (клієнт) був укладений договір про інкасацію коштів №75 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого банк власними силами і засобами в погоджені дні та години здійснює інкасацію коштів у клієнта. Списки об`єктів клієнта, дні і години інкасації коштів (додаток №1) погоджуються на місці клієнтом та підрозділом перевезення валютних цінностей та інкасації коштів і є невід`ємною частиною цього договору. Банк проводить приймання коштів від інкасаторів і здійснює своєчасне зарахування коштів на рахунки клієнта, а клієнт сплачує кошти за надані послуги банку в розмірі та строки, що передбачені цим договором.

За змістом п. 4.1 Договору за послуги з інкасації коштів клієнт сплачує банку плату відповідно тарифів банку за інкасацію додаток №2. Банк залишає за собою право змінювати тарифи з подальшим повідомленням клієнта за 20 днів до їх введення.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що оплата послуг банку за інкасацію коштів клієнтом проводиться один раз на місяць 30 (31) числа, шляхом перерахування з рахунку клієнта на рахунок банку не пізніше 7 (сьомого) робочого дня з дати оформлення банком дебетового повідомлення.

Додатком №1 до Договору сторони погодили адресу торгової точки (м. Київ, вул. Полярна, 20, Автобусний парк №6), дні та години інкасації коштів.

Також додатком №2 до Договору сторони погодили розмір тарифів вартості послуг з інкасації, а саме: за надання послуг по інкасації та перевезення валютних цінностей при сумі грошових коштів еквівалентній 100 000,00 грн. - 0,4%, понад 100 000,00 грн. - 0,2%.

Постановою Банку від 20.01.2016 №40 були внесені зміни та доповнення до тарифів Банку по обслуговуванню юридичних осіб, в тому числі в частині вартості послуг інкасації та перевезення валютних цінностей.

На виконання умов Договору позивачем були виставлення дебетові повідомлення №810 від 31.03.2016 на суму 11 478,38 грн. та №26/255/230 від 29.04.2016 на суму 2 063,20 грн. для оплати вартості послуг інкасації, наданих Банком в березні та квітні 2016 року.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання по оплаті наданих послуг на суму 13 541,58 грн.

Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростований факт надання позивачем послуг з інкасації валютних цінностей у період у березні та квітні 2016 року на загальну суму 13 541,58 грн.

На виконання умов Договору позивачем були виставлення дебетові повідомлення №810 від 31.03.2016 на суму 11 478,38 грн. та №26/255/230 від 29.04.2016 на суму 2 063,20 грн. для оплати вартості послуг інкасації, наданих Банком в березні та квітні 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.2 Договору, відповідач зобов`язаний був оплатити надані послуги не пізніше 7 (сьомого) робочого дня з дати оформлення банком дебетового повідомлення.

Таким чином, заборгованість відповідача становить 13 541,58 грн., а строк виконання грошового зобов`язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 13 541,58 грн. на підставі Договору за надані послуги. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Підприємством обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Твердження відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках встановлених договором або законом.

За змістом ст. 202 Цивільного кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

При цьому суд відзначає, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Як встановлено судом, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 № 463 «Про впровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 № 913, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» з 06.06.2016 до 05.06.2018 включно.

Відповідач вказує, що у зв`язку з введенням в установі Банку процедури ліквідації, ним було подано заяву про включення кредиторських вимог на суму, що значно перевищує заборгованість Підприємства за Договором.

У зв`язку з викладеним, на думку відповідача, існують підстави для здійснення зарахування зустрічних вимог на суму 13 541,58 грн.

16.07.2015 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» до статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» були внесені такі зміни та доповнення:

« 8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов`язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов`язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

- за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

- кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов`язаними з банком особами.».

Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 №12-33820/15 «Щодо реалізації деяких норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» надано роз`яснення щодо законодавчих змін в частині можливості зарахування однорідних вимог:

- відповідно до абзацу другого пункту 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, протягом здійснення процедури ліквідації банку зарахування зустрічних однорідних вимог заборонено, крім випадків, визначених зазначеним пунктом Закону;

- у цьому разі боржник банку має бути одночасно кредитором цього банку, кошти мають бути спрямовані на погашення зобов`язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, а також договірне списання з рахунків має бути передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком;

- пункт 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, застосовується уповноваженими особами Фонду в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку.

Таким чином, на зобов`язання Банку перед Підприємством з огляду на правову природу правовідносин, що складися між сторонами, поширюються обмеження, встановлені статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відтак, в даному випадку зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак не може бути підставою для припинення грошових зобов`язань Підприємства перед Банком на суму заявлених у даній справі грошових вимог.

За таких обставин, позовні вимоги Банку про стягнення з Підприємства заборгованості у розмірі 13 541,58 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 280,71 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у період з 11.04.2016 по 09.10.2016 (за надані у березні 2016 року послуги) та з 13.05.2016 по 10.11.2016 (за надані у квітні 2016 року послуги).

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.7 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату наданих послуг на користь банку з клієнта стягується пеня в розмірі 0,3% від суми прострочених платежів за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 280,71 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд відзначає, що під час розгляду даної справи відповідачем жодних заяв щодо застосування наслідків спливу строку давності до вимог про стягнення неустойки не заявлялось.

За таких обставин, позовні вимоги Банку про стягнення з Підприємства заборгованості у розмірі 13 541,58 грн. та пені у розмірі 2 280,71 грн. задовольняються судом повністю.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» в особі філії «Автобусний парк №6» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2; ідентифікаційний код 31725604) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А; ідентифікаційний код 19364259) заборгованість у розмірі 13 541 (тринадцять тисяч п`ятсот сорок одна) грн. 58 коп., пеню у розмірі 2 280 (дві тисячі двісті вісімдесят) грн. 71 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий