ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2019 р. Справа № 911/2845/18

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Москалика О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ

(04108, м. Київ, пр. Свободи, 2 Г, літ. А, код 39592941)

до Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради

(08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Володимирська, 25, код 03190805)

про стягнення 10624319,12 грн.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради про стягнення 10230865,99 гривень компенсації витрат за надані житлово-комунальні послуги громадянам, які потребують надання субсидій, за рахунок субвенції з державного бюджету, 174690,76 гривень інфляційних втрат та 218762,37 гривень 3% річних. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надав послуги з газопостачання населенню м. Васильків Київської області, які мають право на субсидії та включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на субсидії, за період з 01.01.2018 до 01.10.2018, що підтверджується актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються житлові субсидії між позивачем та відповідачем за період з січня по вересень 2018 року. Проте відповідач не здійснив в повному обсязі відшкодування позивачу наданих послуг громадянам, які потребують надання субсидій, в результаті чого станом на 01.10.2018 утворилась заборгованість в розмір 10230865,99 гривень.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 24.01.2019.

23.01.2019 через канцелярію суду представник відповідача подав клопотання про видачу копії позовної заяви, у задоволенні якого судом відмовлено, оскільки позивачем в якості доказу надіслання відповідачу позовної заяви з додатками подано опис вкладення від 23.11.2018 в найменуванні предметів якого вказано позовна заява з додатками на 26 арк., кількість предметів 8. Отже, позивачем при подані позовної заяви до суду були дотримані вимоги п. 1 ч. 1 ст. 164, п.1 ч.1 ст.172 ГПК України.

12.02.2019 через канцелярію суду представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій повідомив, що відповідачем було погашено суму основного боргу в розмірі 10230865,99 гривень, докази сплати наявні в матеріалах справи. Просить стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 174690,76 гривень, 3% річних в розмірі 218762,37 гривень та судовий збір у розмірі 5901,80 гривень.

Заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнято судом та в подальшому розгляд справи здійснюватиметься щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 174690,76 гривень, 3% річних в розмірі 218762,37 гривень.

12.02.2019 через канцелярію суду представник позивача подав клопотання про повернення судового збору в розмірі 153462,99 гривень. Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги про задоволення заяви про зменшення розміру позовних вимог ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ», у суду виникають обставини для винесення відповідної ухвали про повернення ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» сплаченого останнім згідно платіжного доручення № 4373 від 20.11.2018 судового збору в розмірі 153462,99 гривень.

12.02.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що він не порушував законодавство і своєчасно перераховував отримані кошти від департаменту фінансів Київської обласної державної адміністрації через Фінансове управління Васильківської міської ради позивачу на відшкодування витрат за надані житлово-комунальні субсидії населенню за рахунок субвенції з державного бюджету, згідно договору №09-220/10 від 29.12.2017. Також відповідач зазначає, що згідно абзацу другого пункту 4 Порядку фінансування №256 управління отримує кошти на відшкодування позивачу витрат за надані їм житлово-комунальні субсидії населенню за рахунок субвенції з державного бюджету від Департаменту фінансів Київської обласної державної адміністрації через Фінансове управління Васильківської міської ради. Вищезазначене відповідач підтверджує листом начальника Фінансового управління Васильківської міської ради №74/2-12 від 08.02.2019. Просить вважати лист Фінансового управління Васильківської міської ради доказом того, що саме Департамент фінансів Київської обласної державної адміністрації є винним у затриманні виплати позивачу на відшкодування витрат за надані їм житлово-комунальні субсидії населенню згідно договору №09-220/10 від 29.12.2017, а не Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради. Відповідач також вважає, що дана справа не належить юрисдикції Господарського суду Київської області.

12.02.2019 через канцелярію суду представник відповідач подав заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фінансове управління Васильківської міської ради.

Ст. 51 ГПК України визначено наслідки незалучення у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а саме ч. 1 вищевказаної статті встановлено, що якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може предявити вимоги до сторони, така сторона зобовязана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі та подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані доказ про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

Суд, встановивши, що до заяви відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову не надано доказів надсилання відповідної заяви третій особі, залишає її без розгляду.

12.02.2019 через канцелярію суду представник відповідач подав заяву про залучення до участі у справі №911/2845/18 співвідповідача Департамент фінансів Київської обласної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Тобто, подання клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача є правом лише позивача.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги те, що клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача було подане відповідачем, в той час як приписами ГПК України передбачено залучення до участі у справі співвідповідача лише за клопотанням позивача, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про залучення в якості співвідповідача Департамент фінансів Київської обласної державної адміністрації.

14.01.2019 через канцелярію суду представник відповідача подав заяву про закриття провадження у справі та передання справи до адміністративного суду.

07.03.2019 через канцелярію суду представник відповідач подав лист Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради №05-898/09 від 01.03.2019.

04.03.2019 через канцелярію суду представник позивача на спростування доводів відповідача у справі подав відповідь на відзив, зазначивши, що неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування втрат, понесених позивачем внаслідок постачання природного газу населенню м. Васильків, яке отримує пільги, та не може бути підставою звільнення від відповідальності у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за порушення зобовязань.

04.03.2019 через канцелярію суду представник позивача подав заперечення на заяву відповідача про закриття провадження у справі та направлення позовної заяви до адміністративного суду. Зазначив, що спір про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за договором №09/220/10 про порядок відшкодування витрат за надані житлово-комунальні субсидії населенню за рахунок субвенцій з державного бюджету має розглядатися в порядку господарського судочинства.

07.03.2019 через канцелярію суду представник позивача подав додаткові письмові пояснення по справі.

26.03.2019 через канцелярію суду представник відповідача подав клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме листи Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради: №05-1130/09 від 19.03.2019, №05-1131/09 від 19.03.2019, №05-1129/09 від 19.03.2019.

Розгляд справи відкладався.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.03.2019 постановлено закрити підготовче засідання у справі, призначено розгляд справи по суті на 18.04.2019.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Київоблгаз збут (за договором виконавець) та Управлінням соціального захисту населення Васильківської міської ради (за договором платник) 29.12.2017 укладено Договір про порядок відшкодування витрат за надані житлово-комунальні субсидії населенню за рахунок субвенцій з державного бюджету №09-220/10.

Відповідно до п. 1.1. Договору, цей договір регламентує взаємовідносини сторін щодо відшкодування коштів за наданні житлові субсидії населенню, які мають право на відповідні житлові субсидії згідно чинного законодавства, на оплату житлово-комунальних послуг громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, які здійснюються виконавцем, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету» (із змінами).

Сторони виконують взаємні обовязки з метою забезпечення житлових субсидій на житлово-комунальні послуги населенню. Виконавець зобовязується здійснювати надання житлових субсидій громадянам, які мають право на відповідні субсидії. Платник зобовязується перераховувати виконавцю кошти для компенсації витрат по наданню житлових субсидій населенню (п.п. 2.1., 2.2.1., 2.4.1. договору).

Платник до 30 числа кожного місяця подає виконавцю на паперових та електронних носіях списки уповноважених власників, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Виконавець щомісячно до 03 числа поточного місяця, подає платнику на паперових носіях форму 3 Субсидія, акт звіряння розрахунків, з підписами уповноважених осіб та печаткою виконавця у чотирьох примірниках. Форма зазначених документів визначається виключно нормативними документами Міністерства соціальної політки України. Платник щомісяця на протязі 4-х робочих днів повертає форму 3 Субсидія, акт звіряння розрахунків, виконавцю в одному примірнику з підписами уповноважених осіб та печаткою платника, в якому вказує погоджену зі своєї сторони суму відшкодувань. Платник на підставі актів звіряння розрахунків житлово-комунальних субсидій, забезпечує перерахування сум відшкодування витрат за надані житлово-комунальні субсидії населенню виконавцю (розділ 3 договору).

Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов даного договору, відповідно до чинного законодавства України (п. 4.1. договору).

У пункті 5.1. договору сторони погодили, що даний договір діє з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року.

Згідно пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок 256), яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги та надані субсидії окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету України. Зокрема, п. 2 вказаної постанови КМУ встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно ч. 1 п. 8 Порядку, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. При цьому, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку).

Враховуючи вищевикладене, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання послуг громадянам, які мають право на пільги та громадянам, які потребують надання субсидій, здійснюється за рахунок державних субвенцій головним розпорядником коштів, яким є відповідач. При цьому, такі зобов'язання виникають безпосередньо із законів України.

Судом встановлено, що у період з 01.01.2018 року по 01.10.2018 року позивачем було надано послуги з газопостачання населенню м. Васильків Київської області, які мають право на субсидії та включені до Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на субсидії, що підтверджується актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються житлові субсидії між позивачем та відповідачем за період з січня по вересень 2018 року.

Так, Порядком № 256 встановлено наступну процедуру та строки відшкодування витрат за надані житлово-комунальні послуги громадянам, які потребують надання субсидій, за рахунок субвенції з державного бюджету:

- Казначейство перераховує протягом місяця, але не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним періодом, субвенцію для виплати пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу (абз. 13 п.6 Порядку № 256);

- Фінансові органи обласних держадміністрацій в межах сум, отриманих від Казначейства за відповідним видом послуг, протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів обласного значення тощо (абз. 1 п. 7 Порядку № 256);

- Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби (абз. 7 п. 7 Порядку №256);

- отримані місцевими бюджетами суми субвенцій в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків (ч. 1 п. 8 Порядку №256);

- головні розпорядники коштів місцевих бюджетів в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку №256).

Таким чином, відшкодування витрат за надані житлово-комунальні послуги громадянам, які потребують надання субсидій, за рахунок субвенції з державного бюджету мало бути здійснене Відповідачем у наступні строки:

- За січень 2018 р. до 02.03.2018; - За лютий 2018 р. до 30.03.2018; - За березень 2018 р. до 07.05.2018; - За квітень 2018 р. до 30.05.2018; - За травень 2018 р. до 02.07.2018; - За червень 2018 р. до 01.08.2018; - За липень 2018 р. до 31.08.2018; - За серпень 2018 р. до 02.10.2018; - За вересень 2018 р. до 31.10.2018.

Оскільки відповідач не здійснив в повному обсязі відшкодування позивачу наданих послуг громадянам, які потребують надання субсидій, в результаті чого станом на 01.10.2018 утворилась заборгованість в розмірі 10230865,99 гривень, позивачем звернувся до господарського суду за захистом порушеного права.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із наданням телекомунікаційних послуг здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання.

Судом встановлено, що відповідачем не в повному обсязі відшкодовано витрати, понесені внаслідок надання житлово-комунальних послуг громадянам, які потребують надання субсидій в період з 01.02.2018 року по 01.10.2018 року, внаслідок чого заборгованість за надані послуги за цей період становить 10230865,99 гривень.

12.02.2019 через канцелярію суду представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій повідомив, що відповідачем було погашено суму основного боргу в розмірі 10230865,99 гривень, докази сплати наявні в матеріалах справи. Просить стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 174690,76 гривень, 3% річних в розмірі 218762,37 гривень та судовий збір у розмірі 5901,80 гривень.

Заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнято судом та в подальшому розгляд справи здійснюватиметься щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 174690,76 гривень, 3% річних в розмірі 218762,37 гривень.

Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов даного договору, відповідно до чинного законодавства України (п. 4.1. договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позов в частині стягнення 3 % річних в розмірі 218762,37 гривень та інфляційних втрат у розмірі 174690,76 гривень, які нараховані позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у звязку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобовязань з оплати поставленного товару за договорами на підставі ст. 625 ЦК України є обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

Доводи відповідача щодо того, що вирішення цього спору належить до юрисдикції адміністративного суду, суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства; і, по-друге, - спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За визначенням, яке міститься у статті 4 Кодексу адміністративного судочинства, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, у випадку, якщо суб'єкт (у тому числі - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Враховуючи, що у відносинах щодо розрахунку з позивачем за надані ним особам, які мають право на відповідні житлові субсидії згідно чинного законодавства, житлово-комунальних послуг відповідач виступає не як суб'єкт владних повноважень, а як боржник у зобов'язальних правовідносинах, і між сторонами спору відсутні правовідносини влади та підпорядкування, суд відхиляє доводи відповідача про те, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Посилання ж відповідача на відсутність фінансування, як на підставу несплати заборгованості суд вважає необґрунтованими, враховуючи, що відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обовязку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України.

Згідно ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність відповідача.

Отже, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування втрат, понесених позивачем внаслідок постачання природного газу населенню м. Васильків, яке отримує пільги, та не може бути підставою звільнення від відповідальності у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за порушення зобовязання.

Усі інші твердження та заперечення відповідача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 237-239, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Володимирська, 25, код 03190805) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ (04108, м. Київ, пр. Свободи, 2 Г, літ. А, код 39592941) 174690,76 гривень інфляційних втрат, 218762,37 гривень 3% річних та 5901,80 гривень судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 18.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 26.04.2019.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Т.Д. Лилак