ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2019 р. Справа № 927/697/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників: позивача - Кисіль Т.В.

відповідача - Литовченко В.П.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2018 р. (повне рішення складено 29.12.2018 р.)

у справі № 927/697/18 (суддя - Книш Н.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго"

про стягнення заборгованості у розмірі 46674481,80 грн

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" про стягнення 18902743,42 грн основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу № 1719/14-БО-39 від 28.11.2013 р., а також 6293262,57 грн пені, 2000642,29 грн 3% річних та 16487677,59 грн інфляційних втрат.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору №1719/14-БО-39 купівлі-продажу природного газу від 28.11.2013 р. свої зобов'язання щодо своєчасної оплати за переданий у 2014 році природний газ не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Позивачем 27.11.2018 р. до суду першої інстанції подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просило стягнути з відповідача основний борг у розмірі 18741621,88 грн, пеню у розмірі 6293262,57 грн, 3% річних у розмірі 2384203,70 грн, та 19255393,65 грн інфляційних втрат, що разом складає 46674481,80 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2018 р. у справі № 927/697/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", з урахуванням заяви про збільшення їх розміру, задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 18741621,88 грн основного боргу, 2173514,64 грн 3% річних та 16994361,01 грн інфляційних втрат, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 22.01.2019 р. подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача 210689,06 грн 3% річних, 1358824,58 грн пені та 2261032,64 грн інфляційних втрат і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що визначення сукупного індексу інфляції у розмірі 196,588099800 за період з лютого 2015 року по жовтень 2018 року визначено на підставі норм чинного законодавства та здійснено позивачем з урахуванням рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України. Також скаржник зазначає, що пеня нарахована ним правомірно за прострочення оплати відповідачем за спожитий природний газ (у листопаді-грудні 2014 року) після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно з ухвалою від 18.01.2013 р.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) від 30.01.2019 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Власов Ю.Л., Пашкіна С.А.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", суддею-доповідачем виявлено недоліки такої скарги, а саме відсутність доказів сплати судового збору за її подання у встановлених законом порядку та розмірі.

Тому ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі № 927/697/18 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

До суду 12.02.2018 р. від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 р. було задоволено заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2018 р., поновлено Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначений строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, зупинено дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2018 р. у справі № 927/697/18 та призначено розгляд справи на 19.03.2019 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/676/19 від 18.03.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді Власова Ю.Л. у відпустці 19.03.2019 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи № 927/697/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 927/697/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 р. справу прийнято до провадження у визначеному складі суду.

У судовому засіданні 19.03.2019 р. було оголошено перерву до 11.04.2019 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

28.11.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" (далі - продавець) та Публічним акціонерним товариством "Облтеплокомуненерго" (далі - покупець) було укладено договір № 1719/14-БО-39 купівлі-продажу природного газу (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язувався передати у власність покупця у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору сторони встановили: газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Умовами п. 2.1 договору сторони передбачили, що продавець передає покупцю у період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. газ обсягом 25149,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях: січень - 4800,0 тис. куб. м, лютий - 4272,0 тис. куб. м, березень - 3825,0 тис. куб. м, квітень - 1430,0 тис. куб. м, травень - 250,0 тис. куб. м, червень - 210,0 тис. куб. м, липень - 180,0 тис. куб. м, серпень - 200,0 тис. куб. м, вересень - 270,0 тис. куб. м, жовтень - 1620,0 тис. куб. м, листопад - 3472,0 тис. куб. м, грудень - 4620,0 тис. куб. м.

Як передбачено п. 2.1.1 договору, обсяги газу, що планується передати за договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Відповідно до п. п. 3.3, 3.4 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. п. 5.1, 5.2 договору ціна на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України. Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3459,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; - податок на додану вартість за ставкою - 17%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн, крім того ПДВ - 17% - 50,25 грн, всього з ПДВ - 345,85 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 3823,78 грн, крім того ПДВ - 17% - 650,04 грн, всього з ПДВ - 4473,82 грн.

В подальшому до договору купівлі-продажу природного газу від 28.11.2013 р. № 1719/14-БО-39 між сторонами укладались додаткові угоди № 1 від 31.01.2014 р., № 2 від 29.04.2014 р., № 3 від 07.05.2014 р., № 4 від 13.06.2014 р., № 5 від 30.09.2014 р., № 6 від 18.11.2014 р. та № 7 від 22.12.2014 р. щодо внесення змін в розділ про ціну газу.

Відповідно до п. 5.2 договору, в редакції додаткової угоди № 7 від 22.12.2014 р., ціна за 1000 куб. м газу (з 01.12.2014 р.) становить 5900,00 грн, без врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 20 %. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральним та розподільними трубопроводами - 366,70 грн, крім того ПДВ - 20 % - 73,34 грн, всього з ПДВ - 440,04 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 6384,70 грн, крім того ПДВ - 20% - 1 276,94 грн, всього з ПДВ - 7661,64 грн.

На виконання умов укладеного договору продавцем було передано, а покупцем прийнято природній газ на загальну суму 78099775,20 грн, що підтверджується двосторонніми актами приймання передачі природного газу, а саме: від 31.01.2014 р. на суму 13735698,95 грн, від 28.02.2014 р. на суму 10426226,41 грн, від 31.03.2014 р. на суму 7938020,96 грн, від 30.04.2014 р. на суму 1792902,24 грн, від 31.05.2014 р. на суму 451185,40 грн, від 30.06.2014 р. на суму 406503,60 грн, від 31.07.2014 р. на суму 367253,86 грн, від 31.08.2014 р. на суму 295760,59 грн, від 30.09.2014 р. на суму 342012,93 грн, від 31.10.2014 р. на суму 1845791,04 грн, від 30.11.2014 р. на суму 15542473,37 грн, від 31.12.2014 р. на суму 24955945,85 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 6.3 договору в платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 договору).

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, свої зобов'язання за укладеним договором щодо вчасної оплати товару не виконав, в той час як позивачем було здійснено поставку товару на загальну суму 78099775,20 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Вбачається, що позивачем було поставлено природний газ відповідачу на загальну суму 78099775,20 грн.

Так, по акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р. на суму 13735698,95 грн, відповідач зобов'язаний був розрахуватись в строк до 14.02.2018 р., по акту приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 р. на суму 10426226,41 грн до 14.03.2014 р., по акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 р. на суму 7938020,96 грн до 14.04.2014 р., по акту приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 р. на суму 1792902,24 грн до 14.05.2014 р., по акту приймання-передачі природного газу від 31.05.2014 р. на суму 451185,40 грн до 16.06.2014 р., по акту приймання-передачі природного газу від 30.06.2014 р. на суму 406503,60 грн до 14.07.2014 р., по акту приймання-передачі природного газу від 31.07.2014 р. на суму 367253,86 грн до 14.08.2014 р., по акту приймання-передачі природного газу від 31.08.2014 р. на суму 295760,59 грн до 15.09.2014 р., по акту приймання-передачі природного газу від 30.09.2014 р. на суму 342012,93 грн до 14.10.2014 р., по акту приймання-передачі природного газу від 31.10.2014 р. на суму 1845791,04 грн до 14.11.2014 р., по акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 р. на суму 15542473,37 грн до 15.12.2014 р., по акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 р. на суму 24955945,85 грн до 14.01.2015 р.

Відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений природний газ в сумі 59358153,32 грн, що підтверджується наданою позивачем інформацією у довідці по операціях щодо розрахунків по договору № 1719/14-БО-39 та копіями виписок банку, а тому розмір заборгованості відповідача складає 18741621,88 грн.

Також зазначена сума боргу відповідача підтверджується двостороннім актом звіряння розрахунків від 31.08.2018 р., який підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 18741621,88 грн (78099775,20 грн - 59358153,32 грн) боргу за поставлений природний газ є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 6293262,57 грн пені, в тому числі: 54780,45 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в січні 2014 року за період з 15.02.2014 р. по 17.03.2014 р., 279887,75 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в лютому 2014 р. за період з 15.03.2014 р. по 23.06.2014 р., 511468,21 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в березні 2014 року за період з 15.04.2014 р. по 14.10.2014 р., 207681,93 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в квітні 2014 року за період з 15.05.2014 р. по 14.11.2014 р., 50050,68 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в травні 2014 року за період з 17.06.2014 р. по 30.11.2014 р., 39457,51 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в червні 2014 року за період з 15.07.2014 р. по 01.12.2014 р., 27991,79 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в липні 2014 року за період з 15.08.2014 р. по 01.12.2014 р., 16101,43 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у серпні 2014 року за період з 16.09.2014 р. по 02.12.2014 р., 12040,73 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у вересні 2014 року за період з 15.10.2014 р. по 02.12.2014 р., 36579,69 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у жовтні 2014 року за період з 15.11.2014 р. по 14.12.2014 р., 122784,41 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у листопаді 2014 році за період з 16.12.2014 р. по 29.12.2014 р., 4934437,99 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у грудні 2014 року за період з 15.01.2015 р. по 14.07.2015 р.

За неналежне виконання умов укладеного договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 2384203,70 грн 3% річних, в тому числі 12641,64 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в січні 2014 року за період з 15.02.2014 р. по 17.03.2014 р., 52389,81 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у лютому 2014 року за період з 15.03.2014 р. по 23.06.2014 р., 81698,63 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у березні 2014 року за період з 15.04.2014 р. по 30.11.2014 р., 29472,37 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у квітні 2014 року за період з 15.05.2014 р. по 30.11.2014 р., 6192,98 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у травні 2014 року за період з 17.06.2014 р. по 30.11.2014 р., 4675,06 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у червні 2014 року за період з 15.07.2014 р. по 01.12.2014 р., 3290,19 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у липні 2014 року за період з 15.08.2014 р. по 01.12.2014 р., 1876,22 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у серпні 2014 року за період з 16.09.2014 р. по 02.12.2014 р., 1377,42 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у вересні 2014 року за період з 15.10.2014 р. по 02.12.2014 р., 3919,25 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у жовтні 2014 року за період з 15.11.2014 р. по 14.12.2014 р., 13155,49 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у листопаді 2014 року за період з 16.12.2014 р. по 29.12.2014 р., 2173514,64 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у грудні 2014 року за період з 15.01.2015 р. по 26.11.2018 р.

Також позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 19255393,65 грн інфляційних втрат, а саме: 280430,34 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у лютому 2014 року за період з квітня 2014 року по червень 2014 року, 579006,56 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у березні 2014 року за період з травня 2014 року по грудень 2014 року, 174810,71 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у квітні 2014 року за період з червня 2014 по грудень 2014 року, 39088,53 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у травні 2014 року за період з липня 2014 року по грудень 2014 року, 33457,67 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у червні 2014 року за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року, 27072,57 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у липні 2014 року за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року, 12852,57 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в серпні 2014 року за період з жовтня 2014 по грудень 2014 року, 6498,25 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у вересні 2014 року за період з листопада 2014 року по грудень 2014 року, 18102176,45 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ у грудні 2014 року за період з лютого 2015 року по жовтень 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Згідно з п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною третьою статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Так частина 3 статті 7 вказаного вище Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.06.2018 р. у справі № 925/770/17 та від 12.09.2018 р. у справі № 910/22923/17.

Вбачається, що ПАТ "Облтеплокомуненерго" є теплопостачальною організацією і на нього поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки відповідача було включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, що підтверджується Переліком суб'єктів господарювання які включаються до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Станом на день набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (30.11.2016 р.) відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за договором № 1719/14-БО-39 за січень - листопад 2014 року, а тому відсутні правові підстави для нарахування позивачем пені в сумі 1358824,58 грн, 210689,06 грн 3% річних та 1153217,20 грн інфляційних втрат за прострочення оплати за поставлений природний газ в січні 2014 року - листопаді 2014 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 р. за заявою ТОВ "Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" у справі № 927/16/6б/13 було порушено провадження про банкрутство ПАТ "Облтеплокомуненерго". Одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018 р. заяву ТОВ "Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом з цим, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Отже наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи зі змісту Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 р. у справі № 28/5005/3240/2012.

Отже твердження скаржника про правомірне нарахування пені за прострочення оплати відповідачем за спожитий природний газ (у листопаді-грудні 2014 року) після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно з ухвалою від 18.01.2013 р. колегія вважає необґрунтованими. Боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховується, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення пені за неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у сумі сумі 6293262,57 грн за актами від 31.01.2014 р., від 28.02.2014 р., від 31.03.2014 р., від 30.04.2014 р., від 31.05.2014 р., від 30.06.2014 р., від 31.07.2014 р., від 31.08.2014 р., від 30.09.2014 р., від 31.10.2014 р., від 30.11.2014 р. та від 31.12.2014 р., а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягають задоволенню, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідача про зменшення розміру пені на 99%.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 18102176,45 грн, нарахованих на прострочення оплати за поставлений природний газ в грудні 2014 року за період з лютого 2015 року по жовтень 2018 року, встановлено, що позивачем безпідставно визначено сукупний індекс інфляції за визначений період у розмірі 196,588099800 замість 109,677109565.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 р., визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум, отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача 16994361,01 грн інфляційних втрат та 2173514,64 грн 3 % річних за період з лютого 2015 року по жовтень 2018 року.

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд необхідно покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2018 р. у справі № 927/697/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.05.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай