ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"23" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/346/19

Господарський суд Одеської області у складі: судді Оборотової О.Ю.

при секретарі судового засідання Борисова Н.В.

За позовом: Фермерського господарства «Дінекс-Агро»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор»

про усунення перешкод у користуванні майном

Представники сторін:

від позивача - Носенко І.П., за довіреністю

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

13.02.2019р. Фермерське господарство «Дінекс-Агро», звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» про усунення перешкод у здійсненні ФГ «Дінекс-Агро» прав користування та розпорядження своїм майном шляхом зобов'язання ТОВ «Ізмаїльський елеватор» утриматись від вчинення будь-яких дій, що перешкоджатимуть ФГ «Дінекс-Агро» у здійсненні ним вантажо-розвантажувальних робіт, вивозу з території елеватора, майна яке належить позивачу.

В обґрунтування позовних вимог, Фермерське господарство «Дінекс-Агро» посилається на неналежне викання відповідачем умов договору складського зберігання зерна.

Одночасно із позовом, 13.02.2019р., до суду від ФГ «Дінекс-Агро» надійшла заява про забезпечення позову за вх.№2-685/19, в якій заявник просить суд накласти арешт на пшеницю пшениці 3 класу врожаю 2018 року насипом у кількості 1.388 тон, згідно картки кількісно-якісного обліку за формою 36 за період з 01.01.2018р. по 03.12.2018р., що зберігається на території елеватора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, 4, )

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.02.2019р. задоволено заяву ФГ «Дінекс-Агро» від 12.02.2019р. за вх.№2-685/19 про забезпечення позову. Накладено арешт на пшеницю 3 класу врожаю 2018 року насипом у кількості 1.388 тон, згідно картки кількісно-якісного обліку за формою 36 за період з 01.01.2018р. по 03.12.2018р. по Фермерському господарству «Дінекс-Агро», що зберігаються на території елеватора ТОВ «Ізмаїльський елеватор», розташованого за адресою: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, 4, та передати її на відповідальне зберігання приватному підприємству «Влахос» (68671, Одеська область, Ізмаїльський район, с. Багате, вул. Центральна, 28 А, )

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.02.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/346/19 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.04.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 916/346/19; призначено справу до судового розгляду по суті на 23 квітня 2019р. о 14:00 год.

Відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив. Про місце, дату та час розгляду справи учасники повідомлені належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції, за юридичною адресою (є загальнодоступною та міститься у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Крім цього, суд звертає увагу, що поштову кореспонденцію відповідач не отримував, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відтак, приймаючи до уваги належне повідомлення учасників справи, даний спір вирішено судом по суті заявлених вимог за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

05.06.2018р. між Фермерським господарством «Дінекс-Агро» (далі - ФГ «Дінекс-Агро», Поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» (далі - ТОВ «Ізмаїльський елеватор», Зерновий склад) укладено договір складського зберігання зерна №3, предметом якого, згідно п. 1.2 вказаного Договору, є послуги ТОВ «Ізмаїльський елеватор» по доведенню якості зерна до вимог, обумовлених Договором, а також послуги зі зберігання зерна.

На виконання умов п. 1.1 договору складського зберігання зерна №3 від 05.06.2018р. ФГ «Дінекс-Агро», у відповідності до даних Зернового складу, згідно картки кількісно-якісного обліку за формою 36 за період з 01.01.2018р. по 03.12.2018р. було передано на зберігання ТОВ «Ізмаїльський елеватор» пшеницю 3 класу у кількості 1.388 тон.

Відповідно до умов п. 7.1 договору складського зберігання зерна №3 від 05.06.2018р. його сторонами було передбачено строк зберігання зерна тривалістю до 30.04.2019р.

Згідно умов п. 3.1 договору складського зберігання зерна №3 від 05.06.2018р., ТОВ «Ізмаїльський елеватор» були прийняті на себе зобов'язання з забезпечення належного зберігання зерна та здійснення його відпуску Поклажодавцеві, забезпечення доступу Поклажодавця до зерна для проведення огляду протягом строку його зберігання.

При цьому, «Зерновий склад» - ТОВ «Ізмаїльський елеватор» не має права розпоряджатися зерном (його частиною) Поклажодавця крім випадків, передбачених законодавством та цим Договором (п. 5.1 Договору).

Як зазначає позивач, 01.02.2019р. з метою реалізації своїх повноважень з розпорядження належною йому на праві власності сільськогосподарською продукцією звернувся на адресу ТОВ «Ізмаїльський елеватор» з листом-вимогою про відвантаження на автотранспорт пшениці 3 класу у кількості 1.388 тон - об'єкту договору складського зберігання зерна №3 від 05.06.2018р.

Однак, до теперішнього часу, попри чисельні звернення керівництва ФГ «Дінекс-Агро» на адресу ТОВ «Ізмаїльський елеватор» за його фактичним місцезнаходженням з вимогою про відвантаження переданої на зберігання пшениці 3 класу у кількості 1.388 тон, керівництвом товариства як усні, так і письмові вимоги ігноруються.

Таким чином, невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, стало підставою для звернення позивача до господарського суду Одеської області з відповідним позовом з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача у судових засіданнях, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 3. ст. 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Частиною першою статті 936 Цивільного кодексу України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігав) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. 953 Цивільного кодексу України норма зазначає, що зберігай зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз належних та допустимих доказів, які містяться у справі дає змогу дійти висновку, що відповідачем всупереч положень чинного законодавства та умов договору складського зберігання порушено право Приватного підприємства «Дінекс-Агро» на отримання майна, яке перебуває на зберіганні.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, позовні вимоги Фермерського господарства «Дінекс-Агро» підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Відповідно до ст. 145 ГПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст.ст. 20, 73, 74, 76, 86, 130, 165, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фермерського господарства «Дінекс-Агро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» - задовольнити.

2. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, 4, ) усунути перешкоди у здійсненні Фермерським господарством "Дінекс-Агро" (68654, Одеська область, Ізмаїльський район, с. Першотравневе, вул. Суворова, 1-А, ) права користування та розпоряджання своїм майном шляхом зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Ізмаїльський елеватор" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, 4, ) утриматись від вчинення будь-яких дій, що перешкоджатимуть Фермерському господарству "Дінекс- Агро" у здійсненні ним вантажно-розвантажувальних робіт, вивозу з території елеватора, розташованого за адресою: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, 4, пшениці 3 класу врожаю 2018 року насипом у кількості 1.388 (одна тисяча триста вісімдесят вісім) тон, згідно картки кількісно-якісного обліку за формою 36 за період з 01.01.2018р. по 03.12.2018р. по Фермерському господарству "Дінекс- Агро".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, 4, ) на користь Фермерського господарства «Дінекс-Агро» (68654, Одеська область, Ізмаїльський район, с. Першотравневе, вул. Суворова, 1-А, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2881,50 грн.

4. Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 14.02.2019р.по справі №916/346/19, щодо накладення арешту на пшеницю 3 класу врожаю 2018 року насипом у кількості 1.388 тон, згідно картки кількісно-якісного обліку за формою 36 за період з 01.01.2018р. по 03.12.2018р. по Фермерському господарству «Дінекс-Агро», що зберігаються на території елеватора ТОВ «Ізмаїльський елеватор», розташованого за адресою: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, 4, та передати її на відповідальне зберігання приватному підприємству «Влахос» (68671, Одеська область, Ізмаїльський район, с. Багате, вул. Центральна, 28 А, ) продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 26 квітня 2019 р.

Суддя О.Ю. Оборотова