ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2019 р. Справа№ 910/12692/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 08.05.2019

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2018 (повний текст складено 02.11.2018)

у справі № 910/12692/18 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Спільного українсько-американського підприємства «УкрКарпатойл ЛТД» (як товариство з обмеженою відповідальністю)

Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270, 271 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

У вересні 2018 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Спільного українсько-американського підприємства «УкрКарпатойл ЛТД» (як товариство з обмеженою відповідальністю) (далі - ТОВ «УкрКарпатойл ЛТД») та Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта») за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз») про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу обґрунтовані тим, що укладений 18.10.2016 між відповідачем 1 та відповідачем 2 договір №06.1/860-Г купівлі-продажу природного газу підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215, 228 Цивільного кодексу України, оскільки він суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», щодо обов'язку відповідача 1 продажу (реалізації) виключно позивачу, як спеціально уповноваженому Кабінетом Міністрів України суб'єкту на формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб, зокрема, населення для подальшої реалізації такого природного газу для потреб населення, всього обсягу природного газу власного видобутку за період квітень-серпень 2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 справу №910/12692/18 призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче засідання на 30.10.2018.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2018 визнано подання позовної заяви ПАТ «НАК «Нафтогаз України» №14/4-1248 від 20.09.2018 у справі №910/12692/18 зловживанням процесуальними правами. Позовну заяву ПАТ «НАК «Нафтогаз України» №14/4-1248 від 20.09.2018 у справі № 910/12692/18 залишено без розгляду. Стягнуто з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в дохід Державного бюджету України штраф за зловживання процесуальними правами у розмірі 5 286, 00 грн.

Ухвала Господарського суду міста Києва обґрунтована тим, що подання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» позову про визнання договору №06.1/860-Г купівлі-продажу природного газу від 18.10.2016 недійсним з тих підстав, які вже були предметом розгляду в іншій справі, яким надана оцінка та щодо яких суд дійшов певних висновків, є по суті намаганням переглянути остаточне і обов'язкове для виконання рішення з метою повторної оцінки тих самих доказів за тих самих підстав, що порушує принцип правової визначеності за відсутності виправданих обставин.

А тому суд першої інстанції дійшов висновку, що подання НАК «Нафтогаз України» позову про визнання договору №06.1/860-Г купівлі-продажу природного газу від 18.10.2016 недійсним з тих самих підстав, що були предметом розгляду у справі №910/5710/17 є поданням завідомо безпідставного позову та свідчить про зловживання процесуальними правами учасником справи.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2018.

Справа розглядалася різними складами суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 прийнято апеляційну скаргу ПАТ « НАК «Нафтогаз України» до провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на 01.04.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 відкладено розгляд апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.10.2018 у справі № 910/12692/18 на 10.04.2019. Зобов'язано АТ «Укртрансгаз» невідкладно направити пояснення на адреси ТОВ «УкрКарпатойл ЛТД» та ПАТ «Укрнафта», надавши суду відповідні докази.

У зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.04.2019 прийнято справу до провадження в іншому складі суду. Розгляд справи відкладено до 08.05.2019.

У судове засідання 08.05.2019 з'явилися представники всіх учасників справи.

Представник скаржника, якого підтримав представник третьої особи, у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити. Відповідно, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу передати для розгляду до суду першої інстанції. Представник відповідачів проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

До Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2018, в якій позивач просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник зазначає, що під час розгляду справи № 910/5710/17, предметом якої була вимога про збільшення на особовому рахунку відповідача 2 обсягу природного газу на 3 642, 584 тис. м. куб. (тобто спірні правовідносини виникли в зв'язку з невиконанням AT «Укртрансгаз» умов договорів зберігання, укладених з позивачами та вимог кодексу газотранспортної системи) судами був застосований принцип презумпції правомірності правочину (ст. 204 Цивільного кодексу України), a питання його дійсності/недійсності не досліджувалось, оскільки сторонами вимоги про визнання спірного договору не заявлялось.

Також скаржник вказує, що предметом розгляду у справі № 910/5710/17 не було вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до позивача 1 виконати обов'язки, визначені Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу», щодо передачі природного газу, видобутого у квітні-серпні 2015 року третій особі, а є зобов'язання відповідача на підставі укладеного між позивачами договору купівлі-продажу зменшити на особовому рахунку позивача 1 обсяг природного газу на 3 642, 584 тис. м. куб. та збільшити на особовому рахунку позивача 2 обсяг природного газу на З 642, 584 тис. м. куб. Тоді як скаржник звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом №14/4-1248 від 20.09.2018 у справі №910/12692/18, предметом якого є визнання договору недійсним. Тобто предмет даної справи відрізняється від предмету розгляду у справах № 910/5710/17, а тому позивач скористався правом на судовий захист передбаченим, зокрема ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус судів», а не зловживав процесуальними правами.

Крім того, позивач зазначає, що реалізуючи право на судовий захист, він правомірно обрав спосіб захисту порушеного права, визначений ст. 16 Цивільного кодексу України - визнання правочину недійсним, оскільки процесуальна дія, умови та порядок її вчинення дозволена процесуальним законом, то немає жодних підстав розцінювати її як зловживання правом.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

14.01.2019 та 01.04.2019 від АТ «Укртрансгаз» на адресу суду надійшли пояснення, в яких третя особа просила задовольнити апеляційну скаргу.

АТ «Укртрансгаз» зазначає, що предметом позову у справі №910/5710/17 є зобов'язання AT «Укртрансгаз» зменшити на особовому рахунку ТОВ «УкрКарпатойл ЛТД» обсяг природного газу на 3 642, 584 тис. м. куб. та збільшити на особовому рахунку ПАТ «Укрнафта» обсяг природного газу на З 642, 584 тис. м. куб. Стягнення з AT «Укртрансгаз» на користь ТОВ «УкрКарпатойл ЛТД» збитків, штрафу, пені. Водночас, предметом позову у справі №910/12692/18 є визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу № 06.1/860-Г від 18.10.2016. Тобто, предмети та підстави позовів є різними.

Також третя особа зазначає, що Господарський суд міста Києва при прийнятті оскаржуваної ухвали не навів обґрунтованих доводів щодо завідомо, тобто очевидної безпідставності вказаного позову, не зазначив беззаперечні та вагомі ознаки штучності позову, або того, що за вимогами цього позову відсутній предмет спору.

28.01.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від відповідачів надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відповідачі вважають, що підтвердженням того, що подана НАК «Нафтогаз України» позовна заява є зловживання процесуальними правами є те, що підстави і предмет позовної заяви № 14/4-1248 від 20.09.2018 «слово в слово» відтворюють підстави і предмет вимог, заявлених ним під час розгляду справи № 910/5710/17, підстави позову вже отримали правову оцінку господарських судів, включаючи Верховний Суд, під час розгляду спору у справі № 910/5710/17.

Заявлена НАК «Нафтогаз України» позовна вимога - визнати договір недійсним, не спрямована і не може бути спрямована на захист будь-яких порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів позивача, оскільки: по-перше, ПАТ НАК «Нафтогаз України» не є стороною договору купівлі-продажу природного газу від і 8.10.2016р. № 06.1/860-Г і на підставі цього договору не могли виникнути і ніколи не виникали ніякі права позивача, які б можна було вважати «порушеними, невизнаними або оспорюваними».

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву скаржника без розгляду, виходив з того, що подання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» позову про визнання договору №06.1/860-Г купівлі-продажу природного газу від 18.10.2016 недійсним з тих самих підстав, що були предметом розгляду у справі №910/5710/17, є поданням завідомо безпідставного позову та свідчить про зловживання процесуальними правами учасником справи.

Суд апеляційної інстанції з вказаними вище висновками місцевого суду не погоджується з огляду на таке.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

З урахуванням ч. 1 ст.20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, хоча розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, спосіб захисту, визначений законом або договором, має відповідати порушеному праву.

Так, у відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

При цьому, з урахуванням положень ст. 2, ч. 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, зокрема, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Апеляційний суд зазначає, що наведеними вище положеннями чинного законодавства не встановлено заборони особі обирати декілька способів захисту права, яке вона вважає порушеним, не встановлено черговість подання позовів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду справи № 910/5710/17 було зобов'язання ПАТ «Укртрансгаз» зменшити на особовому рахунку ТОВ «УкрКарпатойл ЛТД» обсяг природного газу на 3 642, 584 тис. м. куб. та збільшити на особовому рахунку ПАТ «НАК «Укрнафта» обсяг природного газу на 3 642, 584 тис. м. куб.; стягнення 598 027, 65 грн збитків, 3 218 769, 35 грн пені і 1 644 628,68 грн штрафу. Тобто, зобов'язання вчини певні дії (виконати обов'язок в натурі) та стягнення збитків, пені, штрафу. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі укладеного між позивачами договору купівлі-продажу природного газу від 18.10.2016 № 06.1/860-Г право власності на газ з 31.10.2016 перейшло від позивача 1 до позивача 2; відповідач як оператор газосховищ, отримавши акт приймання-передачі газу від 31.10.2016, зобов'язаний був відобразити передачу права власності на газ на особових рахунках позивача 1 та позивача 2, зокрема, відобразити зменшення на 3 642, 584 тис. м. куб. обсягу природного газу на особовому рахунку позивача 1 та збільшення на 3 642, 584 тис. м. куб. обсягу газу на особовому рахунку позивача 2; тому в частині стягнення з відповідача збитків, пені та штрафу обґрунтовано порушенням зобов'язань та наявністю збитків у позивачів.

Крім того, як вказав суд першої інстанції у справі № 910/5710/17 посилання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в судах апеляційної та касаційної інстанції на нікчемність договору купівлі-продажу в силу вимог ст. 228 Цивільного кодексу України розглянуті та відхилені судами з огляду на правомірність правочину. А тому, на переконання суду першої інстанції, при розгляді справи №910/5710/17 судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій були розглянуті та відхилені доводи ПАТ «НАК «Нафтогаз України» щодо недійсності договору №06.1/860-Г купівлі продажу природного газу від 18.10.2016, а також доводи щодо його нікчемності в силу ст. 228 Цивільного кодексу України.

Водночас, звертаючись до суду з даним позовом, скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що оскаржуваний договір укладений всупереч вимог ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», щодо обов'язку відповідача 1 продажу (реалізації) виключно позивачу, як спеціально уповноваженому Кабінетом Міністрів України суб'єкту на формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб, зокрема, населення для подальшої реалізації такого природного газу для потреб населення, всього обсягу природного газу власного видобутку за період квітень-серпень 2015 року, що згідно зі ст. 215, 228 Цивільного кодексу України є підставами для визнання договору недійсним. Тобто порушення вимог норм Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

До того ж, питання недійсності договору №06.1/860-Г купівлі-продажу природного газу від 18.10.2016 скаржником у справі №910/5710/17 (як вбачається із судових рішень) взагалі не ставилося. Доказів існування інших справ, предметом яких було питання недійсності вказаного договору, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що питання недійсності договору №06.1/860-Г купівлі-продажу у справі № 910/5710/17 не розглядалося та не було предметом окремо заявленої вимоги. А тому доводи відповідачів про заперечення скаржника в іншій судові справі відхиляються судом як необґрунтовані.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджується, а місцевим судом не наведено обґрунтованих доводів, що подання позивачем позову про визнання договору недійсним є зловживанням процесуальними правами, а тому місцевий суд, залишивши позовну заяву без розгляду, позбавив позивача можливості реалізувати своє право на отримання судового захисту у обраний ним спосіб.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи відповідачів про неможливість подання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» даного позову, оскільки останній не є стороною спірного правочину є необґрунтованими з огляду на те, що встановлення факту порушення або відсутності порушеного права оспорюваним правочином, зокрема, і мало бути предметом розгляду даної справи, в залежності від чого суд приймає відповідне рішення.

Отже, суд апеляційної інстанції, враховуючи норми ст. 74 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів та ч. 2 ст. 237 ГПК України про неможливість суду виходити у рішенні за межі позовних вимог, вважає необґрунтованим висновок місцевого суду, що подання даного позову є завідомо безпідставним та свідчить про зловживання процесуальними правами учасником справи, а дослідження питання дійсності або ж недійсності правочину, з підстав зазначених скаржником, підлягає обов'язковому дослідженню судом при вирішенні справи по суті.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обґрунтована, а ухвала суду першої інстанції така, що прийнята з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, що призвело до порушенням норм процесуального права, зокрема ст. 4, 43, 135 ГПК України.

Отже, на підставі ст. 2, 20, 269, 270, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги у даній справі та скасування ухвали суду першої інстанції.

8. Судові витрати

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК), а понесені судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Керуючись ст. 2, 269, 270, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 280, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 у справі № 910/12692/18 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 у справі № 910/12692/18 скасувати.

3. Справу № 910/12692/18 направити для розгляду до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 15.05.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Є.Ю. Пономаренко

В.В. Сулім