ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р. Справа№ 910/4515/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Добрицька В.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.06.2018 (повний текст рішення складено 04.07.2018)

у справі № 910/4515/18 (суддя Чинчин О. В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення заборгованості в розмірі 1 760 286, 20 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» (далі - ТДВ «Альянс Україна», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ, відповідач) про стягнення 1 760 286,20 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором про співпрацю № 130 у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за внутрішніми договорами від 28.12.2012 щодо повернення страховику залишку гарантійного внеску у фонді захисту потерпілих та інвестиційний дохід за 4 квартал 2016, 1 квартал 2017, в зв'язку з припиненням асоційованого члена МТСБУ, відтак просило стягнути з відповідача гарантійний внесок до централізованого страхового резервного фонду захисту потерпілих в розмірі 1 740 408, 74 грн., інвестиційний дохід за 4 квартал 2016 в розмірі 6 673, 71 грн., інвестиційний дохід за 1 квартал 2017 в розмірі 8 461, 07 грн., 3% річних у розмірі 8 718, 04 грн. та інфляційні втрати в розмірі 16 194, 88 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі №910/4515/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ТДВ «Альянс Україна» гарантійний внесок в розмірі 1 705 640, 13 грн., інвестиційні доходи в розмірі 15 134, 78 грн., 3 % річних в розмірі 8 555, 16 грн., інфляційні в розмірі 15 910, 74 грн., судовий збір в розмірі 26 178, 61 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України, оскаржило його в апеляційному порядку й просило рішення змінити, задовольнити частково позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача гарантійний внесок в сумі 786 589, 93 грн., інвестиційні доходи в сумі 15 134, 78 грн., 3 % річних в сумі 3 685, 12 грн., інфляційні витрати в сумі 6 292,72 грн., судовий збір - пропорційно сумі задоволених позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що викладена в оскаржуваному рішенні правова позиція не відповідає приписам матеріального права та правовідносинам, що склалися між сторонами у даній справі. За твердженнями апелянта, зміни, які відбулись в Законі України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо порядку повернення гарантійних внесків, обмежували суму повернення виключно сплаченими гарантійними внесками. Такі зміни було обмовлено розширенням способу формування цього фонду гарантійних внесків, які після внесення змін, могли формуватись, в тому числі, і за рахунок вільних від зобов'язань коштів централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, а не тільки за рахунок сплачених до фонду грошових коштів. Таким чином, на переконання апелянта, в зв'язку із прийняттям згаданих змін, поверненню підлягали лише гарантійні внески, сплачені страховою компанією до централізованого фонду. Однак, судом першої інстанції не було враховано положень Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 5090-VI від 05.07.2012, приписів ч.1 ст. 75 ГПК України та ст. 628 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі № 910/18362/16 обставин, сума сплаченого гарантійного внеску, яка підлягала поверненню, на думку апелянта, складала 2 873 866, 92 грн. за вирахуванням сплачених МТСБУ коштів. Крім цього, на час звернення з позовом до суду, відповідачем вже було повернуто (сплачено) позивачу частину гарантійних внесків з урахуванням інвестиційного доходу в сумі 1 915 662, 72 грн., відтак залишок фактично сплачених гарантійного внеску складає 958 204, 20 грн. (2 873 866, 92 грн. - 1 915 662, 72 грн.). З врахуванням невиплаченого інвестиційного доходу за періоди четвертого кварталу 2016 в сумі 6 673, 71 грн. та за перший квартал 2017 в сумі 8 461,07 грн., сума невиплаченого гарантійного внеску складає 973 338, 98 грн. (958 204, 20 грн. + 6 673, 71 грн. + 8 461,07 грн.). Крім цього, за твердженнями апелянта, висновки суду першої інстанції про те, що сума гарантійних внесків в Фонді захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах («ФЗП») складає - 3 656 071, 46 грн. не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами, що є в справі, адже згідно наданих ним звітів остаточна сума сплаченого гарантійного внеску позивача на 01.01.2016 складала 2 873 866, 92 грн. На переконання апелянта, розрахунок сум, які було витрачено на виплати по регламентним виплатам за банкрутів із залишків грошових коштів позивача в Фонді захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, не відповідає зібраним у справі доказам, оскільки загальна сума розподілених регламентних виплат складає не 34 768, 61 грн., як помилково встановлено судом, а 186 749, 68 грн. Крім цього, апелянт не погодився з рішенням суду в частині стягнення з нього на користь позивача 10 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував на безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, щодо належного визначення розміру заборгованості, яка підлягає сплаті скаржником на користь позивача, останній зазначив про правомірність посилання місцевого суду на факти, що мають преюдиційні значення для вирішення цієї справи, зокрема, встановлені у справі № 910/10362/16 щодо суми в розмірі 3 656 071, 46 грн., яка є сумою тих гарантійних внесків, які підлягають поверненню в цій частині. За твердженнями позивача, з наданих відповідачем витягу з Протоколу президії МТСБУ та доданого до нього звіту про рух коштів за 1 квартал 2016 видно, що із загальної суми участі позивача у Фонді захисту потерпілих сума гарантійних внесків становить 3 656 071,46 грн. і саме ця сума має братися до уваги для подальших рахунків фактичного залишку гарантійного внеску. З приводу належного визначення розміру регламентних виплат, позивач зазначив, що з наданих скаржником доказів неможливо встановити ані загального обсягу вимог кредиторів за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ані розміру тих з них, що залишилися непокритими (невідшкодованими) за рахунок гарантійних внесків страховиків, визнаних банкрутами тощо.

У відповіді на відзив, апелянт фактично продублював обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги, а також зазначив про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача додатково 19 710, 75 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивачем було подано клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача 39 421, 50 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи судом першої інстанції, а також клопотання про вихід за межі вимог апеляційної скарги МТСБУ, відповідно до якого позивач просив змінити оскаржуване рішення, зокрема, стягнути з відповідача (МТСБУ) 78 843, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи судом першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції 07.05.2019 з'явились представники сторін, представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення змінити, задовольнити частково позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача гарантійний внесок в сумі 786 589, 93 грн, інвестиційні доходи в сумі 15 134, 78 грн, 3 % річних в сумі 3 685, 12 грн, інфляційні витрати в сумі 6 292,72 грн, судовий збір - пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Представник позивача судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення змінити з урахуванням його заяви про вихід за межі апеляційних вимог.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 28.12.2012 між ТДВ «Альянс Україна» (позивачем, страховиком за договором) та МТСБУ (відповідачем, бюро за договором) укладено Договір про співпрацю № 130 у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за внутрішніми договорами, предметом якого за умовами п. 1.1 є співробітництво сторін у сфері організації та провадження обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за внутрішніми договорами страхування.

Положеннями п.2.1 Договору сторони погодили, що страховик зобов'язується:

сплатити вступний членський внесок у розмірі, визначеному рішенням органу управління МТСБУ (п. 2.1.1);

своєчасно та у повному обсязі сплачувати щомісячні членські внески до цільового фонду фінансування діяльності бюро (п. 2.1.2);

надавати бюро звіти за формами та у строки, що затверджені Президією Бюро (п. 2.1.7);

сформувати в централізованому страховому резервному фонді захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (далі - фонд захисту потерпілих) базовий гарантійний внесок у сумі еквівалентній 500 000,00 євро (п. 2.1.12);

поповнювати базовий та вносити додаткові гарантійні внески у фонд захисту потерпілих у випадках та на умовах, встановлених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), положенням про цей фонд, іншими внутрішніми документами чи рішеннями органів управління бюро, прийнятими у межах їх повноважень (п. 2.1.15).

За умовами п. 2.2 Договору обов'язками бюро є, зокрема, згідно п. 2.2.8 Договору повернути на умовах, встановлених законом, положенням про фонд захисту потерпілих та цим договором, гарантійні внески, сплачені страховиком до цього фонду.

Відповідно до п. 4.2 Договору сплату членських внесків (в тому числі й додаткових) страховик здійснює щомісяця до 25 числа поточного місяця, якщо інший строк не передбачено загальними зборами членів та/або президією бюро.

Відрахування з премій обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до фонду захисту потерпілих та до фонду попереджувальних заходів бюро страховик здійснює щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним (п. 4.3 Договору).

За умовами п.п. 4.4, 4.5 Договору кошти, необхідні для формування базового гарантійного внеску, сплачується страховиком протягом тридцяти днів з дня підписання Договору, якщо інший строк не встановлено законом. Строки здійснення інших платежів до фонду захисту потерпілих, визначаються положенням про цей фонд.

Цей договір згідно п. 12.1 вступає в силу з дати його підписання сторонами та скріплення їх печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Цивільні права та обов'язки на підставі ч. 1 ст. 11 ЦК України виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин (ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України) повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у тому числі, діяльність МТСБУ регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом п. 39.1 ст. 39 згаданого Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Статут МТСБУ затверджується зборами засновників (членів) МТСБУ, погоджується з Уповноваженим органом та реєструється згідно вимог законодавства.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для забезпечення виконання зобов'язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, зокрема, фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених ст. 41 Закону.

Джерелами формування централізованих страхових резервних фондів є: базовий та додаткові гарантійні внески у розмірі, визначеному МТСБУ; відрахування страховиків з премій обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі, визначеному Координаційною радою МТСБУ; повернені МТСБУ в регресному порядку кошти за заподіяну у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкоду; добровільні внески та пожертвування.

Порядок і умови формування централізованих страхових резервних фондів встановлюються положенням про порядок і умови формування централізованих страхових резервних фондів, що затверджується президією МТСБУ та погоджуються з Координаційною радою МТСБУ.

За приписами п. 51.8 ст. 51 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» члени МТСБУ зобов'язані сплачувати: а) членські внески у розмірі, визначеному загальними зборами членів МТСБУ; б) гарантійні та інші внески до централізованих страхових резервних фондів у розмірі, визначеному цим Законом; в) відрахування з премій обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до цього Закону.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням засідання загальних зборів Моторного (транспортного) страхового бюро України, оформленим протоколом №47/2014 від 26.03.2015, з членів МТСБУ виключено ТДВ «Альянс Україна» на підставі поданої заяви (на підставі ст. 52 загаданого Закону та п.п. 6.9.1 п. 6.9 ст. 6 Статуту МТСБУ).

За змістом п. 51.9 ст. 51 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» гарантійні внески, сплачені страховиком до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, з урахуванням інвестиційного доходу, отриманого від розміщення таких внесків, та з вирахуванням коштів, сплачених МТСБУ, підлягають поверненню страховику за умови, що стосовно нього не здійснюється процедура ліквідації та/або банкрутства. Строк такого повернення з ФЗП становить три роки з дня припинення асоційованого членства страховика в МТСБУ.

Таким чином, граничний строк повернення з ФЗП сплаченого гарантійного внеску позивачу - 26.03.2018.

Положенням про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, погодженим Протоколом Координаційної ради МТСБУ № 47/2014 від 17.11.2014 та затвердженим Протоколом Президії МТСБУ № 320/2014 від 07.08.2014, розробленим згідно ст.43 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено порядок і умови формування, використання та розміщення централізованого страхового резервного фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах.

У відповідності до п. п. 2.1, 2.2 Положення фонд захисту потерпілих формується страховиками, які набувають статусу асоційованих членів бюро, а також тими, що є чи були асоційованими членами бюро. Джерелами формування фонду захисту потерпілих є: базовий та додаткові гарантійні внески; відрахування страховиків з премій за внутрішніми договорами; повернені бюро у регресному порядку кошти за заподіяну у результаті ДТП шкоду; добровільні внески та пожертвування.

Положеннями п. 51.8 ст. 58 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що члени МТСБУ зобов'язані сплачувати: а) членські внески у розмірі, визначеному загальними зборами членів МТСБУ; б) гарантійні та інші внески до фондів МТСБУ, створених відповідно до цього Закону та положень про порядок і умови формування централізованих страхових фондів, а також компенсацію здійснених МТСБУ витрат за зобов'язаннями страховиків. Розміри базових гарантійних внесків страховика до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ станом на останній день кожного кварталу не можуть бути меншими за розміри, визначені положеннями про ці фонди; в) відрахування з премій обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до цього Закону.

Мінімальний базовий гарантійний внесок страховика до фонду захисту потерпілих встановлюється у сумі, який на дату введення в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 5090-VI від 05.07.2012 мав статус асоційованого члена МТСБУ, встановлюється у сумі, еквівалентній 500 000 євро за валютним обмінним курсом України, встановленим Національним банком України на дату набрання чинності цим Законом. При набутті статусу асоційованого члена МТСБУ після набрання чинності зазначеним вище Законом мінімальний базовий гарантійний внесок страховика до фонду захисту потерпілих встановлюється у сумі, еквівалентній 500 000 євро за валютним обмінним курсом валюти України, встановленим Національним банком України на дату внесення коштів (п. 2.3 Положення).

Розмір базового гарантійного внеску страховика до фонду захисту потерпілих станом на останній день кожного кварталу не може бути меншим за суму, встановлену п. 2.3 Положення (п. 2.4 Положення).

Відповідно до п. 2.7 Положення базовий гарантійний внесок страховика збільшується на суму платежів, здійснених ним до фонду захисту потерпілих за втрачені бланки полісів внутрішнього обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Розмір таких платежів встановлюється президією бюро.

Розмір додаткового гарантійного внеску до фонду захисту потерпілих, порядок його формування, використання і розміщення встановлюються окремими рішеннями президії бюро та не регламентуються Положенням (п. 2.8 Положення).

За змістом п. 2.11 Положення базові гарантійні внески страховиків, за рішенням президії бюро, можуть збільшуватись на частину суми наявних на кінець календарного кварталу коштів фонду захисту потерпілих інших, ніж базовий гарантійний внесок. Величина інших, ніж базовий гарантійний внесок, коштів фонду захисту потерпілих страховика після здійснення цієї процедури не може бути меншою мінімальної величини, встановленої президією бюро.

Відповідно до п. 4.4 Положення за рішенням президії бюро отриманий інвестиційний дохід перераховується страховикам після затвердження президією бюро звіту дирекції бюро про наявність та рух коштів фонду захисту потерпілих за звітній квартал. У разі наявності у страховика заборгованості перед бюро або порушень умов забезпечення платоспроможності, визначених законодавством та/або внутрішніми документами бюро, інвестиційний дохід за рішенням президії бюро може бути спрямований на погашення заборгованості такого страховика або збільшення його гарантійного внеску.

За приписами п. 6.4 кінцевих та перехідних положень для страховиків, які мають статут члена бюро на момент набрання чинності цим положенням, мінімальний базовий гарантійний внесок страховика у фонді захисту потерпілих встановлюється до 04.11.2014 у сумі, еквівалентній 300 000 євро за валютним обмінним курсом валюти, встановленим НБУ на дату, визначену у п. 2.3.

Таким чином, Положенням про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, погодженим Протоколом Координаційної ради МТСБУ № 47/2014 від 17.11.2014 та затвердженим Протоколом Президії МТСБУ № 320/2014 від 07.08.2014, передбачено два види внесків: базовий (який вноситься страховиком до фонду захисту потерпілих) та додатковий (порядок його формування і використання, встановлюється президією бюро), які є джерелами формування фонду захисту потерпілих, та які в сукупності складають суму гарантійного внеску, до якого також в процесі діяльності може бути зараховано інвестиційний дохід (внаслідок його включення в суму базового гарантійного внеску), що передбачено п. 4.4 Положення.

Наведені показники в сукупності і складають суму гарантійного внеску, який фактично формується шляхом внесення первісно визначеної суми коштів та подальшого зарахування до вказаної суми інвестиційного прибутку та наявного залишку вільних від зобов'язань коштів. Тобто, правова природа суми інвестиційного прибутку та суми наявного залишку вільних від зобов'язань коштів перетворюється у гарантійний внесок, і в наданих відповідачем відомостях здійснено розбивку суми гарантійного внеску по сумам його формування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 26.12.2016 у справі №910/22866/15.

За приписами п.п 5.1, 5.2 Положення облік коштів фонду захисту потерпілих здійснюється із забезпечення персоніфікації надходжень, розміщення та використання коштів в порядку, встановленою Президією Бюро. Облік коштів фонду захисту потерпілих здійснюється Бюро на окремому рахунку.

Відповідно до п. 5.3 Положення дирекція бюро щоквартально надає президії бюро та страховикам до 20 числа місяця, наступного за звітнім кварталом, звіт про наявність та рух коштів фонду захисту потерпілих з визначенням таких показників:

- залишок коштів на початок кварталу (в тому числі гарантійного внеску);

- фактичні надходження протягом кварталу (постатейно);

- регламентні виплати;

- інші витрати (постатейно);

- залишок коштів на кінець кварталу (в тому числі гарантійного внеску);

- доходи від розміщення коштів фонду захисту потерпілих;

- дебіторська заборгованість до фонду захисту потерпілих.

Таким чином, залишок коштів гарантійного внеску визначається президією бюро, тобто відповідачем. Розмір розрахованого резерву збитків також затверджується президією бюро.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, звітів про рух коштів ФЗП ТДВ «Альянс Україна»:

за 3 квартал 2015 залишок коштів станом на 30.09.2015 становив 3 549 519,23 грн. (в який включено інвестиційний дохід 110 539, 26 грн., нарахований в 2 кварталі 2015), інвестиційних дохід - 106 552, 23 грн.;

за 4 квартал 2015 залишок коштів станом на 31.12.2015 становив 3 656 071,46 грн. (в який включено інвестиційний дохід 106 552, 23 грн., нарахований в 3 кварталі 2015), інвестиційних дохід - 123 031,56 грн.;

за 1 квартал 2016 р. залишок коштів станом на 01.01.2016 становив 3 656 071,46 грн., залишок коштів на 31.03.2016 становив 1 735 171, 78 грн. (базовий гарантійний внесок), інвестиційний дохід - 93 739, 28 грн.;

за 2 квартал 2016 залишок коштів станом на 01.04.2016 становив 1 735 171, 78 грн., залишок коштів на 30.06.2016 становив 1 682 372, 65 грн. (базовий гарантійний внесок), інвестиційний дохід - 73 436, 53 грн.;

за 3 квартал 2016 залишок коштів станом на 01.07.2016 становив 1 682 372, 65 грн., залишок коштів на 30.09.2016 становив 789 999, 41 грн. (базовий гарантійний внесок), інвестиційний дохід - 87 906, 27 грн.;

за 4 квартал 2016 залишок коштів станом на 01.10.2016 становив 789 999, 41 грн., залишок коштів на 30.12.2016 становив 762 774, 01 грн. (базовий гарантійний внесок), інвестиційний дохід - 6 673, 71 грн.;

за 1 квартал 2017 залишок коштів станом на 01.01.2017 становив 762 774, 01 грн., залишок коштів на 31.03.2017 становив 734 251, 68 грн. (базовий гарантійний внесок), інвестиційний дохід - 29 336, 98 грн.

Разом з цим, за матеріалами справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 у справі №910/18362/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2017, стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» у визначеному Законом України «Про виконавче провадження» порядку суму основного боргу в розмірі 819 407, 38 грн та суму судових витрат у розмірі 12 291, 11 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вказаною постановою суду апеляційної інстанції зазначено, що позивачем фактично сплачено гарантійний внесок в сумі 2 870 306, 92 грн., та в подальшому збільшено гарантійний внесок на суму платежів за втрачені бланки полісів у розмірі 3 560, 00 грн., кошти базового гарантійного внеску страховика в ФЗП станом на 31 грудня 2015, в якому страховиком втрачено статус члена МТСБУ, становлять 3 656 071, 46 грн. Оскільки відповідно до п.3.12.2 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах строк повернення частини гарантійного внеску є таким, що настав, та те, що відповідачем сплачено частково суму 879 163,85 грн. гарантійного внеску, колегія суддів у згаданій справі вважала, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 819 407,38 грн. від загальної суми гарантійного внеску в розмірі 3 656 071,46 грн., які розраховані, виходячи з пропорції 50% від різниці залишку базового гарантійного внеску та резерву збитків страховика за договорами внутрішнього страхування в фонді захисту потерпілих станом на 31.12.2015 в розмірі 1 698 571, 23 грн. (3 656 071,46 грн. залишок базового гарантійного внеску - 258 929, 00 грн. резерв збитків = 3 397 142, 46 грн.*50%).

За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акту, який набрав законної сили.

За змістом ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки судове рішення у справі № 910/18362/16, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, встановленим є факт залишку базового гарантійного внеску страховика в ФЗП станом на 31 грудня 2015, в якому страховиком втрачено статус члена МТСБУ, в розмірі 3 656 071, 46 грн. Відповідно доводи відповідача про встановлення Київським апеляційним господарським судом (постанова від 25.04.2017), що станом на 31.12.2015 у позивача в фонді захисту потерпілих існував гарантійний внесок на суму 3 656 071, 46 грн. є технічною помилкою, не заслуговує на увагу, оскільки в звіті за 4 квартал 2015 в розділі гарантійні внески зазначено показник 0,00. Крім цього, згідно таблиці до п. 6 протоколу засідання загальних зборів членів МТСБУ №49/2016 від 31.03.2016, залишок ФЗП на 31.12.2015 страховика - Альянс Україна становив 3 656 071, 46 грн.

За змістом п. 3.12.2 Положення повернення частини гарантійного внеску при виході страховика зі складу бюро у зв'язку із виключенням з членів бюро, втратою статусу асоційованого члена або позбавленням членства в бюро, повернення такому страховику його гарантійного внеску здійснюється в строк, визначений законом.

При цьому, частка коштів страховика, яка підлягає поверненню, щорічно визначається в розмірі 50% від різниці залишку базового гарантійного внеску та резерву збитків цього страховика за договорами внутрішнього страхування станом на 31 грудня. Розмір розрахованого резерву збитків затверджується президією бюро. Повернення першої частини здійснюється не раніше ніж через 1 рік після припинення членства страховика в бюро. Кожне наступне повернення коштів здійснюється не раніше ніж через 1 рік після попереднього повернення. Після закінчення другого року з початку таких повернень, у випадку відсутності зобов'язань страховика за договорами внутрішнього страхування, дирекція бюро приймає рішення про повернення страховику повної суми залишку коштів базового гарантійного внеску. Дострокове повернення залишку гарантійного внеску можливе на підставі договору зі страховиком шляхом регулювання подій, що мають ознаки страхових випадків за внутрішніми договорами страхування такого страховика.

У разі якщо стосовно страховика здійснюється процедура ліквідації та/або банкрутства, а також у разі його ліквідації зазначені кошти не підлягають поверненню (п. 3.12.3 Положення).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на час розгляду даної справи відносно ТДВ «Альянс Україна» не здійснюється процедур ліквідації та/або банкрутства.

Крім того, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності зобов'язань страховика за договорами внутрішнього страхування, а тому станом на момент розгляду справи у МТСБУ виникло зобов'язання з повернення повної суми залишку коштів базового гарантійного внеску позивачу в порядку та терміни, встановлені Положенням про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах.

Як встановлено матеріали справи, 08.02.2016 МТСБУ перераховано на користь ТДВ «Альянс Україна» інвестиційний дохід за 2 квартал - 110 539, 26 грн., за 3 квартал - 106 552,23 грн., за 4 квартал - 123 031, 56 грн., а загалом 340 123, 05 грн.; 25.04.2017- інвестиційний дохід за 1 квартал 2017 - 20 875, 91 грн., 18.07.2017 - інвестиційний дохід за 2 квартал 2017 - 12 413, 64 грн., що підтверджується виписками по рахунку позивача.

Відповідно до звітів про рух коштів ФЗП ТДВ «Альянс Україна», наявних в матеріалах справи, інвестиційний дохід за 2 квартал 2015 в розмірі 110 539, 26 грн., за 3 квартал 2015 в розмірі 106 552, 23 грн., а загалом у розмірі 217 091, 49 грн. було включено до суми гарантійного внеску.

Таким чином, розмір гарантійного внеску, що підлягає поверненню МТСБУ на користь ТДВ «Альянс Україна» відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 1 740 408, 74 грн. (3 656 071, 46 грн. - 1 698 571, 23 грн. - 217 091, 49 грн.).

З приводу заперечень відповідача щодо того, що МТСБУ здійснено відрахування по регламентним виплатам по страховим компаніям визнаних банкротами та по яким було встановлено недостатність коштів та майна банкрута для самостійного погашення кредиторської заборгованості, в т.ч. по страховим виплатам, слід зазначити, що на підставі пп. ґ п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Регламентні виплати, зазначені у підпунктах «а»-«д» цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ.

За змістом п. 43.4 ст. 43 цього Закону кошти централізованих страхових резервних фондів, створених при МТСБУ, розміщуються з урахуванням безпечності, прибутковості та ліквідності і мають бути представлені активами таких категорій: грошові кошти на банківських рахунках, банківські депозити (вклади), цінні папери, що емітуються державою. Рішення про використання коштів централізованих страхових резервних фондів відповідно до встановленої мети приймає дирекція МТСБУ відповідно до положення про централізовані страхові резервні фонди МТСБУ, що затверджується президією МТСБУ за погодженням з Координаційною радою МТСБУ. Кошти, сплачені страховиками як базовий гарантійний внесок до фонду захисту потерпілих, використовуються виключно для здійснення регламентних виплат, передбачених підпунктом «ґ» пункту 41.1 статті 41 цього Закону. У першу чергу використовується гарантійний внесок того страховика, для виконання зобов'язань якого він здійснюється.

Кошти, сплачені страховиком, як додатковий гарантійний внесок до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, використовуються для виконання зобов'язань такого страховика перед МТСБУ. Кошти, сплачені страховиком як додатковий гарантійний внесок до фонду захисту потерпілих, також можуть використовуватися для виконання зобов'язань такого страховика за внутрішніми договорами страхування перед членами МТСБУ, а сплачений як додатковий гарантійний внесок до фонду страхових гарантій - для виконання зобов'язань цього страховика за договорами міжнародного страхування та правочинами, пов'язаними з перестрахуванням його відповідальності за договорами міжнародного страхування.

Забороняються будь-які стягнення з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, крім пов'язаних з регламентними виплатами, що проводяться відповідно до цього Закону за рахунок такого фонду. У разі банкрутства страховика або його ліквідації залишки коштів, сплачених ним до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, не можуть бути включені до ліквідаційної маси і залишаються у централізованих страхових резервних фондах МТСБУ.

Кошти, сплачені страховиками до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, є коштами страхових резервів з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів таких страховиків.

Так, Порядок розподілу між страховиками регламентних виплат за рахунок коштів централізованого страхового резервного фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, затверджений протоколом Президії №333/2014 від 16.10.2014, розроблений з метою визначення порядку розподілу регламентних виплат, здійснених за рахунок коштів централізованого страхового резервного Фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах Моторного (транспортного) страхового бюро України (відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Регламентними виплатами є виплати, які здійснюються МТСБУ за рахунок коштів ФЗП на умовах, визначених Законом, у разі, зокрема, недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правої відповідальності (пп. 2.1.5 Положення)

Розділом 3 Положення передбачено порядок розподілу регламентних виплат. Регламентні виплати розподіляються між страховиками, що мають кошти в ФЗП. Регламентні виплати, які зазначені в підпункті 2.1.5 пункту 2.1 цього Порядку (далі - Регламентні виплати за банкрута), здійснюються за рахунок наявного залишку коштів у ФЗП, внесених страховиком за зобов'язаннями якого здійснюються такі виплати. У разі відсутності у ФЗП залишку коштів, внесених страховиком, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для здійснення за його зобов'язаннями Регламентних виплат за банкрута відповідні витрати на такі виплати розподіляються між іншими страховиками, які мають кошти у ФЗП, незалежно від наявності у них статусу члена МТСБУ на момент розподілу. При цьому застосовується змішаний принцип розподілу: 50% суми Регламентних виплат за банкрута розподіляються рівними частинами; 50% - пропорційно частці залишків коштів страховиків у ФЗП на момент розподілу.

За приписами п.3.5 Положення розподіл між страховиками витрат на здійснення регламентних виплат за банкрута, здійснюється щоквартально у наступній послідовності:

3.5.1. Визначається загальна сума регламентних виплат за банкрута, здійснених МТСБУ у звітному кварталі.

3.5.2. Частка коштів в розмірі 50% від суми, визначеної в пп. 3.5.1 цього пункту, розподіляється рівними частками між наявними на момент розподілу залишками коштів страховиків у ФЗП. Якщо залишок коштів будь-якого страховика в ФЗП менше суми, яка має бути розподіленою згідно з цим підпунктом, невистачаючі суми наступною ітерацією розподіляються між залишками коштів страховиків у ФЗП, наявними після виконання попередньої ітерації розподілу коштів. Таких ітерацій розподілу може бути декілька.

3.5.3. Після виконання розподілу, передбаченого пп.3.5.2 цього Порядку, частка коштів в розмірі 50% від суми, визначеної в пп. 3.5.1 цього Порядку, розподіляється між страховиками, які мають залишки коштів в ФЗП на момент розподілу, пропорційно залишкам коштів. 3.5.4. Якщо протягом звітного кварталу МТСБУ здійснювало регламентні виплати за декілька страховиків, що визнані банкрутами та/або ліквідовані, то розподіл виплат за кожного з таких страховиків здійснюється відповідно до пп. 3.5.l-3.5.3.

За приписами п. 4.1 Положення Дирекція МТСБУ здійснює облік та звітність перед страховиками про рух коштів фонду захисту потерпілих відповідно до Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо- транспортних пригодах.

Як встановлено матеріали справи, ухвалами Господарського суду міста Києва від 03.03.2016 у справі №910/609/14, від 06.10.2015 у справі №910/20063/13, від 17.10.2016 у справі №910/25842/14, від 17.10.2016 у справі №5011-46/12625-2012 ліквідовано банкрутів - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Лафорт», Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Райп», Приватне акціонерне товариство «Українська екологічна страхова компанія», як юридичних осіб в зв'язку з банкрутством.

На засіданнях Президії МТСБУ від 19.05.2016, оформленому протоколами №382/2016, №385/2016, №393/2017, №400/2017, затверджено звіти по централізованим страховим резервним фондам МТБСУ, згідно яких на позивача покладено регламентні виплати за банкрутів за 1 квартал 2016 в розмірі 15 542, 70 грн., за 2 квартал 2016 в розмірі 11 617, 37 грн., за 3 квартал 2016 в розмірі 1 514, 84 грн., за 4 квартал 2016 в розмірі 3 041, 01 грн., за 1 квартал 2017 в розмірі 3 052, 69 грн. Загалом на позивача розподілено регламентні виплати за банкрутів в загальному розмірі 34 768, 61 грн.

З приводу зазначення в звіті за 1 квартал 2016 про створення резерву знецінення фінансових інвестицій в ПАТ «Брокбізнесбанк», слід відмітити, що гарантійний внесок до фонду захисту потерпілих має чітко визначене цільове використання і використання його за іншим призначенням, зокрема, і для створення резерву знецінення інвестицій, суперечить закону. Кошти фонду захисту потерпілих розміщуються з урахуванням безпечності, ліквідності та прибутковості. Банк, який обирається для розміщення коштів, повинен відповідати встановленим уповноваженим органом вимогам щодо наявності та рівня кредитного рейтингу банків, в яких розміщуються кошти страхових резервів страховиків. Президія бюро щоквартально приймає рішення про розміщення коштів. До прийняття такого рішення дирекція бюро має право здійснювати розміщення тимчасово вільних коштів на депозитних рахунках на строк не більше 3 місяців в обслуговуючих банках. Страховик має право пропонувати дирекції бюро банки та умови розміщення тимчасово вільних коштів сформованого ним у складі фонду захисту потерпілих гарантійного внеску. Інвестиційний дохід, отриманий внаслідок розміщення коштів гарантійних внесків фонду захисту потерпілих, щомісяця розподіляється між страховиками пропорційно залишку гарантійних внесків на початок звітного місяця.

Відповідно до п.п. 3.9, 3.10 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, погодженого Протоколом координаційної ради МТСБУ від 17.11.2014 № 47/2014 та затвердженого Протоколом президії МТСБУ № 320/2014 від 07.08.2014, рішення про використання коштів фонду захисту потерпілих приймається дирекцією бюро відповідно до повноважень, визначених статутом бюро. Виплати, здійснені бюро за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, повинні бути підтверджені відповідними документами, які зберігаються в бюро. Строк зберігання таких документів визначається дирекцією бюро.

Облік коштів фонду захисту потерпілих здійснюється із забезпеченням персоніфікації надходжень, розміщення та використання коштів в порядку, встановленому президією бюро. (п. 5.1 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах)

За змістом п. 5.3 Положення дирекція бюро щоквартально надає президії бюро та страховикам до 20 числа місяця, наступного за звітнім кварталом, звіт про наявність та рух коштів фонду захисту потерпілих з визначенням таких показників:

- залишок коштів на початок кварталу (в тому числі гарантійного внеску);

- фактичні надходження протягом кварталу (постатейно);

- регламентні виплати;

- інші витрати (постатейно);

- залишок коштів на кінець кварталу (в тому числі гарантійного внеску);

- доходи від розміщення коштів фонду захисту потерпілих;

- дебіторська заборгованість до фонду захисту потерпілих.

Таким чином, наявні в матеріалах справи звіти щодо наявності та руху коштів ЦСРФЗП, які затверджено президією МТСБУ відповідно до Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, в яких зазначена загальна сума регламентних виплат за банкрута, здійснених МТСБУ у звітному кварталі, розподілено суми витрат між страховиками, є належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України. При цьому, доводи позивача щодо необхідності надання саме платіжних доручень на підтвердження здійснення виплат, вірно не прийнято судом до уваги, оскільки вищезазначеним Положенням передбачено затвердження звітів.

З огляду на наведене, місцевий суд правомірно встановив, що заборгованість МТСБУ перед ТДВ «Альянс Україна» становить 1 705 640, 13 грн. (1 740 408, 74 грн. - 34 768, 61 грн.). Доказів повернення відповідачем позивачу вказаних кошті матеріли справи не містять.

Оскільки відповідач в супереч вищезазначених приписів ЦК України та умов Договору, не здійснив повернення суми сплаченого гарантійного внеску в повному обсязі, тобто не виконав своїх зобов'язань належним чином, апеляційний суд визнав висновки місцевого господарського суду про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 1 705 640, 13 грн. обґрунтованими, які доведено позивачем належними та допустимими доказами та не спростовано відповідачем.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 27.03.2018 по 22.05.2018 в розмірі 8 153, 69 грн. та інфляційних втрат в розмірі 13 923, 26 грн., нарахованих на зобов'язання з повернення гарантійного внеску (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду).

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. п. 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» ( далі постанова пленуму № 14) інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 постанови пленуму № 14).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочення відповідачем повернення сплаченого гарантійного внеску за загальний період прострочення з 27.03.2018 по 22.05.2018, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення цих вимог у зв'язку з невірним розрахунком позивача в частині визначення розміру заборгованості, а також стягнення відповідача на користь позивача 3% річних внеску за загальний період прострочення з 27.03.2018 по 22.05.2018 в розмірі 7 990, 81 грн., відповідно в іншій частині цих вимог слід відмовити.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, як збільшення суми основного боргу в період прострочення виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 13 923, 26 грн. за загальний період прострочення з 27.03.2018 по 22.05.2018 також підлягають частковому задоволенню в зв'язку з невірним розрахунком позивача в частині визначення розміру заборгованості. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за загальний період прострочення з 27.03.2018 по 22.05.2018 в розмірі 13 645, 12 грн., відповідно в іншій частині цих вимог слід відмовити.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інвестиційний дохід за 4 квартал 2016 в розмірі 6 673, 71 грн. та інвестиційний дохід за 1 квартал 2017 в розмірі 8 461, 07 грн.

Як вище згадувалось, згідно звіту про рух коштів ФЗП ТДВ «Альянс Україна» за 4 квартал 2016 залишок коштів станом на 01.10.2016 становив 789 999,41 грн., залишок коштів на 30.12.2016 становив 762 774, 01 грн. (базовий гарантійний внесок), інвестиційний дохід - 6 673, 71 грн.; за 1 квартал 2017 залишок коштів станом на 01.01.2017 становив 762 774, 01 грн., залишок коштів на 31.03.2017 становив 734 251, 68 грн. (базовий гарантійний внесок), інвестиційний дохід - 29 336, 98 грн.

При цьому, 25.04.2017 МТСБУ було перераховано на користь позивача інвестиційний дохід за 1 квартал 2017 в розмірі 20 875,91 грн., що підтверджується виписками по рахунку позивача, відтак залишок невиплаченого інвестиційного доходу за 1 квартал 2017 становить 8 461, 07 грн. (29 336, 98 грн. - 20 875, 91 грн.).

Відповідно до п.4.4 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах інвестиційний дохід, отриманий внаслідок розміщення коштів фонду захисту потерпілих відповідного страховика щомісяця нараховується цьому страховику. За рішенням президії бюро отриманий інвестиційний дохід перераховується страховикам після затвердження президією бюро звіту дирекції бюро про наявність та рух коштів фонду захисту потерпілих за звітний квартал. У разі наявності у страховика заборгованості перед бюро або порушень умов забезпечення платоспроможності, визначених законодавством та/або внутрішніми документами бюро, інвестиційний дохід за рішенням президії бюро може бути спрямований на погашення заборгованості такого страховика або збільшення його гарантійного внеску.

Як встановлено матеріали справи, під час розгляду справи №910/18362/16 судами встановлено, що станом на 31.12.2014 та 23.04.2015 у ТДВ «Альянс Україна» не має простроченої заборгованості щодо внесків, відрахувань з премій та інших платежів до МТСБУ.

Крім цього, згідно звітів про рух коштів фонду захисту потерпілих у ДТП за 4 квартал 2016 та за 1 квартал 2017, нарахований інвестиційний дохід у розмірі 6 673, 71 грн. не був зарахований до гарантійного внеску.

Таким чином, станом на час розгляду даної справи обов'язок МТСБУ щодо перерахування інвестиційного доходу за 4 квартал 2016 та за 1 квартал 2017 позивачу настав.

При цьому, слід зазначити, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підставі статей 76-79 ГПК України на підтвердження сплати відповідачем позивачу інвестиційного доходу за 4 квартал 2016 в розмірі 6 673, 71 грн. та інвестиційного доходу за 1 квартал 2017 в розмірі 8 461, 07 грн., а загалом в розмірі 15 134, 78 грн.

З огляду на наведене та те, що відповідач в порушення вищезгаданих положень ЦК України та умов Договору, не здійснив перерахування інвестиційного доходу за 4 квартал 2016 та за 1 квартал 2017 в повному обсязі, тобто належним чином не виконав своїх зобов'язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 15 134, 78 грн. як доведені належними та допустимими доказами й відповідачем не спростовані, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 04.01.2017 по 22.05.2018 в розмірі 564, 35 грн. та інфляційні у розмірі 2 265, 35 грн., нарахованих на зобов'язання з перерахування інвестиційних доходів (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочення відповідачем повернення інвестиційного доходу за 4 квартал 2016 за загальний період прострочення з 04.01.2017 по 22.05.2018 та за 1 квартал 2017 за загальний період прострочення з 04.04.2017 по 22.05.2018, апеляційний суд визнав обґрунтованими висновки суду першої інстанції про задоволення цих вимог в повному обсязі, а саме в розмірі 276, 45 грн. та 287, 90 грн. відповідно, всього разом 564, 35 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, як збільшення суми основного боргу в період прострочення виконання боржником його грошового зобов'язання з повернення інвестиційного доходу за 4 квартал 2016 та за 1 квартал 2017у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, апеляційний суд вважав, що позовні вимоги про стягнення 1 157, 22 грн. інфляційних втрат за загальний період прострочення лютий 2017 - квітень 2018 та 1 108, 40 грн. інфляційних втрат за загальний період прострочення травень 2017 - квітень 2018 підлягають задоволенню у заявлених позивачем розмірах відповідно, оскільки за змістом ч. 2 ст. 237 ГПК України суд при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.

Таким чином, з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» підлягає стягненню гарантійний внесок в розмірі 1 705 640, 13грн., інвестиційні доходи в розмірі 15 134, 78 грн., 3% річних в розмірі 8 555, 16 грн. та інфляційні у розмірі 15 910, 74 грн.

Крім цього, під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем заявлено до стягнення з відповідача 78 843, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч.3-6 згаданої статі для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядку. Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, які передбачено цим Законом.

За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як встановлено матеріалами справи, 22.03.2018 між Адвокатським об'єднанням «Спенсер і Кауфманн» Валентина Загарія» (виконавцем за договором) та ТДВ «Альянс Україна» (позивачем, замовником за договором) укладено Договір про надання правничої допомоги №22/03-2018, за умовами якого виконавець надає, а замовник приймає та оплачує правничу допомогу, яка полягає у представництві інтересів замовника як позивача в органах судової влади всіх рівнів з питань про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України фактичного залишку суми гарантійного внеску в зв'язку з припиненням членства замовника в Моторному (транспортному) страховому бюро України.

Додатковою угодою №1 від 22.03.2018 до цього Договору сторони погодили, що виконавець надає замовнику правничу допомогу шляхом представництва інтересів замовника в суді першої інстанції зі спору про стягнення з МТСБУ фактичного залишку суми гарантійного внеску в зв'язку із припиненням членства Allianz в МТСБУ, включаючи:

1.1 Підготовку правової позиції в інтересах замовника щодо стягнення з МТСБУ фактичного залишку суми гарантійного внеску в зв'язку з припиненням членства AIlianz в МТСБУ.

1.2 Підготовку позову, заперечень на відзив МТСБУ на позов, письмових та усних заперечень, додаткових пояснень, клопотань та інших необхідних процесуальних документів з метою стягнення з МТСБУ заборгованості по виплаті залишку суми гарантійного внеску в судовому порядку.

1.3 Подача вищезгаданого позову до Господарського суду міста Києва. Представництво інтересів Allianz в Господарському суді міста Києва в процесі розгляду спору в суді першої інстанції, включаючи участь в судових засіданнях, підготовка клопотань, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

1.4 Підготовка адвокатських запитів, звернень, листів та інших офіційних документів від імені AIIianz, в разі, якщо виникне така необхідність.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди №1 від 22.03.2018 до Договору про надання правничої допомоги №22/03-2018 від 22.03.2018 розмір гонорару за надання правничої допомоги за умовами п. 1 цієї Додаткової угоди становить 78 843, 00 грн.

09.01.2018 між Адвокатським об'єднанням «Спенсер і Кауфманн» Валентина Загарія» (бюро за договором) та адвокатом Штогриним Сергієм Вікторовичем (адвокатом за договором) укладено Договір про надання правничої допомоги №18/01/09-4, за умовами якого правнича допомога, яка надається адвокатом бюро включає захист прав та інтересів замовників бюро за договорами про надання правничої допомоги, укладеними між бюро, як виконавцем, та іншою стороною, як замовником.

Додатковою угодою №18/03/23 від 22.03.2018 до Договору надання правничої допомоги №18/01/09-4 від 09.01.2018 сторони погодили, що за цією Додатковою угодою адвокат надає правову допомогу Товариству з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» (ідентифікаційний код 32253696), яке виступає замовником по Договору про надання правничої допомоги № 22/03-2018 від 22.03.2018 (далі - замовник) шляхом:

1.1.1 Представництва інтересів замовника в суді першої інстанції щодо спору про стягнення з МТСБУ фактичного залишку суми гарантійного внеску в зв'язку з припиненням членства замовника в МТСБУ, включаючи:

1.1.1 Підготовку правової позиції в інтересах замовника щодо стягнення з МТСБУ фактичного залишку суми гарантійного внеску в зв'язку з припиненням членства Замовника в МТСБУ.

1.1.2 Підготовку позову, заперечень на відзив МТСБУ на позов, письмових та усних заперечень, додаткових пояснень, клопотань та інших необхідних процесуальних документів з метою стягнення з МТСБУ заборгованості по виплаті залишку суми гарантійного внеску в судовому порядку.

1.1.3 Подачу вказаного вище позову до Господарського суду міста Києва. Представництво інтересів замовника в Господарському суді міста Києва в процесі розгляду спору в суді першої інстанції з усіма процесуальними правами, передбаченими чинним законодавством України, включаючи участь в судових засіданнях, підготовку і подачу клопотань, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

1.1.4 Підготовку адвокатських запитів, звернень, листів та інших офіційних документів від імені Замовника, в разі, якщо виникне така необхідність.

Загальна вартість винагороди (гонорару) за надання правничої допомоги відповідно до п.1 згаданої Додаткової угоди становить сукупність виставлених рахунків (п. 2 Додаткової угоди №18/03/23 від 22.03.2018).

18.05.2018 року між Адвокатським об'єднанням «Спенсер і Кауфманн» Валентина Загарія» (бюро за договором) та адвокатом Пушко Сергієм Володимировичем (адвокатом за договором) укладено Договір про надання правничої допомоги №18/05/01-1, за умовами якого правнича допомога, яка надається адвокатом бюро, включає захист прав та інтересів замовників бюро за договорами про надання правничої допомоги, укладеними між бюро, як виконавцем, та іншою стороною, як замовником.

Додатковою угодою №18/05/201 від 18.05.2018 до Договору надання правничої допомоги №18/05/01-1 від 18.05.2018 сторони погодили, що за даною Додатковою угодою Адвокат надає правову допомогу Товариству з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» (ідентифікаційний код 32253696), яке виступає замовником по Договору про надання правничої допомоги № 22/03-2018 від 22.03.2018 (далі - замовник) шляхом:

1.1.1 Представництва інтересів замовника в суді першої інстанції щодо спору про стягнення з МТСБУ фактичного залишку суми гарантійного внеску в зв'язку з припиненням членства замовника в МТСБУ, включаючи:

1.1.1 Підготовку правової позиції в інтересах замовника щодо стягнення з МТСБУ фактичного залишку суми гарантійного внеску в зв'язку з припиненням членства Замовника в МТСБУ.

1.1.2 Підготовку позову, заперечень на відзив МТСБУ на позов, письмових та усних заперечень, додаткових пояснень, клопотань та інших необхідних процесуальних документів з метою стягнення з МТСБУ заборгованості по виплаті залишку суми гарантійного внеску в судовому порядку.

1.1.3 Подачу вказаного вище позову до Господарського суду міста Києва. Представництво інтересів замовника в Господарському суді міста Києва в процесі розгляду спору в суді першої інстанції з усіма процесуальними правами, передбаченими чинним законодавством України, включаючи участь в судових засіданнях, підготовку і подачу клопотань, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

1.1.4 Підготовку адвокатських запитів, звернень, листів та інших офіційних документів від імені Замовника, в разі, якщо виникне така необхідність.

Загальна вартість винагороди (гонорару) за надання правничої допомоги за умовами п.п.1.1-1.3 цієї Додаткової угоди визначається сукупністю виставлених рахунків (п.4 Додаткової угоди №18/05/201 від 18.05.2018).

На підтвердження здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним подано виписку по рахунку за період 02.04.2018 про сплату за надання правничої допомоги зг.рах.№1 від 29.03.2018 суми в розмірі 39 421, 50 грн., рахунок №7, виставлений Адвокатським об'єднанням «Спенсер і Кауфманн» Валентина Загарія» позивачу на суму 39 421, 50 грн., платіжне доручення №1974 від 21.06.2018 на суму 39 421, 50 грн., Акт наданих послуг №ОУ-0000007 від 21.06.2018. Також подано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3116/10 Пушка Сергія Володимировича, ордер КС №421652 про надання правової допомоги Товариству з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» адвокатом Штогрином С.В.

Разом з цим, як встановлено матеріали справи, позовна заява від імені ТДВ «Альянс Україна» підписана адвокатом Штогриним С.В., яким також підписано заяву про усунення недоліків позовної заяви, відповідь на відзив відповідача, проте останній не приймав участь у судових засіданнях першої інстанції у справі №910/4515/18.

В судових засіданнях першої інстанції 22.05.2018, 20.06.2018, 27.06.2018 був присутній адвокат Пушко С.В., яким також було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог від 12.06.2018. В судовому засіданні 13.06.2018 був присутній представник Парсаі Д. А . , який не є адвокатом й діяв на підставі довіреності від імені позивача.

Як вбачається з Акту наданих послуг №ОУ-0000007 від 21.06.2018, складеного між Адвокатським об'єднанням «Спенсер і Кауфманн» Валентина Загарія» та ТДВ «Альянс Україна», станом на 21.06.2018 виконавець відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 до Договору № 22/03-2018 про надання правової допомоги від 22.03.18 надав, а Замовник прийняв такі послуги:

1.1 Аналіз правової позиції у спорі щодо стягнення з МТСБУ на користь замовника фактичного залишку суми гарантійного внеску в зв'язку з припиненням членства замовника в МТСБУ.

1.2 Складання в інтересах замовника позовної заяви про стягнення з МТСБУ на користь Замовника грошових коштів у розмірі 1 760 286, 20 грн., далі - позовна заява.

1.3 Збір доданих до позовної заяви документів, в тому числі письмових доказів.

1.4 Подання до Господарського суду м. Києва позовної заяви разом з додатками.

1.5 Складання та подання до Господарського суду м. Києва заяви про усунення недоліків у позовній заяві, встановлених ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/4515/18.

1.6 Участь у підготовчому судовому засіданні у справі № 910/4515/18 16.05.2018.

1.7 Складання заяви про збільшення розміру позовних вимог у справі №910/4515/18 та відповіді на відзив до позовної заяви у справі № 910/4515/18.

1.8 Участь у судовому засіданні у справі № 910/4515/18 20.06.2018.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, всупереч ст. 126 ГПК України із згаданого Акту наданих послуг №ОУ-0000007 від 21.06.2018 не видно кількості витраченого виконавцем часу на надання правничої допомоги позивачу із розрахунку вартості кожного етапу наданих послуг, відтак у суду відсутня можливість здійснення обґрунтованого перерахунку заявленої позивачем до стягнення суми саме в розмірі 78 843, 00 грн.

В той же час, відповідачем відповідно до приписів господарсько-процесуального законодавства заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

З огляду на наведене, сукупність доказів щодо витраченого адвокатом часу на підготовку матеріалів до судового засідання, участь адвоката у судових засіданнях, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг й виконаних робіт та ціною позову, відтак підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн.

Подані позивачем під час розгляду справи судом апеляційної інстанції клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача 39 421, 50 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи судом першої інстанції, а також клопотання про вихід за межі вимог апеляційної скарги МТСБУ, відповідно до якого позивач просив змінити оскаржуване рішення, зокрема, стягнути з відповідача (МТСБУ) 78 843, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи судом першої інстанції, не підлягають задоволенню, адже судом дотримано вимог чинного законодавства та здійснено розподіл судових витрат в зазначеній вище частині. При цьому, апеляційний суд не вбачає підстав для виходу за межі апеляційної скарги відповідача на підставі заяви позивача, оскільки під час перегляду оскаржуваного рішення судом не було встановлено порушень вимог процесуального права, що за змістом ст. 269 ГПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права. Позивач, як сторона судового процесу у даній справи, будучи незгодним із оскаржуваним відповідачем рішенням, зокрема, в частині стягнення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, не був позбавлений права оскаржити його в апеляційну порядку, сплативши при цьому судовий збір за розгляд його апеляційної скарги.

Доводи апелянта стосовно того, що викладена в оскаржуваному рішенні правова позиція не відповідає нормам матеріального права та правовідносинам, що склалися між сторонами у даній справі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/4515/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/4515/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.05.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко