ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа№ 910/15710/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Тищенко А.І.

Чорної Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи,

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рябого Миколи Андрійовича, м. Миколаїв

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2019

у справі №910/15710/18 (суддя Блажівська О.Є.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Рябого Миколи Андрійовича, м. Миколаїв

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», м. Київ

про стягнення 55 241,49 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Рябого Миколи Андрійовича (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» (далі - відповідач) про стягнення 55 241,49 грн

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язань за Договором №490/16-И/М добровільного страхування від вогневих ризиків та стихійних явищ та добровільного страхування майна від 31.05.2016 (далі - Договір).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 у справі №910/15710/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем вірно визначено суму страхового відшкодування відповідно до вимог Договору, а позивачем не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України на підтвердження власних доводів, які фактично ґрунтуються на переоцінених встановлених відповідачем обставинах та фактах.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: неправильно застосовано п. 7.7 Договору; звіт по оцінці вартості матеріального збитку, заподіяного зупиночному комплексу з торгівельним павільйоном, за адресою: м. Миколаїв, пр-т Миру, 18-В внаслідок пожежі 08.02.2017, наданий відповідачем не містить оцінки конструктивних елементів, які є предметом Договору та судом першої інстанції не з'ясовано на підставі яких документів було розраховано страхову суму.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2019, справу №910/15710/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Тищенко А.І. та Чорної Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Рябого Миколи Андрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 у справі № 910/15710/18 та ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

29.03.2109 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1.1. Договору укладеного між позивачем (Страхувальником) та відповідачем (Страховиком) предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, розпорядженням, користуванням майном, вказаним у додатку №1, який є невід'ємною частиною цього Договору. У цьому Додатку визначено вид майна, що страхується, страхова сума та тариф: конструктивні елементи приміщення зупиночного комплексу з торгівельним павільйоном загальною площею 48,9 кв.м. за адресою: м.Миколаїв , пр-т Миру, 18-В та скло, дзеркала і вітрини вищевказаного зупиночного комплексу. Страхова сума конструктивних елементів становить 200 000,00 грн, а страхова сума скла, дзеркал та вітрин становить 100 000,00 грн. Страховий платіж становить 690 грн.

Фізична особа-підприємць Рябий Микола Андрійович орендує вказаний вище зупиночний комплекс з торгівельним павільйоном загальною площею 48,9 кв.м. за адресою: м.Миколаїв, пр-т Миру, 18-В на підставі Договору оренди від 02.01.2016.

08.02.2017 у вищевказаному приміщенні сталася пожежа.

Відповідно до звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Південь» про оцінку вартості матеріального збитку від 31.10.2017 вартість відновлення об'єкта оцінки з врахуванням зносу становить 137 340,00 грн.

15.02.2018 відповідачем виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 43 508,51 грн.

Позивач звернувся до відповідача з проханням роз'яснити чому сума страхового відшкодування становить 43 508,51, а не 98 750,00 грн (100 000,00 грн - 1 250,00 грн (франшиза).

Листом від 13.03.2018 відповідач повідомив позивача, що ринкова вартість застрахованого об'єкта на момент настання страхового випадку згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 31.10.2017 Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Південь» склала 920 540,00 грн, в той час як страхова сума за Договором становить 300 000,00 грн, таким чином сума страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту пропорційності та вирахування франшизи за Договором, на думку Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», склала 43 508,51 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним, позивач просить стягнути з відповідача 55 241,49 грн, (за розрахунком 100 000,00 грн (страхова сума) - 1 250,00 грн (франшиза) - 43 508,51 грн (страхова виплата).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно із ч.1 ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно, відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до Договору, укладеного між відповідачем та позивачем сторони погодили, що предметом Договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, розпорядженням, користуванням майном, вказаним у додатку №1, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Розділом 2 вказаного Договору встановлено, що:

- Загальна страхова сума за Договором дорівнює 300 000,00 грн.;

- Безумовна страхова франшиза за Договором складає 1 000,00 грн.;

- Франшиза на скло, дзеркала і вітрини за період страхування за кожним страховим випадком складає 250,00 грн.;

- Розміри страхових сум, встановлених по окремим об'єктам Майна, вказано у Додатку №1 до Договору.

У Додатку №1 до Договору визначено вид майна, що страхується, страхова сума та тариф: конструктивні елементи приміщення зупиночного комплексу з торгівельним павільйоном загальною площею 48,9 кв.м. за адресою: м.Миколаїв, пр -т Миру, 18-В та скло, дзеркала і вітрини вищевказаного зупиночного комплексу. Страхова сума конструктивних елементів становить 200 000,00 грн, а страхова сума скла, дзеркал та вітрин становить 100 000,00 грн, тобто загальна страхова сума становить 300 000,00 грн. Страховий платіж становить 690 грн.

П. 6.2.5. Договору передбачено, що за заявою Страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, збільшення вартості майна або загальної страхової суми (якщо майно було застраховано) на неповну недійсну вартість) внести зміни до Договору страхування, шляхом складання додаткової угоди до Договору.

Відповідно до п.7.1 Договору виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі заяви Страхувальника.

Згідно п.7.5 Договору розмір страхового відшкодування дорівнює розміру заподіяних настанням страхового випадку збитків, визначених згідно п.7.6 за вирахуванням встановленої Договором страхування франшизи та сум, отриманих Страхувальником у відшкодування збитків від інших осіб, але не більше страхової суми.

Відповідно п.7.6 Договору розмір збитку визначається Страховиком або уповноваженою ним особою шляхом проведення власного розслідування і складання Кошторису збитків. Кожна із сторін мас право на проведення незалежної експертизи.

Підпунктом 2 п.7.6.1 Договору передбачено порядок визначення збитків при ушкодженні (частковій руйнації) майна, а саме: у розмірі витрат на його відновлення.

Згідно п.7.6.2 Договору витрати на відновлення майна містять у собі:

- витрати на матеріали і запасні частини для ремонту (з урахуванням зносу на момент настання страхового випадку), необхідні для відновлення Майна до стану, у якому воно знаходилося безпосередньо перед настанням страхового випадку;

- витрати на оплату робіт з ремонту, необхідного для відновлення Майна до стану, у якому воно знаходилося безпосередньо перед настанням страхового випадку.

Судом встановлено, що 08.02.2017 за адресою м.Миколаїв, пр-т Миру, 18-В, у приміщенні фастфуду "В котлете" сталася пожежа, внаслідок якої позивачу було завдано збитків.

31.10.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват-Південь» було складено звіт по оцінці вартості матеріального збитку, заподіяного зупиночному комплексу з торгівельним павільйоном, розташованому за адресою: м.Миколаїв, пр-т Миру , 18-В , внаслідок пожежі 08.02.2017, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого Страхувальнику як власнику пошкодженого майна, що дорівнює сумі витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого майна, з урахуванням фізичного зносу складає 137 340,00 грн.

При цьому, із вступної частини Звіту вбачається, що об'єктом оцінки є: Зупиночний комплекс з торгівельним павільйоном (літ. А-1), розташований безпосередньо на зупинці «Південна» і являє собою металеву конструкцію з склопакетами, загальною площею 50,1 кв.м. та навіс, має один вхід і складається з основного залу та допоміжних приміщень (кухні, санвузла, тощо). Павільйон орендується і в ньому працює заклад по швидкому приготуванню їжі за назвою «В котлете».

Таким чином, об'єктом оцінки є Майно, визначене п.1.1. Договору та додатку №1 до Договору, а саме; зупиночний комплекс загальною площею 48,9 кв. м., який являє собою металеву конструкцію з склопакетами.

Крім вартості матеріального збитку, експертом також визначена ринкова вартість об'єкта оцінки (Майна) на момент настання страхового випадку, яка складає: 920 540,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем - Фізичною особою-підприємцем Рябим Миколою Андрійовичем, жодним чином не спростовано визначеної експертом ринкової вартості майна.

Згідно п.3 Національного стандарту «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 №1440, дійсна вартість майна для цілей страхування - вартість відтворення (вартість заміщення) або ринкова вартість майна, визначені відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п.7.7 Договору Страховик у період дії Договору, а також при настанні страхового випадку, має право здійснити перевірку заявлених Стахувальником на момент укладання цього Договору даних про предмет Договору, у т.ч. розмір дійсної вартості Майна. Для встановлення вартості Майна Страховик чи Страхувальник мають право залучати незалежного експерта.

При настанні страхового випадку розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється в наступному порядку:

- у випадку, коли страхова сума за цим Договором нижче, ніж дійсна вартість Майна, що розрахував експерт, страхове відшкодування виплачується в тій частці від збитку по страховому випадку, яку страхова сума складає від розрахованої незалежним експертом дійсної вартості Майна.

Відповідно до п.6.3.4. Договору Страхувальник має право збільшити за узгодженням зі Страховиком в період дії Договору розмір загальної страхової суми, якщо майно було застраховане на неповну дійсну вартість, шляхом оформлення додаткової угоди до Договору зі сплатою додаткового страхового платежу.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Страхувальник відповідно до приписів п.6.3.4. Договору збільшував чи мав намір збільшити розмір загальної страхової суми майна.

Отже, для розрахунку розміру страхового відшкодування необхідно визначити величину частки від збитку по страховому випадку, відповідно до якої виплачується страхове відшкодування, згідно п.7.7. Договору страхування з урахуванням того факту, що експертом встановлено, що страхова сума за цим Договором є нижчою, ніж дійсна вартість Майна.

Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що відповідач при здійсненні розрахунку розміру страхового відшкодування керувався наступним:

- Ринкова вартість майна відповідно до Звіту становить 920 540,00 грн;

- Страхова сума, зазначена в Договорі становить 300 000,00 грн;

- Франшиза за Договором становить 1 250,00 грн;

- Вартість матеріального збитку відповідно до Звіту становить 137 340,00 грн

- Частка (коефіцієнт пропорційності) відповідно до Договору та Звіту становить 300 000,00 грн / 920 540,00 грн.

Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що відповідачем вірно здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування наступним чином: 137 340,00 грн (вартість матеріального збитку) х 300 000,00 грн / 920 540,00 грн (коефіцієнт пропорційності) - 1 250,00 грн (франшиза за Договором) = 43 508,51 грн (страхове відшкодування).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що позивачем не надано суду першої та апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог та які б свідчили про наявність у відповідача обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладені обставини, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є обґрунтованим, а доводи апелянта є безпідставними та такими, що не спростовують висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються апеляційним господарським судом на Фізичну особу-підприємця Рябого Миколу Андрійовича.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рябого Миколи Андрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 у справі № 910/15710/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 у справі № 910/15710/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15710/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді А.І. Тищенко

Л.В. Чорна