ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3613/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова

про стягнення 1 559 257,25 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (Свідоцтво серія КС № 6537/10 від 23.03.2018р.)

відповідача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.01.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1321 від 07.09.2012)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України", 26.12.2018 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, про стягнення заборгованості у розмірі 1 559 257,25 грн., з яких: 1456431,53 грн. основний борг, 90660,16 грн. пеня, 8069,12 грн. - 3 % річних, 4096,44 грн. інфляційні втрати. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 23388,86 грн. позивач також просить покласти на відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором № 1143/1718-КП-32 постачання природного газу від 15.09.2017 року в частинні здійснення своєчасної та у повному обсязі оплати за переданий природний газ за період з жовтня 2017 р. по 31 травня 2018 року. В якості правових підстав позову вказує на норми статей 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 ГК України, статті 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 січня 2019 року прийнято позовну заяву ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/3613/18, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 12.03.2019 у справі № 922/2931/18 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначено справу № 922/2931/18 до судового розгляду по суті на "25" березня 2019 р. о 12:00.

У судовому засіданні 25.03.2019 р. було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 17.04.2019 р. о 12:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

Під час судового розгляду представник позивача не спростував факту відсутності основного боргу у відповідача станом на час звернення позивача з позовом до суду, проте наполягає на задоволенні позовних вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 1143/1718-КП-32 постачання природного газу від 15.09.2017 року щодо оплати поставленого газу за період з листопада 2017 по квітень 2018.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, наголошуючи що у відповідності до реєстрів платежів за липень-грудень 2018 року вказана відповідачем сума основного боргу у розмірі 1456431,53 грн. була погашена до моменту звернення позивача до суду з позовом; щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних, то відповідач вважає їх нарахування безпідставним, оскільки оплата за природний газ проводилась в порядку та на умовах, визначених постановою КМУ № 217 від 18.06.2014 р. на підставі перерахування коштів прийнятими на підставі постанов НКРЕКП, з дотриманням умов п. 6.3. договору. При цьому, альтернативно відповідач остаточно просить суд зменшити розмір пені на 90%, оскільки відповідач є комунальним підприємством, яке створене для задоволення потреб споживачів та фактично штрафні санкції нараховані на заборгованість, яка утворилась у зв'язку з несвоєчасною оплатою населенням за спожиті послуги та фінансування з Державного бюджету пільг та субсидій.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно із положеннями ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

15.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (споживач) укладено договір № 1143/1718-КП-32 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору (арк. справи 15- 25).

Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 2.1 постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 828,813 тис. куб. метрів.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 05.04.2018 до договору постачання природного газу від 15.09.2017 № 1143/1718-КП-32 сторони узгодили, що постачальник передає споживачу з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 19,859 тис. куб. метрів.

Згідно з п. 3.7. договору приймання передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі.

Пунктом 5.2 договору сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9488,64 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 05.04.2018 до договору постачання природного газу від 15.09.2017 № 1143/1718-КП-32 сторони узгодили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.05.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Так, на виконання умов вищевказаного договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5398609,16 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу: від 31.10.2017 на суму 204480,19 грн., від 30.11.2017 на суму 790024,16 грн., від 31.12.2017 на суму 738443,92 грн., від 31.01.2018 на суму 1221956,54 грн., від 28.02.2018 на суму 1263763,50 грн., від 31.03.2018 на суму 1079532,06 грн., від 30.04.2018 на суму 100408,79 грн. (арк. справи 31-37).

Вказані акти приймання - передачі природного газу підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено їх печатками.

Позивач у своєму позові вказує, що відповідач за поставлений газ за договором № 1143/1718-КП-32 розрахувався не своєчасно та не у повному обсязі, сума простроченого та несплаченого основного боргу складає 1456431,53 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас, як вбачається з реєстрів платежів за червень 2018 - грудень 2018 року (а.с. 58 - 64) та з урахуванням пояснення до реєстру платежів за грудень 2018 р. та листа № 1253 від 14.12.2018 р. (а.с. 65-66), Комунальне підприємство "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на день подачі позову (26.12.2018) до суду повністю погасило заборгованість за договором № 1143/1718-КП-32 (арк. справи 50, 79-80).

Повноважний представником позивача у судовому засіданні не заперечив факт погашення заборгованості станом на 14.12.2018 р. у повному обсязі.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги те, що сума основного боргу у розмірі 1456431,53 грн. сплачена станом на 14.12.2018 р. відповідачем у повному обсязі, тобто до подачі позову до суду (26.12.2018 р.), позивачем необґрунтовано пред'явлено позов про стягнення суми основного боргу з відповідача та позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення пені за період з 26.11.2017 по 31.05.2018 нарахованої на частини заборгованості у загальному розмірі 90660,16 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Приймаючи до уваги, що відповідач порушив п. 6.1. договору та здійснював оплату за договором № 1143/1718-КП-32 несвоєчасно, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», суд дійшов висновку, що він є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних за період з 26.11.2017 по 31.05.2018 у розмірі 8069,12 грн. та інфляційних втрат за період лютий 2018 березень 2018 у розмірі 4096,44 грн., суд керується положеннями ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Приймаючи до уваги факт прострочення відповідачем виконання свого зобов'язання, дослідивши поданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено правомірність та обґрунтованість нарахованих позивачем сум, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що відповідач у судовому засіданні остаточно просить задовольнити клопотання про зменшення суми пені на 90%. В обґрунтування клопотання заявник посилається на важкий фінансовий стан підприємства, викликаний зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. В підтвердження даних обставин відповідачем надано: довідку про нарахування та надходження за теплову енергію КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області станом на 01.01.2016, 01.01.2017, 01.01.2018, 01.01.2019; баланси (Звіт про фінансовий стан) за 2016, 2017, 2018 роки.

Частиною першою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У частині третій статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов'язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд зазначає, що відповідно до статті 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, укладаючи з позивачем договір постачання природного газу від 15.09.2017 № 1143/1718-КП-32 відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу (підпункт 6 пункту 7.2.) в розмірі та порядку, що передбачені цим договором. Тяжкий фінансовий стан підприємства не може бути підставою для звільнення повністю чи частково відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов'язання та не є винятковим випадком, який є підставою для зменшення розміру пені.

Посилання відповідача на ту обставину, що оплата за природний газ проводилася в порядку та на умовах, визначених Постановою КМУ від 18.06.2014 №217, судом не приймаються, з огляду на наступне.

Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки, затверджений Постановою КМУ від 18.06.2014 №217, визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання, і жодним чином не стосується договірних зобов'язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та ніяк не впливає на них.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного суду від 17.04.2018 у справі №918/1395/18 та від 21.02.2018 у справі №910/16072/16.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що у нього взагалі були відсутні кошти на рахунках у банківських установах у період прострочення платежів, що дало б змогу вчасно розрахуватись із заборгованістю, яка виникла на виконання умов договору.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що матеріалами справи не підтверджується наявність підстав для зменшення розміру пені та штрафу, а тому суд вважає клопотання відповідача необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, враховує, що позов підлягає частковому задоволенню, а отже витрати зі сплати судового збору в розмірі 1542,380 грн. покладає на відповідача, в іншій частині 21846,48 грн. залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Ломоносова, 23, ідент. код 38076191) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) пеню в сумі 90660,16 грн., 3% річних в розмірі 8069,12 грн., інфляційні втрати у розмірі 4096,44 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1542,38 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині позовних вимог про стягнення 1456431,53 грн. основного боргу в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "26" квітня 2019 р.

Суддя ОСОБА_3