ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.04.2019 м.Харків Справа № 905/126/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор'євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерлайт", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахта 1-3" Новогродівська", м.Покровськ, Донецька область

про стягнення 5296550,90 грн.

Представники сторін:

від позивача: Панасюк І.В., ордер серія КС№371371 від 25.04.19р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВЛ№932 від 14.07.17р.

від відповідача: Федорець Д.Д., довіреність № 25-04-19 від 25.04.19р; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС№7436/10 від 01.03.19р.

вільний слухач: Малюк М.В.

Суть спору:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ерлайт", м.Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахта 1-3" Новогродівська", м.Покровськ, Донецька область, про стягнення 5296550,90 грн., у тому числі: сума боргу 3578654,79 грн., 1399053,11 грн. - індекс інфляції, 318843,00 грн. - три проценти річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №12/12-С від 05.04.2012р., специфікацій №1 від 09.04.2012р., №2 від 17.07.2012р., №3 від 17.07.2012р., №4 від 05.09.2012р., №5 від 17.09.2012р., №6 від 17.09.2012р., №7 від 03.12.2012р., №8 від 11.11.2012р., №9 від 26.12.2012р. до нього та додаткової угоди від 10.08.15р. до вказаного договору, в частині оплати товару.

В якості правових підстав подання позову позивач зазначив положення статей 16, 509, 526, 530, 538, 610, 612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 20, 185, 193, 265 Господарського кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/126/19.

Ухвалою суду від 17.01.19р. позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

31.01.19р. до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від 01.02.19р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/126/19; дану справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 26.02.19р.

25.02.19р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання від 22.02.19р. №47.

Ухвалою суду від 26.02.19р. підготовче засідання відкладено на 26.03.19р.

Ухвалою суду від 26.03.19р. закрито підготовче провадження у справі №905/126/19; призначено справу до судового розгляду по суті на 23.04.2019р.

26.03.19р. після судового засідання на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у справі №905/126/19, призначене на 26.03.2019р., та продовження строку підготовчого судового засідання на тридцять днів, а також відзив на позовну заяву з додатками.

Клопотання відповідача про відкладення судового засідання у справі №905/126/19, призначене на 26.03.2019р., та продовження строку підготовчого судового засідання на тридцять днів, залишені судом без розгляду, оскільки отримані судом після закриття підготовчого провадження у справі.

Ухвалою суду від 15.04.19р. у зв'язку із відрядженням судді призначено справу до судового розгляду по суті на 26.04.2019р.

24.04.2019р. відповідачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи відзиву на позовну заяву.

25.04.2019р. позивачем надано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 26.04.2019р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідача заявленого у судовому засіданні 26.04.19р. про прийняття до розгляду відзиву по справі.

У судовому засіданні 26.04.2019р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.04.2019р. заперечив проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

05.04.2012р. між позивачем (постачальник) Товариством з обмеженою відповідальністю «Ерлайт» та відповідачем (покупець) Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахта 1-3» Новогродівська» укладений договір поставки №12/12-С, згідно п.1.1 якого на умовах цього договору, постачальник зобов'язується передавати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (продукція), а покупець зобов'язується прийняти продукцію та оплачувати.

Асортимент, кількість, строки поставки, якісні характеристики, ціна продукції узгоджується сторонами специфікаціях до цього договору, які є невід'ємними частинами договору (п.1.2 договору).

Поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до цього договору (п.3.1 договору).

Базові умови поставки узгодженої партії товару - DDP відповідно до правил "Інкотермс - 2000р.", якщо інше не обумовлено у відповідних специфікаціях до договору. Місце пункту призначення, конкретні умови та строки поставки по кожній партії товару вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору, що є його невід'ємними частинами. У випадку, коли сторонами у специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, затвердженими у міжнародних торгових термінах "Інкотермс - 2000", з урахуванням узгоджених сторонами застережень у відповідних специфікаціях (п.3.2 договору).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; відповідні товаросупровідні накладні; сертифікат якості та технічний паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов'язковій сертифікації).

Датою поставки вважається дата, вказана представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником, про приймання продукції (п.3.4 договору).

Згідно п.4.1. договору ціни на поставлену постачальником продукцію встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору. Загальна вартість кожної партії продукції, що постачається постачальником за цим договором, вказується у відповідних специфікаціях до договору.

Згідно п.4.2 договору (у редакції додаткової угоди №б/н від 10.08.2015р. до нього) розрахунки за поставлену Постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше 31.12.2015р. Датою платежу вважається зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Покупець залишає за собою право здійснити оплату (повністю або частково) раніше обумовленого терміну платежу. За попередньою письмовою згодою сторони можуть здійснити розрахунки між собою у будь-якій іншій, не забороненій законодавством України формі.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2012р. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за цим договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами усіх прийнятих на себе зобов'язань (п.8.1. договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

Сторонами укладено специфікації №1 від 09.04.2012р., №2 від 17.07.2012р., №3 від 17.07.2012р., №4 від 05.09.2012р., №5 від 17.09.2012р., №6 від 17.09.2012р., №7 від 03.12.2012р., №8 від 11.12.2012р., №9 від 26.12.2012р. до договору №12/12-С від 05.04.2012р.

10.08.2015р. сторонами підписано додаткову угоду №б/н до договору №12/12-С від 05.04.2012р., за змістом якої заборгованість покупця перед постачальником за поставлену продукцію за договором поставки №12/12-С від 05.04.2012р. станом на 10.08.2015р. складає 3578654,79 грн. Розрахунки за поставлену Постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше 31.12.2015р. Датою платежу вважається зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Заборгованість 3578654,79 грн. підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, підписаним уповноваженими представниками сторін.

Таким чином, за твердженням позивача, відповідач в порушення умов договору №12/12-С від 05.04.2012р., зобов'язання щодо оплати поставленої продукції виконав не своєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим за відповідачем рахується заборгованість за вищезазначеним договором з оплати товару в загальному розмірі 3578654,79 грн.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нараховані та пред'явлені до стягнення 3% річних у розмірі 318843,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1399053,11 грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору поставки №12/12-С від 05.04.2012р. між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2 договору поставки (у редакції додаткових угод №б/н від 10.08.2015р. до нього) встановлено, що розрахунки за поставлену Постачальником продукцію здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше 31.12.2015р.

При цьому, копія додаткова угода №б/н від 19.10.2018р. до договору №12/12-С від 05.04.2012р., яка надана відповідачем разом із відзивом на позов, не береться судом до уваги, оскільки подана зі спливом строку встановленого ч.2 ст.207 ГПК України.

Крім того, оригінал вказаної додаткової угоди суду не представлено, а з пояснень представника позивача вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо її укладання. Іншого суду не доведено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача станом на час звернення позивача до суду з позовом була наявна заборгованість перед позивачем в сумі 3578654,79 грн.

При цьому, судом встановлено, що протягом розгляду справи в суді, відповідачем здійснена часткова оплата суми основного боргу в розмірі 200000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №373 від 01.02.2019р., №375 від 05.02.2019р. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 200000,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З наведених підстав суд закриває провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 200000,00 грн. на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Доказів, що свідчать про сплату заборгованості за поставлену продукцію за договором №12/12-С від 05.04.2012р. у розмірі 3378654,79 грн., суду не представлено.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 3378654,79 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 3% річних: на суму боргу 3578654,79 грн. за період з 01.01.2016р. по 20.12.2018р. у розмірі 318843,00 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позивачем вірно визначений період таких нарахувань.

Здійснивши перерахунок 3% річних, за період визначений позивачем, судом встановлено дійсний розмір цих вимог у сумі 318843,43 грн.

Відтак, дотримуючись меж позовних вимог, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в сумі 318843,00 грн.

Одночасно позивачем здійснено нарахування інфляційних витрат: на суму боргу 3578654,79 грн. за період з 01.01.2016р. по 20.12.2018р. у розмірі 1399053,11 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Здійснивши перерахунок інфляційних витрат, за період з 01.01.2016р. по 30.11.2018р., судом встановлено, що дійсний розмір цих вимог становить загальну суму 1399053,42 грн.

Таким чином, дотримуючись меж позовних вимог, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань підлягають задоволенню у розмірі 1399053,11 грн.

Розрахунок 3% річних та інфляційних витрат судом здійснено за допомогою програмного забезпечення "Ліга Закон".

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, п.2 ч.1 ст.231, ст.ст.236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерлайт", м.Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахта 1-3" Новогродівська", м.Покровськ, Донецька область, про стягнення 5296550,90 грн., у тому числі: сума боргу 3578654,79 грн., 1399053,11 грн. - індекс інфляції, 318843,00 грн. - три проценти річних, задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 200000,00грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахта 1-3" Новогродівська" (вул. Центральна, буд.149, м.Покровськ, Донецька область, 85300; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ерлайт" (вул. Ярославів Вал, буд. 33 Б, поверх №3, м.Київ, 01054; ) суму боргу 3378654,79 грн., інфляційні витрати у розмірі 1399053,11 грн., 3% річних у розмірі 318843,00 грн., судовий збір в розмірі 79448,26 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

У судовому засіданні 26.04.19р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.05.19р.

Суддя М.О. Лейба