ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2019 р. Справа№ 910/16404/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 01.04.2019

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 (повний текст складено 08.02.2019)

про залишення позовної заяви без розгляду

у справі №910/16404/18 (суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис»

до Національного банку України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»

про визнання недійсним правочину

1. Зміст заяви та пояснення по суті

1.1. 18.01.2019 Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» подано до місцевого суду заяву про визнання подання товариством з обмеженою відповідальністю «Приватофис» позову до Національного банку України про визнання недійсним іпотечного договору від 03.04.2009 №77 зловживанням процесуальними правами та залишення зазначеної позовної заяви без розгляду.

1.2. Вказана вище заява обґрунтована тим, що поданий позивачем позов про визнання недійсним іпотечного договору від 03.04.2009 №77, на переконання третьої особи, є завідомо безпідставним позовом, який має очевидно штучний характер; не має на меті захисту будь-якого охоронюваного законом інтересу або права позивача; ініційована з метою затягування судового розгляду справи №905/1041/18 про звернення стягнення на предмет іпотеки; є зловживанням позивачем своїми процесуальними правами згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України. Відтак, вказані обставини, на думку третьої особи, в своїй сукупності, становлять підстави, передбачені п.3 ч.2 та ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України для залишення позову без розгляду.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. 03.03.2009 між Національним банком України, як кредитором, і Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»), як позичальником, було укладено кредитний договір №19 (далі - кредитний договір).

2.2. 03.04.2009 для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором було укладено договір від 03.04.2009 №77, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Істейт Сервіс», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватофис», надало в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно.

2.3. 19.08.2017 відповідач у зв'язку із наявністю простроченої заборгованості за кредитним договором, направив позивачу вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором.

2.4. 06.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватофис» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України про визнання недійсним іпотечного договору від 03.04.2009 №77.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає наступне:

- 03.04.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Істейт Сервіс» (далі - ТОВ «Істейт Сервіс», правонаступником якого є позивач), як іпотекодавцем і Національним банком України, як іпотекодержателем, було укладено іпотечний договір від 03.04.2009 №77. Предметом вказаного договору є забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору від 03.03.2009 №19 (далі - кредитний договір), укладеного між іпокодержателем та закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з: повернення кредиту, наданого у сумі 5 000 000 000 грн строком повернення відповідно до графіку погашення кредиту але/та не пізніше 03.03.2010, а також дострокового погашення у випадках, передбачених кредитним договором; сплати процентів за користування кредитом у розмірі 16,5% річних щомісячно в передостанній робочий день місяця - за період з першого по останнє число поточного місяця, а також процентів за додатковими договорами про внесення змін (доповнень) до кредитного договору, згідно з яким буде змінюватися розмір процентної ставки; сплати штрафних санкцій у розмірі передбаченому кредитним договором;

- ТОВ «Істейт Сервіс», як майновий поручитель, передав у якості відповідного забезпечення нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 611,7 кв.м, що розташоване за адресою: Донецька область, м. Макіївка, вул. Леніна, буд. 71;

- позивач вважає, що договір від 03.04.2009 №77 підлягає визнанню недійсним, як такий, що укладений із грубими порушеннями, зокрема не відповідає приписам ст.18 Закону України «Про іпотеку»;

- укладення договору від 03.04.2009 №77 в забезпечення виконання кредитного договору та передача майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» в іпотеку Національного банку України повинно було відбуватися за погодженням з учасниками/засновниками позивача, а саме ТОВ «Спектрум-Енерго» та ЗАТ «КБ «Приватбанк», проте, такої згоди вказані особи не надавали.

2.5. 18.01.2019 Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» подано до місцевого суду заяву про визнання подання товариством з обмеженою відповідальністю «Приватофис» позову до Національного банку України про визнання недійсним іпотечного договору від 03.04.2009 №77 зловживанням процесуальними правами та залишення зазначеної позовної заяви без розгляду.

3. Зміст ухвали місцевого суду

3.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 визнано подання позовної заяви товариством з обмеженою відповідальністю «Приватофис» до Національного банку України про визнання недійсним іпотечного договору від 03.04.2009 №77 зловживанням процесуальним правом на подання позову. Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» до Національного банку України від 03.12.2018 №б/н про визнання недійсним іпотечного договору від 03.04.2009 №77 залишено без розгляду.

3.2. Ухвала мотивована тим, що дії позивача щодо звернення до суду з позовом у даній справі є зловживанням процесуальними правами, що полягає у поданні завідомо безпідставного позову у спорі, який має очевидно штучний характер.

В обґрунтування зазначених вище висновків місцевий суд вказав, що у зв'язку з неналежним виконанням Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» умов кредитного договору та невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватофис» обов'язку за договором від 03.04.2009 №77, Національний банк України звернувся до Господарського суду Донецької області із позовом до ТОВ «Приватофис» про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором від 03.04.2009 №77 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03.03.2009 №19, шляхом продажу на прилюдних торгах.

11.06.2018 Господарським судом Донецької області було відкрито провадження у справі №905/1041/18 за вказаною вище позовною заявою.

У подальшому після відкриття Господарським судом Донецької області провадження у справі №905/1041/18, ТОВ «Приватофис» подало окремий позов про розірвання ряду договорів, у тому числі, і договору від 03.04.2009 №77, спір про визнання недійсним якого є предметом розгляду в даній справі.

22.06.2018 Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі №910/7913/18 за позовом ТОВ «Приватофис» про розірвання іпотечних договорів, у тому числі договору від 03.04.2009 №77.

05.09.2018 Господарським судом Донецької області було відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Приватофис» про зупинення провадження у справі №905/1041/18 до розгляду справи № 910/7913/18.

Так, місцевий суд зазначив, що вимога ТОВ «Приватофис» про розірвання іпотечного договору, яка є предметом розгляду у справі №910/7913/18, свідчить про безумовне визнання позивачем його правомірності та дійсності. Однак, у подальшому позивач звернувся із даним позовом про визнання договору від 03.04.2009 №77 недійсним, що свідчить про неоднозначність та протилежність позовних вимог, які заявляються ТОВ «Приватофис» у межах справ №910/7913/18 та №910/16404/18. Крім того, місцевий суд зазначив, даний спір носить штучний характер, оскільки питання правомірності іпотечного договору від 03.04.2009 №77 підлягає обов'язковому дослідженню судами при вирішенні господарських справ №910/7913/18 та №905/1041/18 в силу ст.209, 210 Господарського процесуального кодексу України.

За вказаних обставин, місцевий суд дійшов висновку про залишення позовної заяви ТОВ «Приватофис» у справі № 910/16404/18 без розгляду на підставі ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України.

4. Вимоги та обґрунтування апеляційної скарги

4.1. Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 у справі №910/16404/18 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом порушено норми процесуального права, оскільки висновки суду про штучність та безпідставність позову ТОВ «Приватофис» є необгрунтованми та передчасними.

Так, позивач вказує, що наявність судового спору щодо розірвання іпотечного договору не позбавляє його права звернутись з позовом про визнання недійсним цього ж договору, вказані дії спрямовані на захист прав і інтересів позивача та не є зловживанням процесуальними правами.

При цьому, місцевий суд, як вказує позивач, фактично позбавив його права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право доступу до суду, гарантоване Конституцією України та нормами міжнародного права.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Третя особа подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що між відповідачем та позивачем існує судовий спір про звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі за спірним договором. Зазначає, що з метою затягування розгляду вказаного спору позивачем був поданий позов про розірвання договору іпотеки, а в подальшому - даний позов про визнання цього договору недійсним. Вказані дії позивача, на думку третьої особи, свідчать про зловживання ним процесуальними правами, оскільки позов є завідомо безпідставний та має очевидно штучний характер, а тому суд обґрунтовано залишив позов без розгляду.

5.2. Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не подано.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 15.02.2019 позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого господарського суду від 06.02.2019 у справі №910/16404/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 у справі №910/16404/18, розгляд справи призначено на 25.03.2019.

6.3. У судовому засіданні 25.03.2019 оголошено перерву у розгляді справи до 01.04.2019.

6.4. У судове засідання 01.04.2019 з'явилися уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи.

6.5. Представник третьої особи зазначила, що ТОВ «Приватофис» повторно звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про визнання недійсним іпотечного договору №77 від 03.04.2009 та ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 було відкрито провадження у вказаній справі за №910/2186/19. Зазначене, на думку третьої особи, додатково підтверджує штучність позову у даній справі та зловживання позивачем процесуальними правами.

6.6. Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а ухвалу місцевого суду від 06.02.2019 у справі №910/16404/18 скасувати.

6.7. Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив ухвалу місцевого суду від 06.02.2019 у справі №910/16404/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

6.8. Представник третьої особи проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив ухвалу місцевого суду від 06.02.2019 у справі №910/16404/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

7. Застосоване законодавство

7.1. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

7.2. За змістом ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

7.3. Відповідно до ч.1 ст.2, ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

7.4. Згідно з ч.1, п.3 ч.2, ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

7.5. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

7.6. Згідно з ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

7.7. Відповідно до ст.2, ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Так, місцевий суд, залишаючи позовну заяву ТОВ «Приватофис» у справі № 910/16404/18 без розгляду на підставі ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, в оскаржуваній ухвалі зазначив, що вимога ТОВ «Приватофис» про розірвання іпотечного договору, яка є предметом розгляду у справі №910/7913/18, свідчить про безумовне визнання позивачем його правомірності та дійсності. Однак, у подальшому позивач звернувся із даним позовом про визнання договору від 03.04.2009 №77 недійсним, що свідчить про неоднозначність та протилежність позовних вимог, які заявляються ТОВ «Приватофис» у межах справ №910/7913/18 та №910/16404/18. Крім того, місцевий суд вказав, даний спір носить штучний характер, оскільки питання правомірності іпотечного договору від 03.04.2009 №77 підлягає обов'язковому дослідженню судами при вирішенні господарських справ №910/7913/18 та №905/1041/18 в силу ст.209, 210 Господарського процесуального кодексу України.

8.3. Апеляційний суд з вказаними вище висновками місцевого суду не погоджується з огляду на наступне.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Як вже було зазначено вище, способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України.

З урахуванням ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, хоча розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, спосіб захисту, визначений законом або договором, має відповідати порушеному праву.

Так, у відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

При цьому, з урахуванням положень ст.2, ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, зокрема, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Апеляційний суд зазначає, що наведеними вище положеннями чинного законодавства не встановлено заборони особі обирати декілька способів захисту права, яке вона вважає порушеним, не встановлено черговість подання позовів, зокрема, у випадку якщо особа приходить до висновку, що є підстави і для розірвання, і для визнання недійсним оспорюваного договору, який діяв і виконувався сторонами певний проміжок часу.

При цьому, матеріалами справи не підтверджується, а місцевим судом не наведено обґрунтованих доводів, що подання позивачем позову про визнання договору недійсним є зловживанням процесуальними правами, а тому місцевий суд, залишивши позовну заяву без розгляду, позбавив позивача можливості реалізувати своє право на отримання судового захисту у обраний ним спосіб.

8.4. Також апеляційний суд, враховуючи норми ст.74 щодо обов'язку доказування і подання доказів та ч.2 ст.237 про неможливість суду виходити у рішенні за межі позовних вимог, вважає необґрунтованим висновок місцевого суду, що спір у даній справі має штучний характер, оскільки питання правомірності іпотечного договору від 03.04.2009 №77 підлягає обов'язковому дослідженню судами при вирішенні господарських справ №910/7913/18 та №905/1041/18 в силу ст.209, 210 Господарського процесуального кодексу України.

8.5. При цьому, доводи третьої особи, що штучність позову у даній справі та зловживання позивачем процесуальними правами ТОВ «Приватофис» додатково підтверджується повторним зверненням останнього до господарського суду м.Києва з позовом про визнання недійсним іпотечного договору №77 від 03.04.2009 апеляційним судом відхиляються, оскільки зазначені обставини не стосуються законності оскаржуваної ухвали.

8.6. Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу місцевим судом за результатами вирішення спору по суті.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. Враховуючи викладене вище та помилковість висновку місцевого суду, що подання товариством з обмеженою відповідальністю «Приватофис» позову до Національного банку України про визнання недійсним іпотечного договору від 03.04.2009 №77 у справі №910/16404/18 є зловживанням процесуальним правом на подання позову, місцевий суд безпідставно залишив зазначену позовну заяву без розгляду на підставі ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України.

9.2. За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали місцевого суду згідно з ст.280 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 у справі №910/16404/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 у справі №910/16404/18 скасувати.

3. Матеріали справи №910/16404/18 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 06.05.2019

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун