РІШЕННЯ

24 квітня 2019 року м. ТернопільСправа № 921/77/19

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Хоми С.О.

за участю секретаря судового засідання: Ярославська З.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д", вул. Острозького, 47а, м. Тернопіль, 46006.

до відповідача: Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство", вул. Багата, 5А, м. Тернопіль, 46001.

про: стягнення 639 261,58 грн. боргу, 70631,75 грн. пені, 5885,98 грн. - 3% річних, 17523, 11 грн. інфляційних втрат, а також судових витрат (з врахуванням Заяви № без номера від 01.04.2019 (вх.№5759 від 02.04.2019) про зменшення розміру позовних вимог).

За участю представників:

-позивача: Шкварок Т.Р.- адвокат, ордер на надання правової допомоги серія ТР 050457 виданий 07.02.2019

-відповідача: не з'явився

Суть справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою №без номера від 11.02.2019 до Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" про стягнення 729 261 грн. 58 коп. боргу, 70631 грн. 75 коп. пені, 5885 грн. 98 коп. - 3% річних, 17523 грн. 11 коп. інфляційних втрат, судових витрат в тому числі витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 10 350 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 25.02.2019 року, після усунення недоліків позовної заяви, судом визнано подані матеріали достатніми для прийняття останньої, а тому прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого засідання на 18.03.2019 на 12:00 год.

Ухвалою суду від 18.03.2019 відкладено підготовче засідання на 03.04.2019 року на 09 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 03.04.2019 Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д" № без номера від 01.04.2019 (вх.№5759 від 02.04.2019) про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду та повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д" з Державного бюджету України суму сплаченого судового збору в розмірі 1350 грн. (сплаченого згідно платіжного доручення №2599 від 07 лютого 2019 року). Таким чином, з врахуванням Заяви № без номера від 01.04.2019 (вх.№5759) про зменшення розміру позовних вимог, предметом спору по даній справі слід вважати наступним: 639 261,58 грн. - боргу; - 70 631,75 грн. - пені; 5885,98 грн. - 3% річних; - 17 523,11 грн. - інфляційних втрат, а також судові витрати.

Іншою ухвалою від 03.04.2019 відкладено підготовче засідання на 15.04.2019 на 15 год. 00 хв.

Ухвалою від 15.04.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №921/77/19 до судового розгляду по суті на 24.04.2019 року на 09 год. 30 хв.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом умов договору купівлі-продажу нафтопродуктів №33 від 04.01.2016, в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару, зважаючи на що у відповідача виникла заборгованість, сума якої, з урахуванням штрафних санкцій, заявлена до стягнення у судовому порядку.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, Відповіді на відзив, Заяві про зменшення розміру позовних вимог та посилаючись на долучені до матеріалів справи докази, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

У Відповіді на відзив №без номера від 02.04.2019 (вх. №5757 від 02.04.2019) позивач не погоджується із вказаними у відзиві запереченнями, які не спростовують позицію позивача і не підтверджені жодними доказами та зазначає, зокрема, що відповідач не надав доказів в підтвердження розміру заборгованості, яка відповідно до бухгалтерських документів ДП "Тернопільське лісове господарство" становить 682681,90 грн.

Відповідач у судові засідання, зокрема 24.04.2019, не з'являвся, хоча про час, дату та місце його проведення був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справ

Днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пп. 3 п. 6 ст. 242 ГПК України).

Враховуючи наведене, господарський суд вважає, що відповідача було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, проте своїм правом приймати участь в судовому засіданні він не скористався.

19.03.2019 на адресу суду від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву №без номера від 14.03.2019 (вх. №4884), у якому проти задоволення позовних вимог заперечує частково. Зазначає, що відповідно до бухгалтерських даних ДП "Тернопільське лісове господарство" заборгованість перед ТзОВ "Магістр-Д" становить 682 681, 90 грн. Таким чином, не підлягає до стягнення заявлена сума позивачем та відповідно штрафні санкції нараховані позивачем. У зв'язку з чим, просить позов задоволити в частині заборгованості яка зазначена ДП "Тернопільське лісове господарство".

Розгляд даного спору здійснювався із технічною фіксацією судового процесу в порядку ст. 222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, судом встановлено наступні обставини.

Як вбачається із матеріалів справи, 04 січня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д" (Продавець) та ДП "Тернопільське лісове господарство" (Покупець) було укладено Договір №33 купівлі-продажу нафтопродуктів, відповідно до п.1.1. якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця нафтопродукти (бензин, дизельне паливо та інші нафтопродукти), мастила, а Покупець зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату згідно з умовами цього Договору.

Згідно п.1.2 Договору, продавець передає покупцю товар на підставі накладної на відпуск товару. Після підписання такої накладної представником Покупця до нього переходить право власності на переданий товар.

Поставка нафтопродукту здійснюється партіями на умовах EXW або CPT згідно з домовленістю з Покупцем, на конкретну партію товару (п.4.1. Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору загальна сума Договору становить орієнтовно три мільйони гривень.

Покупець перераховує грошові кошти, що підлягають оплаті на розрахунковий рахунок Продавця, а у випадку готівкового розрахунку - шляхом внесення готівки через касу на АЗС підприємства. В окремих випадках за погодженням Сторін оплата здійснюється на підставі видаткової накладної протягом п'яти банківських днів з дати отримання товару (п. 5.2 Договору).

Згідно п. 5.3 Договору датою здійснення оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок або в касу Продавця.

За узгодженням Сторін, оплата товару за даним Договором може бути зроблена в будь-якій формі розрахунків, що не суперечить чинному законодавству України (п.5.4 Договору).

У п.5.5 Договору узгоджено, що ціна товару є договірною й вказується з урахуванням ПДВ в рахунках чи накладних, виписаних Продавцем.

При порушенні Покупцем своїх зобов'язань у частині проведення належних платежів, він сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення прострочення платежу, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день такого прострочення (п.7.3 Договору).

Відповідно до п.10.1. Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

На виконання договірних зобов'язань, Товариством з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д" поставлено товар Покупцю - Державне підприємство "Тернопільське лісове господарство" на загальну суму 729261 грн. 58 коп. (станом на 06.02.2019), що підтверджується:

- видатковими накладними №3005 від 14.09.2017 на суму 11681,62 грн., №3126 від 25.09.2018 на суму 2900, 40 грн., №3130 від 26.09.2018 на суму 58008,00 грн., №3177 від 29.09.2018 на суму 28843,92 грн., №3188 від 29.09.2018 на суму 9288,00 грн., №3216 від 02.10.2018 на суму 64260,00 грн., №3244 від 03.10.2018 на суму 12600 грн., №3267 від 04.10.2018 на суму 62527, 50 грн., №3360 від 10.10.2018 на суму 12 600,00грн., №3406 від 13.10.2018 на суму 52 500,00 грн, № 3457 від 16.10.2018 на суму 62527,50 грн, №3590 від 26.10.2018 на суму 61992,00 грн., №3638 від 30.10.2018 на суму 37932,60 грн., №3651 від 31.10.2018 на суму 24768,00 грн, №3731 від 03.11.2018 на суму 67800,00 грн, №3950 від 16.11.2018 на суму 4800,60 грн, №3951 від 16.11.2018 на суму 14250,00 грн, №4088 від 30.11.2018 на суму 32398,80 грн, №4089 від 30.11.2018 на суму 8076,00 грн, №4374 від 29.12.2018 на суму 37514,64 грн.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копії відповідних довіреностей №003699 від 29.12.2018, №003677 від 30.11.2018, №003638 від 01.11.2018, №003643 від 31.10.2018, №003623 від 01.10.2018, №003553 від 01.09.2018, виданих відповідачем, та якими було уповноважено представників відповідача на отримання від позивача товару.

Для укладення двостороннього правочину необхідна наявність волевиявлення обох сторін, здійснена в належній формі, при чому під сторонами, у даному випадку, розуміються уповноважені на те відповідно до приписів частини другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особи. Належність підпису уповноваженій особі є обов'язковою умовою при констатації волевиявлення сторони щодо визначеного договором кола істотних умов. Печатка лише слугує доказом дійсності підпису, проте не волевиявлення сторони, та її наявність не визначає таких обов'язкових реквізитів, як посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення, і не замінює відповідного підпису.

Вищезазначені первинні документи бухгалтерського обігу (видаткові накладні), підписані представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень та в них міститься посилання на реквізити Договору купівлі-продажу №33 від 04.01.2016.

В свою чергу, за поставлений товар було здійснено лише часткову оплату в сумі 90 000, 00 грн. (копії платіжних доручень №68 від 11.02.2019, №115 від 28.02.2019, №14.03.2019, №492 від 27.03.2019, №195 від 29.03.2019, що підтверджують перерахування зазначених коштів знаходяться в матеріалах справи), а заборгованість по спірних поставках станом на 10.04.2019 становить 639 261, 58 грн. (тобто, з урахуванням оплат, проведених відповідачем після подання позовної заяви до суду про стягнення боргу в розмірі 729261 грн. 58 коп., на підставі чого 02.04.2019 позивачем подано та в підготовчому засіданні 03.04.2019 судом прийнято Заяву № без номера від 01.04.2019 (вх.№5759) про зменшення розміру позовних вимог).

Суд вважає належним чином підтвердженим та не спростованим відповідачем належними і допустимими доказами факт поставки відповідачу матеріальних цінностей на загальну суму 639 261, 58 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 ЦК України.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі - продажу, згідно якого та в силу ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, умовами п.5.2 укладеного учасниками спору Договору передбачено відстроченням платежу, на підставі видаткової накладної протягом п'яти банківських днів з дати отримання товару (датою отримання товару, згідно п. 1.2 Договору є дата підписання видаткової накладної).

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 639 261,58 грн., яка відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги про стягнення 639 261,58 грн. в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого позивачем розрахунку за неналежне виконання умов договору відповідачу по кожній видатковій накладній за періоди з 24.09.2018 по 06.02.2019, з 03.10.2018 по 06.02.2019, з 04.10.2018 по 06.02.2019, з 08.10.2018 по 06.02.2019, з 10.10.2018 по 06.02.2019, з 11.10.2018 по 06.02.2019, з 12.10.2018 по 06.02.2019, з 18.10.2018 по 06.02.2019, з 22.10.2018 по 06.02.2019, з 24.10.2018 по 06.02.2019, з 05.11.2018 по 06.02.2019, з 07.11.2018, по 06.02.2019, з 08.11.2018 по 06.02.2019, з 12.11.2018 по 06.02.2019, з 26.11.2018 по 06.02.2019, з 10.12.2018 по 06.02.2019, з 10.01.2019 по 06.02.2019 нараховані 3% річнихв сумі 5885, 98 грн.

Крім того, позивачем проведено розрахунок інфляційних нарахувань по кожній видатковій накладній за періоди з 24.09.2018 по 31.12.2018, з 03.10.2018 по 31.12.2018, з 04.10.2018 по 31.12.2018, з 08.10.2018 по 31.12.2018, з 10.10.2018 по 31.12.2018, з 11.10.2018 по 31.12.2018, з 12.10.2018 по 31.12.2018, з 18.10.2018 по 31.12.2018, з 22.10.2018 по 31.12.2018, з 24.10.2018 по 31.12.2018, з 05.11.2018 по 31.12.2018, з 07.11.2018 по 31.12.2018, з 08.11.2018 по 31.12.2018, з 12.11.2018 по 31.12.2018, з 26.11.2018 по 31.12.2018, з 10.12.2018 по 31.12.2018 на суму 17 523, 11 грн.

Пунктом 1.12. постанови Пленуму ВГСУ № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 встановлено, що господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

В Інформаційному листі від 17.07.2012 №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Перевіривши відповідність здійснених позивачем обчислень з урахуванням дати виникнення зобов'язання та в межах періодів існування заборгованості, суд вважає, що до стягнення підлягають 3% річних у розмірі 5885, 98 грн. та інфляційні нарахування в сумі 16767,91 грн. В частині позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань суд відмовляє за їх необґрунтованістю (проведені судом розрахунки - в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Умовами п. 7.3 договору визначено, що учасники правовідносин погодили, що при порушенні Покупцем своїх зобов'язань у частині проведення належних платежів, він сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення прострочення платежу, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день такого прострочення.

Згідно поданого розрахунку, позивачем за неналежне виконання умов договору по кожній видатковій накладній за періоди з 24.09.2018 по 06.02.2019, з 03.10.2018 по 06.02.2019, з 04.10.2018 по 06.02.2019, з 08.10.2018 по 06.02.2019, з 10.10.2018 по 06.02.2019, з 11.10.2018 по 06.02.2019, з 12.10.2018 по 06.02.2019, з 18.10.2018 по 06.02.2019, з 24.10.2018 по 06.02.2019, з 05.11.2018 по 06.02.2019, з 07.11.2018 по 06.02.209, з 08.11.2018 по 06.02.2019, з 12.11.2018 по 06.02.2019, з 26.11.2018 по 06.02.2019, з 10.12.2018 по 06.02.2019, з 10.01.2019 по 06.02.2019, нарахована пеня в сумі 70631,75 грн.

Перевіривши відповідність здійснених позивачем обчислень з урахуванням дати виникнення зобов'язання та в межах періодів існування заборгованості по кожній видатковій накладній окремо, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає пеня у розмірі 70631,75 грн., яка і нарахована позивачем.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 10350 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

За змістом приписів ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, частинами 4, 5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав Договір про надання правничої допомоги від 02.01.2019, укладений між позивачем та адвокатом Шкварок Т.Р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ТР №000281 від 29.03.2018, ордер серії ТР №050457 на надання правової допомоги від 07.02.2019, Акт приймання-передачі наданих послуг від 07.02.2019, розрахунок вартості правничої допомоги (адвокатських послуг від 07.02.2019 а також квитанцію до прибуткового касового ордера №2 від 07.02.2019.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи, надані позивачем докази на підтвердження наданої правничої допомоги, факт часткового задоволення позову (наявні підстави, передбачені нормою п. 3 ч. 4 ст.129 ГПК України, для покладення на сторін витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог), а також те, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідачем не заявлено, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню у розмірі 10 350, 00 грн.

Відповідно до норм статі 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Як наслідок, судом задовольняються вимоги про стягнення з відповідача - 639261,58 грн. боргу; 70631,75 грн. пеня; 5885,98 грн. - 3% річних; 16767,91 грн. інфляційних нарахувань; 10350, 00 грн. витрат на правову допомогу адвоката, як таких, що підтверджені матеріалами справи та не суперечать законодавчим актам, які регламентують спірні правовідносини.

Судовий збір, в силу ст.129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 46, 73-79, 86, 129, 194, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство", вул. Багата, 5А, м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код 00993024 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістр-Д", вул. Острозького, 47а, м. Тернопіль, 46006, ідентифікаційний код 21141124:

- 639261, 58 грн. боргу;

-70631 ,75 грн. - пеня;

- 5885, 98 грн. - 3% річних;

- 16767, 91 грн. - інфляційних нарахувань;

- 10350, 00 грн. витрат на правову допомогу адвоката;

- 10988 грн. 21 коп. судового збору в повернення сплачених судових витрат.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 06 травня 2019 року.

Суддя С.О. Хома