СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2019 р. Справа №917/1648/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді розглянувши апеляційну скаргу Мартюхіна Н.О. Геза Т.Д., Шутенко І.А. Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. №1263 П/2)
на рішення Господарського суду Полтавської області
від12.03.2019
у справі№ 917/1648/18 (суддя Киричук О.А.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до відповідача проКомунального некомерційного підприємства "Гадяцька центральна районна лікарня" Гадяцької районної ради, м. Гадяч, Полтавська область стягнення 18825,07 грн. В С Т А Н О В И В:
У грудні 2018 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - ПАТ "НАК " Нафтогаз України ") звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача - Комунального некомерційного підприємства "Гадяцька центральна районна лікарня" Гадяцької районної ради (надалі - КНП "Гадяцька ЦРЛ") про стягнення 18825,07 грн. боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання за Договором купівлі-продажу природного газу №2808/15-ТЕ-24 від 20.04.2015.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.03.2019 у справі №917/1648/18 позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 1298,74 грн. пені, 808,74 грн. 3% річних, 3654,27 грн. інфляційних, 330,42 грн. витрат по сплаті судового збору; в частині вимог про стягнення 11764,59 грн. основного боргу провадження у справі закрито; в іншій частині вимог у позові відмовлено; повернуто ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1431,58 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, до Східного апеляційного господарського суду звернулось ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 12.03.2019 у справі №917/1648/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 1298,73 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що в оскаржуваному рішенні в частині зменшення пені суд першої інстанції не врахував жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначивши мотивів такого неврахування, чим порушив вимоги Господарського процесуального кодексу України, що призвело до прийняття неправомірного рішення. Суд не мали права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав господарському суду першої інстанції належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, натомість місцевий суд не мотивуючи, а лише своїм внутрішнім переконанням та "сухими" посиланнями на важкий матеріальний стан відповідача зменшив розмір нарахованих санкцій, що є грубим порушенням положень ст. 233 ГК України. Беручи до уваги ті обставини, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення норм процесуального права, а саме ст. 233 ГК України ст. 525, 526, 551, 599, 625 ЦК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2019 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію у складі: Мартюхіна Н.О. головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Геза Т.Д., Шутенко І.А.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач звернувся з майновою вимогою до відповідача, ціною позову у даній справі є сума у розмірі 18825,07 грн. В апеляційній інстанції позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позову щодо неустойки у розмірі 1298,73 грн.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що у даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа не є такою, що не може розглядатися в поряду спрощеного позовного провадження, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.04.2019 поновлено ПАТ "НАК "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.03.2019 у справі №917/1648/18; встановлено відповідачу строк для подання відзиву з доказами його надсилання іншим учасникам справи в порядку ст. 263 ГПК України до 03.05.2019; розгляд апеляційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.03.2019 у справі №917/1648/18 постановлено розпочати з 06.05.2019 без повідомлення учасників справи.

Відповідач у своєму відзиві (вих. 01-12/807 від 02.05.2019), який надійшов 06.05.2019 до апеляційного суду зазначає наступне. Так, зменшуючи розмір пені, що підлягала до стягнення з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції вірно виходив із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності. При цьому судом обґрунтовано враховано положення ст. 233 ГК України, а також, зокрема, майновий стан сторін, як учасників зобов`язання, інші їх інтереси, що на думку відповідача заслуговують на увагу. Також відповідач вказує, що судом вірно враховано такі обставини: 1) відсутність негативних наслідків для позивача, оскільки на час розгляду справи КНП "Гадяцька ЦРЛ" сплачено суму основного боргу за Договором постачання природного газу; 2) що неналежне виконання зобов`язань за договором сталось не з вини відповідача, з огляду на те, що відповідач є підприємством комунальної власності, фінансується з державного та місцевого бюджетів та фактично не має власних доходів; 3) дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді негативних збитків.

На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.

Межі перегляду справи в апеляційній інстанції, згідно ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, полягають в тому, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила настпне.

Як встановлено місцевим господарським судом, не заперечується учасниками справи, та підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом апеляційної інстанції:

20.04.2015 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Гадяцькою центральною районною лікарнею (правонаступником якої є Комунальне некомерційне підприємство "Гадяцька центральна районна лікарня" Гадяцької районної ради) укладено Договір № 2808/15-ТЕ-24 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 Договору купівлі-продажу природного газу, продавець зобов`язувався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

За умовами п. 3.3 цього Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість (п. 3.4 Договору).

В п. 6.1 Договору купівлі-продажу природного газу закріплено, що покупець погодився здійснювати остаточний розрахунок за фактично переданий газ до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплати продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 Договору купівлі-продажу природного газу).

З матеріалів справи вбачається, що в період з квітня 2015 року по грудень 2015 року позивач поставив, а відповідач прийняв на підставі Договору природний газ на загальну суму 18232,27 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств.

Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять (акти приймання-передачі природного газу в копіях залучені до матеріалів справи).

Не здійснивши своєчасну оплату вартості отриманого природного газу, відповідач допустив порушення строків розрахунків, що й зумовило звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу за зобов`язаннями квітня-грудня 2015 року у розмірі 11764,59 грн. основного боргу, 2597,47 грн. пені, 3 654,27 грн. інфляційних, 808,74 грн. 3% річних.

Предметом спору у цій справі є стягнення основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого газу.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається із тексту та прохальної частини апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції позивачем оскаржуються лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 1298,73 грн. В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України (надалі ГК України). Так, ст. 216 ГК України, передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У п. 7.2. Договору купівлі-продажу природного газу сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплати продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ГК України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

З позовної заяви вбачається, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просило стягнути 2597,47 грн. пені. Відповідач у клопотанні (вих. 01-12/216 від 30.01.2019) просив відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення 50% пені, посилаючись на низку обставин, які унеможливили виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Місцевим судом вірно встановлено та це підтверджується матеріалами справи, відповідач просив відмовити у стягнення пені, посилаючись на самостійну сплату заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу в розмірі суми основної заборгованості 11764,59 грн. Зокрема, КНП "Гадяцька ЦРЛ" вказувало, що до 01.11.2018, тобто до проведення реорганізації у комунальне некомерційне підприємство, Гадяцька центральна районна лікарня, як заклад комунальної власності району, фінансувалась з Державного та місцевого бюджетів, а тому по закінченню 2015 бюджетного року і в подальшому, до закінчення 2018 бюджетного року (в якому здійснена реорганізація), в силу об`єктивних причин не мала змоги здійснити через орган казначейства повний розрахунок з позивачем за поставлений і спожитий природний газ згідно умов договору, термін дії якого визначено до 31.12.2015.

Також, відповідач, посилаючись на те, що на час вирішення спору вже відсутня заборгованість по сплаті основної заборгованості за спожитий природний газ доводив, що неналежне виконання зобов`язання за договором сталося не з вини відповідача (центральної районної лікарні), що відповідач є підприємством комунальної власності, фінансувався з державного та місцевого бюджету та фактично не мав власних доходів, дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності, розумності.

Як вбачається з п. 1.1. Статуту відповідача, КНП "Гадяцька ЦРЛ" Гадяцької районної ради є лікарняним закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної/спеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам у порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом.

Згідно п. 1.2. Статуту підприємство створене за рішенням тридцять восьмої позачергової сесії сьомого скликання Гадяцької раціонної ради (надалі - Засновник) 07 вересня 2018 року відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" шляхом перетворення Гадяцької центральної районної лікарні (код ЄДРГЮУ 01999218) у комунальне некомерційне підприємство. Майно лікарні є власністю територіальних громад району в особі Гадяцької районної ради Полтавської області.

Підприємство є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Гадяцької центральної районної лікарні.

Підприємство створене на базі майна територіальних громад району в особі Засновника (п. 1.3. Статуту).

Відповідно до п. 1.6. Статуту забороняється розподіл отриманих доходів (прибутків) Підприємства або їх частини серед засновників (учасників), працівників комунального некомерційного підприємства (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб.

З урахуванням викладених положень Статуту, колегія суддів вважає, що місцевим судом правильно встановлено наявність підстав для зменшення розміру пені, оскільки відповідач у справі є неприбутковим закладом, фінансування якого здійснюється за рахунок бюджетних коштів, а саме з державного бюджету та місцевого бюджету територіальної громади Гадяцької районної ради Полтавської області, а тому перерахування коштів за Договором №2808/15-ТЕ-24 купівлі-продажу природного газу на рахунок ПАТ "НАК "Нафтогаз України" дійсно не залежало безпосередньо як від КНП "Гадяцька ЦРЛ", так і від правопопередника всіх його прав та обов`язків Гадяцької центральної районної лікарні.

З матеріалів справи судом встановлено, що КНП "Гадяцька ЦРЛ" 30.01.2019 повністю погашено основну заборгованість в сумі 11764,59 грн. за отриманий природний газ (а.с. 42, т.1), що свідчить про усвідомлення відповідачем необхідності розрахунку з позивачем та відповідальності за невиконання своїх зобов`язань. Крім цього, є очевидним та не потребує доведенню той факт, що "виділення" коштів для розрахунку відповідно до таких договорів здійснюється не безпосередньо суб`єктом, який укладав договір, а уповноваженими органами державної (місцевої) влади (розпорядниками коштів).

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про зменшення пені лише у виняткових випадках, хоча дана ситуація є звичайною, то судова колегія апеляційної інстанції зауважує, що відповідач є комунальним підприємством, фінансування якого здійснюється виключно за рахунок державного та місцевого бюджетів; відповідач не є підприємством, основна діяльність якого спрямована на одержання прибутку.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що хоча й розмір заявленої пені не є досить надмірним, але у будь якому випадку сплата штрафних санкцій зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема, впливає на можливість вчасного та якісного постачання теплової енергії до лікарні та здійснення медичного обслуговування населення.

Дослідженими судом доказами підтверджується, що відповідачем у повному обсязі був погашений основний борг, отже обгрунтованим є висновок суду, що збитки, які поніс позивач, є мінімальними, тоді як штрафні санкції, які позивач просить стгнути з відповідача, з урахуванням бюджетного (дотаційного) фінансування КНП "Гадяцька ЦРЛ" будуть для нього надмірно великими. При цьому, не можна не звернути увагу на той факт, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 1298,73 грн., позивачем сплачено судовий збір у сумі 2643,00 грн. Тобто відмова у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 50% від суми пені не може бути для нього надмірним тягарем, оскільки при зверненні з апеляційною скаргою позивачем сплачено судовий збір у розмірі, який більш ніж вдвічі первищує розмір неустойки зменшеної місцевим судом.

Крім того, скаржник безпідставно посилається на порушення місцевим судом при зменшенні пені положень ст. 625 ЦК України, адже їх зміст жодною мірою не обмежує встановлену спеціальними нормами ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України можливість зменшення належним чином нарахованого обсягу неустойки за порушення грошових зобов`язань і таке зменшення не є звільненням від відповідальності за встановлене порушення.

Посилання апелянта на не врахування господарським судом першої інстанції інтересів позивача під час прийняття рішення щодо зменшення розміру пені не знайшли свого підтвердження, оскільки задоволення місцевим судом клопотання щодо зменшення розміру пені на 50% як раз і вказує на врахування майнових інтересів позивача та дотримання справедливого балансу сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, з урахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про зменшення розміру пені, суд першої інстанції, дослідивши подані сторонами докази та встановивши вказані вище обставини, обґрунтовано визнав даний випадок винятковим та правильно застосував до спірних правовідносин норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, зменшивши пеню на 50%.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту у відповідній частині колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 12.03.2019 у справі №917/1648/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 1298,73 грн. підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.03.2019 у справі №917/1648/18 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 12.03.2019 у справі №917/1648/18 (в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 1298,73 грн.) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.А. Шутенко