ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.05.2019 Справа № 905/500/19 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво»

про стягнення заборгованості у розмірі 71759,89 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передано позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» про стягнення заборгованості у розмірі 71759, 89 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач не виконав грошові зобов`язання за договором поставки № ХА2809 від 28.09.2017 та не оплатив вартість товару отриманого за видатковими накладними: №302913 від 22.03.2018; №302914 від 22.03.2018; №303551 від 04.04.2018;№303552 від 04.04.2018; №303553 від 04.04.2018; №303554 від 04.04.2018.

Заперечення учасників процесу.

Згідно з позовною заявою та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» знаходиться за адресою: 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Центральна, буд. 28, кв. 9, .

Господарським судом Донецької області ухвала про відкриття провадження у справі №905/500/19 надіслана на адресу відповідача зазначену у позовній заяві. Поштове відправлення №545, в якому надсилалась ухвала суду від 14.03.2019 №905/500/19 отримано уповноваженим представником відповідача 21.03.2019.

За таких обставин, відповідач про відкриття провадження по справі №905/500/19 повідомлений належним чином.

Відповідач відзив на позов не надав, будь - яких інших заяв чи клопотань не подавав.

Хід розгляду справи та процесуальні дії.

Ухвалою суду від 14.03.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі.

Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

28.09.2017 між Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» (покупець, відповідач) підписаний договір постачання № ХА2809 (договір), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується постачати покупцю фрукти, ягоди та (або) овочі (далі товар) відповідно до переданої постачальником комерційної пропозиції або замовлень покупця окремими партіями за цінами, в асортименті та кількості, що остаточно погоджуються сторонами в накладних та (або) специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього грошову суму відповідно до умов, передбачених договором.

Поставка товару здійснюється відповідно до узгоджених з постачальником замовлень покупця, зроблених протягом строку дії договору (п. 2.1. договору)

Право власності (а також ризик випадкового знищення чи пошкодження) на товар переходить до покупця з моменту підписання представниками сторін відповідної накладної чи іншого документу, який підтверджує отримання покупцем товару (п.3.3. договору).

Відповідно до п.4.1. договору ціна товару визначається відповідно до домовленості сторін під час оформлення замовлення на чергову партію товару і вказується у накладній, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Оплата товару покупцем здійснюється за договірною ціною за кожну отриману ним партію товару протягом 5 календарних днів з дати здійснення поставки, шляхом перерахування повної вартості партії товару на розрахунковий рахунок постачальника (п. 4.3.договору).

Датою поставки вважається дата одержання покупцем обумовленого даним договором товару, згідно товарних накладних (або інших документів, які підтверджують отримання покупцем товару), підписаних та завірених сторонами (п. 4.4. договору)

Згідно з п.6.2. договору за несвоєчасну або неповну оплату поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу. А за прострочення понад 20 календарних днів, додатково стягується штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Договір набуває чинності в день його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018 (п.9.1. договору).

Якщо на момент закінчення строку дії договору сторонами не виконані будь - які взаємні зобов`язання, передбачені даним договором, договір продовжує діяти до здійснення остаточних розрахунків та виконання взаємних обов`язків сторін. (п. 9.2. договору)

У разі відсутності до дати закінчення строку дії договору письмового повідомлення рекомендованим листом від будь-якої сторони договору про небажання продовжувати договірні відносини, договір вважається продовженим строком на 1 календарний рік. (п. 9.3. договору)

Договір підписаний керівниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: №302913 від 22.03.2018 на суму 15157,66 грн; №302914 від 22.03.2018 на суму 11782,36 грн; №303551 від 04.04.2018 на суму 10358,38 грн; №303552 від 04.04.2018 на суму 2034,90 грн; №303553 від 04.04.2018 на суму 18611,75 грн; №303554 від 04.04.2018 на суму 7583,46 грн.

Вказані видаткові накладні були підписані уповноваженими представниками обох сторін без зауважень та заперечень, скріплені відбитками їх печаток, містять посилання на договір № ХА2809 від 28.09.2017.

Також факт поставки товару в асортименті та кількості визначеними у видаткових накладних, підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними: №2018.03.22/005 від 22.03.2018; №2018.03.22/006 від 22.03.2018; №2018.04.04/013 від 04.04.2018; №2018.04.04/014 від 04.04.2018; №2018.04.04/015 від 04.04.2018; №2018.04.03/348 від 04.04.2018.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачем частково сплачено кошти за отриманий товар, а саме за видатковою накладною №302913 від 22.03.2018 на суму 15157,66 грн сплачено 13756,69 грн, а отже з урахуванням часткової сплати сума заборгованості станом на 04.03.2019 складає 51623,50 грн.

Відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження виконання грошових зобов`язань по договору №ХА2809 від 28.09.2017 не надав, заборгованість у розмірі 51623,50 грн по договору не спростував.

Отже, матеріалами справи підтверджені, а відповідачем не спростовано наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором поставки №ХА2809 від 28.09.2017 у сумі 51623,50 грн.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладене, позов в частині вимог про стягнення суми боргу у розмірі 51623,50 грн. є доведеним позивачем та таким, що підтверджується матеріалами справи, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У зв`язку з простроченням строку оплати позивач нараховує відповідачу: пеню у розмірі 8572,35 грн виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення; 3% річних у розмірі 1410,03 грн.; інфляційні втрати за квітень 2018 січень 2019 у розмірі 4991,94 грн; штраф 10% відповідно до п.6.2. договору за видатковою накладною №302913 за період з 28.03.2018 по 04.03.2019; за видатковою накладною №302914 за період з 28.03.2018 по 04.03.2019; за видатковою накладною №303551 за період з 10.04.2018 по 04.03.2019; за видатковою накладною №303552 за період з 10.04.2018 по 04.03.2019; за видатковою накладною № 303553 за період з 10.04.2018 по 04.03.2019; за видатковою накладною №303554 за період з 10.04.2018 по 04.03.2019.

Відповідно до статті 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно п. 6.2. договору за несвоєчасну або неповну оплату поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу. А за прострочення понад 20 календарних днів, додатково стягується штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

За розрахунком суду розмір пені становить 8870,58 грн., у той час як позивачем заявлено до стягнення у розмірі 8572,07 грн.

Враховуючи що суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 8572,07 грн.

Здійснивши перерахунок 10% від встановленої судом суми заборгованості, яка не сплачена відповідачем понад 20 календарних днів (51623,07 грн.), суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення штрафу у розмірі 5162,35 грн підлягає задоволенню.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірений розрахунок інфляційних втрат позивача та визнано його арифметично невірним, оскільки в розрахунку деякі періоди нарахування не відповідають вимогам п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату від 23.12.2011р. №386, інфляція це зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Як зазначено у Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін, затверджених наказом Держстату України 01.07.2013 №190 (зі змінами, затвердженими наказами Держстату від 28.11.2014р. №371 та від 05.11.2015р. №315) (далі Методологічні положення), індекс споживчих цін є показником, який характеризує рівень інфляції.

Законодавчо визначено, що звітним періодом встановлення індексу інфляції є місяць. Отже, найменший період визначенні індексу інфляції місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

З огляду на викладене, відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат на частину місяця, оскільки найменший період визначення інфляційних втрат складає місяць.

Оскільки право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції виникло у 28.03.2018, період нарахування інфляційних втрат починається з 01.04.2018.

За розрахунком суду:

· за поставлений товар 22.03.2018 на суму боргу, що існувала на кінець місяця 13183,33 грн, граничний термін сплати до 27.03.2018, нараховується з 01.04.2018 по 31.01.2019 933,92 грн.;

· за поставлений товар 04.04.2018 на суму боргу, що існувала на кінець місяця 38459,97 грн граничний термін сплати до 09.04.2018, нараховується з 01.05.2018 по 31.01.2019 2397,66 грн.;

Загальна сума інфляційних втрат у розмірі, що підлягає стягненню з відповідача складає 3331,58 грн. Отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Судом перевірений розрахунок 3% річних позивача у розмірі 1410,58 грн та визнано його арифметично вірним та таким, що підлягають стягненню з відповідача.

Судові витрати.

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7511,40 грн.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1,2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Згідно з умовами договору про надання правової допомоги №2502/19 від 25.02.2019 укладеного між позивачем (клієнт) та адвокатом Шиміним О.П. (свідоцтво ЛВ №000690 від 14.08.2017) останній прийняв на себе зобов`язання за дорученням клієнта здійснювати захист, представництво та надавати інші види правової допомоги у справі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» заборгованості за поставлений товар згідно договору від 28.09.2017 №ХА2809, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. (п.1.1. договору)

Додатком №1 від 25.02.2019 до договору про правову допомогу визначений гонорар (вартість юридичних послуг) та порядок розрахунків.

Пунктом 1.1. додатку №1 до договору визначено, що відповідно до п. 4.2. договору винагорода адвоката за надані юридичні послуги (крім послуг участі адвоката у судовому засіданні) визначається шляхом множення кількості затраченого адвокатом часу на надання послуг на погодинні ставки, наведені нижче:

30 % від розміру однієї мінімальної заробітної плати за одну годину наданих послуг усної або письмової консультації; складання адвокатського запиту, претензії, відповіді на претензію, заяви чи скарги(крім заяв та клопотання, з процесуальних питань адресованих суду), відповіді на запит контролюючого органу ;

40% від розміру однієї мінімальної заробітної плати за одну годину наданих послуг з ознайомлення з матеріалами справи в суді касаційної інстанції; складення письмових заяв, клопотань чи заперечень з процесуальних питань адресованих касаційному суду;

50% від розміру однієї мінімальної заробітної плати за одну годину підготовки позовної заяви, зустрічної позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, заперечення, апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами, мирової угоди, заяви про забезпечення позову або доказів.

У п 1.4. додатку №1 до договору визначено, що оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом протягом 3-ох днів з дня виставлення адвокатом рахунку на оплату.

За результатами наданих послуг сторонами підписується акти наданих послуг, які містять відомості про надані послуги, кількість затрачених адвокатом годин, погодинну ставку та суму гонорару по кожній з наданих послуг. (п. 1.5. додатку №1 до договору про надання правової допомоги)

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з акту приймання - передачі виконаних робіт від 06.03.2019 адвокатом Шиміним О.П. здійснено наступний перелік робіт:

- усна консультація Клієнта щодо правових способів та засобів захисту прав та законних інтересів у справі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» на користь ТОВ «Тропік» заборгованість за поставлений товар по договору поставки від 28.09.2017 №ХА2809, з вивченням документів, майнового стану боржника.

- підготовка та подання до Господарського суду Донецької області позовної заяви від 04.03.2019 за позовом ТОВ «Тропік» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» про стягнення заборгованості за поставлений товар по договору поставки від 28.09.2017 № ХА2809 в сумі 71759,89 грн згідно накладних №302913 від 22.03.2018; №302914 від 22.03.2018; №303551 від 04.04.2018;№303552 від 04.04.2018; №303553 від 04.04.2018; №303554 від 04.04.2018.

Так, розмір наданої професійної правничої допомоги, за актом наданих послуг складає 7511,40 грн у тому числі: 1251,90 грн (1 година на усну консультацію) та 6259,50 (підготовка та подання позовної заяви 3 години*2086,50 грн. ставка за договором).

Платіжним дорученням від 26.03.2019 № позивач перерахував адвокату кошти у розмірі 7511,40 грн.

Згідно реєстру Національної асоціації ради адвокатів України, ОСОБА_1 Олег ОСОБА_2 є адвокатом свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю № 000690 від 14.08.2017 видане Радою адвокатів Львівської області, рішення №70 від 14.07.2017

Відповідач клопотання про зменшення розміру на професійну правничу допомогу адвоката не подавав.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката є доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Керуючись статтями 129, 130, 191, 231, 234, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Браво» (84100, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Центральна, буд. 28, кв. 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік» (вул. Пекарська, буд. 5, кв. 4, м. Львів, 79008, , з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем) заборгованість у розмірі 51623 ( п`ятдесят одна тисяча шістсот двадцять три) грн. 07 коп основного боргу; пеню у розмірі 8572(вісім тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн 07 коп: штраф у розмірі 5162 (п`ять тисяч сто шістдесят дві) грн. 35 коп; інфляційні втрати у розмірі 3331 (три тисячі триста тридцять одна) 58 коп; 3 % річних у розмірі 1410 (одна тисяча чотириста десять) грн. 03 коп;. судовий збір у розмірі 1876 (одна тисяча вісімсот сімдесят шість) грн. 54 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7337,89 (сім тисяч триста тридцять сім) грн.89 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 13.05.2019.

Суддя Д.М. Огороднік