ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/31/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від прокурора: Дніпропетровської області: ОСОБА_1-прокурор, посвідчення № 052333 від 07.03.2019

від позивача: представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

від відповідача: ОСОБА_2, ордер ДП №49/040 від 09.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області про залишення позовної заяви без розгляду від 05.03.2019р. (суддя Васильєв О.Ю.) у справі №904/31/19

за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Кривий Ріг

про стягнення в рахунок відшкодування матеріальних збитків завданих державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування 139 202,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

03.01.2019р. Перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (позивач) з позовом до ФОП ОСОБА_3 (відповідач) про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами належного йому транспортного засобу із перевищенням вагових нормативів у розмірі 139 202, 12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Прокуратурою області під час вивчення матеріалів управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області було встановлено, що посадовими особами Управління 26.02.2017р. за результатами здійснення габаритно-вагового контролю автомобілю марки MAN TGS 19.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепу WILLIG SANG з номерним знаком АЕ 2689 ХХ, яким керував ОСОБА_4, було зафіксовано перевезення належним ОСОБА_3 автомобілем вантажу із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху про що було складено довідку про результати здійснення вагового контролю, акт № 0110125, чек № 03269, складено розрахунок плати за проїзд. Листом від 10.03.2017р. за вих.№ 27-1-7/772 відповідачу відправлено примірник акту та розрахунок плати за проїзд у розмірі 139 202,12грн. Обставини щодо розміру плати, яка підлягає стягненню встановленні рішеннями, що набрали законної сили в адміністративній справі № 804/2720/17.

Своєчасне неподання до суду органом Державної служби України з безпеки на транспорті позову про стягнення з ФОП ОСОБА_3 плати за проїзд автомобільними дорогами належного йому транспортного засобу із перевищенням вагових нормативів у розмірі, який встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили, свідчить про неналежне здійснення цим органом владних повноважень, у звязку із чим прокурор звернувся з даним позовом до суду.

ФОП ОСОБА_3 (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував , вказуючи (поміж-іншим) про те , що перший заступник прокурора Дніпропетровської області не мав повноважень щодо звернення з цим позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (позивач) .В обґрунтування таких заперечень послався на низку рішень ЄСПЛ та Верховного суду .

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019р. позов першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що у цій справі господарським судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Державною службою України з безпеки на транспорті, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави . Навпаки, обставини справи свідчать про вжиття позивачем заходів з метою приведення правовідносин з відповідачем у відповідність до вимог чинного законодавства ( оскільки представник Державної служби України з безпеки на транспорті приймав участь в судових засіданнях по адміністративній справі № 804/2720/17 за позовом ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та скасування розрахунку , як в суді першої , так і апеляційної інстанції). Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Заступник прокурора Дніпропетровської області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду від 05.03.2019р. у справі №904/31/19 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнення доводів апеляційної скарги :

За твердженням апелянта:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2019 у даній справі позовну заяву прокурора прийнято до розгляду, що свідчить про те, що судом підтверджена наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в даному спорі та не виявлено перешкод для такого представництва. Оскільки ухвала суду не оскаржувалася то суд першої інстанції не наділений повноваженнями переглядати раніше прийняті ним рішення.

За твердженням апелянта місцевий господарський суд не врахував правові висновки Верновного Суду викладені в його постановах та ухвалах від 14.02.2019 у справі №820/10582/15; від 25.04.2018р. у справі № 806/1000/17; від 26.02.2019р. у справі № 905/803/18; від 25.04.2018р. у справі № 806/1000/17; від 13.06.2018р. у справі № 687/379/17-ц; № 924/1256/17; від 07.05.2018р. у справі № 910/18283/17; від 10.07.2018р. у справі № 812/1689/16.

Отримавши судове рішення в справах № 804/2720/17 та № 804/1891/18 органи Укртрансбезпеки тривалий час не проводили будь-яку претензійно-позовну роботи з перевізниками, що є доказом неналежного виконання позивачем своїх функцій щодо інтересів держави.

Місцевим господарським судом не враховані в якості доказів наявності відповідних повноважень листи № 27-1-03/5027 від 06.12.2018р. та лист прокурора № 05/1-826вих-18 від 22.12.2018р.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає її доводи безпідставними і необґрунтованими, такими, що не спростовують висновок суду першої інстанції.

В позовній заяві прокурором не розкриті і не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним субєктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Фізична особа-підприємець зазначив, що виконання судом першої інстанції вимог п. 4 ст. 236 ГПК України не може розцінюватись як порушення, оскільки саме прокурор не довів суду обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом. Господарський суд не має перебирати на себе повноваження прокурора чи звільняти такого учасника справи (прокурора) від обовязку доказування і подання доказів у справі.

Відповідач звертає увагу на те, що жоден з приведених прокурором у позовній заяві законів України не встановлює для субєкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 такої адміністративно-господарської санкції (з ч. 2 ст. 238 ГК України) у виді стягнення обовязкової плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, в розмірі вказаному в акті від 26.02.2017 №0110125, довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю та/або розрахунку плати за проїзд №12, за порушення правил проїзду великовагових транспортних засобів, тому приведені прокурором положення законів не підлягають застосуванню до даних правовідносин, а таке стягнення стягнення адміністративно-господарських санкцій з фізичної особи-підприємця не передбачене законом взагалі і тому не може бути застосовано судом.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою суду від 08.04.19р. було відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019р. у справі №904/31/19 та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

24.04.2019 Прокуратурою Дніпропетровської області до суду подані письмові пояснення, в яких звернуто увагу на те, що територіальний орган Укртрансбезпеки у Кіровоградській області у серпні 2017 самостійно звертався до суду з адміністративним позовом про стягнення плати за проїзд з відповідача, проте вжиті позивачем заходи були неналежними, оскільки на момент звернення з адміністративним позовом до суду, позивач не мав відповідних повноважень. Маючи з 03.05.2018 відповідно до пп. 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 повноваження щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри, яких перевищують норм нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, позивач протягом тривалого часу не вживав належних та ефективних заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення виниклої заборгованості з плати за проїзд.

Апелянт також звертає увагу на те, що правильність нарахування відповідачу плати за проїзд вже була предметом розгляду в адміністративній справі №804/2720/17. Судові рішення у справі №804/2720/17 набрали законної сили, а відтак, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, які намагається спростувати фізична особа підприємець ОСОБА_3, не підлягають доказуванню при розгляді господарської справи.

В судовому засіданні 24.04.2019 оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджується матеріалами справи і не оспорюється сторонами :

Ухвалою суду від 08.01.19р. було відкрите провадження у справі №904/31/19 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

ФОП ОСОБА_3 (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував , вказуючи (поміж-іншим) про те , що перший заступник прокурора Дніпропетровської області не мав повноважень щодо звернення з цим позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (позивач) .В обґрунтування таких заперечень послався на низку рішень ЄСПЛ та Верховного суду .

23.01.19р. до канцелярії суду разом з відзивом на позов надійшло клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 28.01.19р. в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено .

У відповіді на відзив прокурор вказав , що відповідно до ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура , яка здійснює представництво інтересів державі в суді у виключних випадках і в порядку , визначеному законом. Частиною 3 ст.4 ГПК України передбачено , що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції , мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб .Відповідно до ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави , якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень , до компетенції якого віднесені повноваження , а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч.3,4 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою , бере участь у розгляді справи за його позовами , а також може вступити за своєю ініціативою у справу , провадження якої відкрито за позовом іншої особи .Прокурор , який звертається до суду в інтересах держави , в позовній чи іншій заяві , скарзі обгрунтовує ,в чому полягає порушення інтересів держави , необхідність їх захисту , визначені законом підстави для звернення до суду прокурора , а також зазначає орган , уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного:

Предметом апеляційного оскарження є ухвала господарського суду Дніпропетровської області у даній справі про залишення позовної заяви без розгляду

Перелік підстав для відмови у відкритті провадження у справі наведено у статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2019р.позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі.

Як вбачається з мотивувальної частини зазначеної ухвали наявності підстав для відмови у відкритті провадження у справі, визначених статтею 175 Господарського процесуального кодексу України під час відкриття провадження у справі судом не було встановлено.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що прийнявши ухвалу від 08.01.2019 у даній справі до розгляду, місцевий господарський визнав тим самим наявність підстав для представництва інтересів держави прокурором у даній справі, що суд не наділений повноваженнями переглядати раніше прийняті ним рішення відхиляються з огляду на наступне:

Сторони у встановленому порядку не скористалися правом на оскарження зазначеної ухвали. Разом з тим, як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідач зазначав про відсутність правових підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави у даному спорі.

В разі виникнення у суду першої інстанції сумнівів щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді та правильності визначення ним позивача місцевий господарський суд не був позбавлений права порушити провадження у справі та зобов'язати прокурора надати докази наявності підстав для такого представництва, а в разі ненадання таких доказів - залишити позов без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2018р. у справі № 913/632/17.

Таким чином, винесення 08.01.2019р. ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, саме по собі не є беззаперечним доказом на підтвердження наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в даному спорі та відсутності перешкод для такого представництва.

Посилання прокурора на правовий висновок Верховного Суду у справі №820/10582/15 відхиляються з огляду на наступне:

Дійсно, приймаючи рішення у справі №820/10582/15 в адміністративному провадженні №К/9901/11993/18 в мотивувальній частині своєї постанови від 14 лютого 2019 року ОСОБА_5 Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначав, що :

« 20. Судами попередніх інстанцій встановлено, що заступник прокурора Харківської області в інтересах держави звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в серпні 2015 року (№05/1-2001 вих.15) до Харківської міської ради та СТ "ЖБК "Авантаж", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, Управління Держземагентства у м. Харкові про визнання незаконним та скасування п.п.10.2 додатку 2 до рішення 35 сесії 6 скликання "Про надання земельних ділянок для будівництва об'єктів" від 29.10.2014 р. № 1665/14.

21. Зазначене звернення заступника прокурора Харківської області з позовом до господарського суду Харківської області позивач вважає протиправними діями прокуратури.

32. Судами встановлено, що ухвалою господарського суду Харківської області від 04.09.2015 року позовну заяву прокурора прийнято до розгляду

33. Дана обставина свідчить про те, що судом перевірено наявність підстав для представництва інтересів держави та не виявлено перешкод для такого представництва».

Однак, за відсутності посилань прокурора на номер справи , в якій господарським судом Харківської області винесено ухвалу від 04.09.2015 року, в якій, позовну заяву прокурора прийнято до розгляду, колегія суддів позбавлена можливості встановити тотожність обставин справ і, відповідно, можливість застосування правових висновків Касаційного адміністративного суду у справі №820/10582/15 в адміністративному провадженні №К/9901/11993/18 під час розгляду даної справи.

Відповідно до частини 4 статті 277 Господарського процесуального права, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Колегія суддів вважає за необхідне доповнити мотивувальну частину рішення місцевого господарського суду наступним:

Звертаючись з позовом, на підтвердження обставин наявності підстав для представництва, прокурор надавав суду першої лист Укртрансбезпеки у Кіровоградській області вих. № 27-1-03/5027 від 06.12.2018р., відповідно до змісту якого ,т.в.о. начальника управління ОСОБА_6 вважаючи, що Укртрансбезпека може звертатися до суду з позовом до юридичної або юридичної особи виключно у випадках, коли це прямо передбачено законом та з метою виконання покладених на неї завдань, просить розглянути можливість щодо представництва інтересів держави особі Укртраснбезпеки в порядку господарського судочинства (а.с. 16-19)

03.05.2018 набрали чинності зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №320 до пп. 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, відповідно до яких Укртрансбезпека вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що обставини викладені в листі вих. № 27-1-03/5027 від 06.12.2018р., ґрунтуються на неправильному розумінні т.в.о. начальника управління ОСОБА_6 питання наявності або відсутності у управління відповідних повноважень щодо самостійного звернення до суду і не підтверджують визнання ним неможливості самостійно здійснювати належний захист інтересів держави в судовому порядку.

Прокурором не надано доказів того, що після отримання вищезазначеного листа, прокуратурою Дніпропетровської області т.в.о. начальника управління ОСОБА_6 було розяснено про помилковість його позиції, і вже після цього було прийнято рішення про представництво у господарському суді інтересів держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, про що було поінформовано позивача листом № 05/1 -826вих18 (а.с. 20).

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів враховує доводи апеляційної скарги щодо неврахуванням місцевим господарським судом наданих прокурором доказів, однак відхиляє вищезазначені докази як неналежні в розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Посилання апелянта на провову позицію викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.04.2018р. у справі № 806/1000/17, адміністративне провадження № К/9901/2562/17 відхиляються з огляду на те, що приймаючи рішення щодо наявності підстав звернення прокурора до суду, суд касаційної інстанції виходив з того,що :

« 71. У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність «інтересів держави» порушенням, на його думку, порядку надання дозволу на спеціальне користування надрами. Посилаючись на ст. 4 Кодексу України про надра, за якою надра є виключною власністю Українського народу, що здійснює право власності на надра через ОСОБА_5 України, ОСОБА_5 АРК і місцеві ради, заступник прокурора області у позовній заяві зазначив, що інтереси держави, за захистом яких він звернувся, полягають у безпідставності та незаконності надання спірного спеціального дозволу на користування надрами. Порушені безпосередні інтереси держави у вигляді недотримання Держгеонадра визначеної законодавством процедури його видачі, в частині відсутності необхідних умов для отримання такого дозволу поза аукціоном, відсутності необхідних погоджень уповноважених органів та порушені інтереси територіальної громади.

72. На думку Суду, таке обґрунтування не є несумісним з розумінням «інтересів держави». Тому Суд вважає, що суди мали підстави вважати, що позов має на меті захист «інтересів держави».

76. Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

77. У справі, що розглядається, приводом для звернення прокурора з позовом до суду стало звернення Житомирської обласної ради до прокуратури Житомирської області, в якому ОСОБА_5 повідомляла про порушення порядку видачі дозволу на спецкористування ТОВ «Райт Солюшн», яке полягає у неотриманні згоди ОСОБА_5, і просило вжити відповідних заходів. При цьому ОСОБА_5 не повідомила причин, які перешкоджають їй самостійно захистити інтереси ОСОБА_5, які збігаються з інтересами держави. Прокурор теж не з'ясував цих причин і не повідомив їх суду. Відтак, прокурор не підтвердив підстав представництва».

Тобто, правова позиція Касаційного адміністративного суду узгоджується з висновками господарського суду Дніпропетровської області у даній справі і знаходиться в протиріччі з доводами апеляційної скарги.

Посилання прокурора на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 687/379/17, провадження № 61-5741св18 відхиляються з огляду на те, що приймаючи рішення про скасування рішенням судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції виходив з того, що при вирішенні спору суди не перевірили та не встановили наявність виключного випадку для подання позову керівником Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області в інтересах держави. Зокрема, не з'ясували який суб'єкт владних повноважень не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави або ж, що такий суб'єкт владних повноважень відсутній.

Відповідно обставини справ не є тотожними, а тому правові висновки суду касаційної інстанції у справі № 687/379/17, провадження № 61-5741св18 не підлягають застосуванню під час розгляду даної справи.

Посилання прокурора на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17 , відхиляються з огляду на те, що залишаючи без задоволення касаційну скаргу заступника прокурора Рівненської області, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 у справі № 924/1256/17 без змін, суд касаційної інстанції виходив з того, що, судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази дотримання прокурором ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення з даним позовом до суду, обґрунтовано спростувавши висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для здійснення прокурором самостійного представництва інтересів держави у даній справі, вмотивований тим, що у Державної аудиторської служби України, як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, а також і в інших державних органів відсутні повноваження щодо звернення до господарського суду із позовами про визнання недійсними рішень тендерного комітету, договорів про закупівлю робіт за державні кошти.

Колегія суддів відхиляє посилання прокурора на ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.05.2018р. у справі № 910/18283/17, якою касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі № 910/18283/17 повернуто скаржнику без розгляду, з огляду на те, що суд касаційної інстанції приймаючи вищезазначене рішення виходив з того, що у даній справі немає передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, а твердження заступника прокурора, що Київська міська рада неналежним чином здійснює захист свої прав є безпідставним та спростовується поданням Київською міською радою касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі № 910/18283/17 із вимогами, тотожними вимогам, викладеним у касаційній скарзі прокуратури.

З аналогічних підстав колегія суддів відхиляє посилання скаржника на ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.07. 2018р. у справі №812/1689/16, адміністративне провадження №К/9901/48550/18, оскільки приймаючи рішення про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Донецької області Г. Коршуна в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року за позовом керівника Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області до Приватного акціонерного товариства «Сталь» про стягнення заборгованості з відшкодуванням фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, суд касаційної інстанції виходив з того, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Колегією суддів відхиляються посилання скаржника на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду , який дійшов висновку, що постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 24.07.2018 у справі № 924/1256/17 прийнята судом у відповідності до фактичних обставин, вимог матеріального права та процесуального права і підстав для її зміни або скасування не вбачається. приймаючи рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що наведені Заступником прокурора Рівненської області у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони не доводять порушення або неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, а колегія суддів не встановила фундаментальних порушень судом апеляційної інстанції при розгляді спору у даній справі. Відтак, ОСОБА_5 Суд у складі колегії суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що прокурор може представляти інтереси держави у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб"єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження та у разі відсутності такого органу.

В Єдиному державному реєстру судових рішень відсутня інформація щодо прийняття касаційною інстанцією 26.02.2019р. рішення у справі № 805/803/18, а тому відповідні доводи апеляційної скарги не враховуються як необґрунтовані.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що висновки судів касаційної інстанції при перегляді справ за скаргами прокурорів на рішення судів попередніх інстанцій послідовно вказують на необхідність доведення прокурором підстав для представництва ним інтересів держави. Колегія суддів виходить з того, що підстави представництва прокурором інтересів держави з'ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». «Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської ОСОБА_7 Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Місцевим господарським судом правомірно дійшов висновку про недоведеність наявності обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Державною службою України з безпеки на транспорті, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави . Навпаки, обставини справи свідчать про вжиття позивачем заходів з метою приведення правовідносин з відповідачем у відповідність до вимог чинного законодавства ( оскільки представник Державної служби України з безпеки на транспорті приймав участь в судових засіданнях по адміністративній справі № 804/2720/17 за позовом

ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та скасування розрахунку , як в суді першої , так і апеляційної інстанції). Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Вищезазначені висновки місцевого господарського суду, з якими погоджується колегія суддів апеляційної інстанції дають підстави для висновку про неможливість віднесення данного конкретного випадку до категорії "виключних", з якими стаття 23 Закону "Про куратуру" пов"язує можливість для прокурора представляти інтереси держави у суді.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Доводи апелянта , викладені в поясненнях від 24.04.2019р. носять декларативний характер і не спростовують висновків до яких дійшла колегія суддів під час перегляду справи, а тому відхиляються як необґрунтовані

Колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, як такі, що відповідають фактичним обставинам справи і встановленим судом правовідносинами.

З урахуванням вищевикладеного ухвала господарського суду Дніпропетровської області про залишення позовної заяви без розгляду від 05.03.2019 р. у справі № 904/31/19 підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275,277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області про залишення позовної заяви без розгляду від 05.03.2019 р. у справі № 904/31/19 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області про залишення позовної заяви без розгляду від 05.03.2019 р. у справі № 904/31/19 змінити, доповнивши її мотивувальну частину.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на прокуратуру Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, в строки визначені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г.Іванов

Суддя О.В.Березкіна