ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року Справа № 902/523/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. , суддя Юрчук М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 18.12.2018 суддею Банасько О.О. у м. Вінниці (повний текст складено 28.12.2018) у справі № 902/523/18

за позовом Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірнє підприємство "Монтажник" товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Валінор"

про стягнення 139 088,45 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Національна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом до Дочірнього підприємства "Монтажник" товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Валінор" про стягнення 139 088 грн. 45 коп. заборгованості, з яких 89 853 грн. 36 коп. пені, 19 975 грн. 23 коп. - 3 % річних, 29 259 грн. 86 коп. інфляційних втрат за договором купівлі-продажу газу № 16-469-Н від 22.08.2016 р.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 18.12.2018 у справі № 902/523/18 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.01.2019) позов задоволено частково. Стягнуто з дочірнього підприємства "Мнтажник" ТОВ "Торговий дім "Валінор" на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" - 00,03 грн. пені, 00,01 грн. - 3% річних, 00,01 грн. - відшкодування витрат по сплаті судового збору. У стягненні 89853,33 грн. пені, 19975,22 грн. - 3% річних, 29259,86 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ПАТ НАК "Нафтогаз України" подав апеляційну скаргу від 18.01.2019 № 14/4-93 в якій просить останнє скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення про їх задоволення. В обґрунтування скарги зазначає, що за період поставки по Договору Відповідачем спожито природного газу на загальну суму 20 040 561,13 грн., який переданий Відповідачу на підставі актів приймання-передачі природного газу. За поставлений природний газ за договором Відповідач лише частково розрахувався згідно з спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, на загальну суму 18 175 216,00 грн. Решта боргу в сумі 1 865 345,13 грн. була оплачена Відповідачем власними коштами за боргом, сплата якого не була врегульована вищезазначеними спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків. Зазначає, що звільнення від відповідальності можливе лише щодо оплати, здійсненій у порядку встановленому спільними протокольними рішеннями, однак частина оплат здійснювалась за їх межами. Відтак, вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечує. Вважає, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими, а доводи апелянта не спростовують висновків господарського суду Вінницької області, які містяться в оскаржуваному рішенні. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. .

Відповідно до ч. 13 ст. 8, ч. 10 ст. 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, оскільки сторонами не заявлялось клопотання про його призначення.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець, позивач) та Дочірнє підприємство "Монтажник" товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Валінор" (Покупець, відповідач) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 16-469-Н (Договір) відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2016-2017 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах цього Договору. Газ, що передається за Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам (а.с. 18-22, т. 1).

Згідно із п.п. 2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 01.03.2016 р. (включно) газ обсягом до 3440,000 тис.куб.м. Обсяги газу, що планується передати за Договором можуть змінюватися сторонами протягом місяця поставки.

Відповідно до п. 3.2. Договору приймання-передачі природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі.

За змістом п. 5.1. Договору ціна (граничні роздрібні ціни) за 1000 куб.м. для потреб побутових споживачів, визначається згідно з Постановою кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів в процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" і становить 6 879 грн. 00 коп. в тому числі податок на додану вартість у розмірі 20 відсотків.

Відповідно до 5.2. Договору ціна за 1000 куб.м., що передається за цим договором без урахування податку на додану вартість у розмірі 20 відсотків, тарифів на транспортування і розподіл газу торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов'язками ( включно) становить 4 925 грн. 70 коп., крім того податок на додану вартість у розмірі 20 відсотків.

Згідно із п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем поставки газу. Оплата вартості придбаного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій може проводитись за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20.

Сторони погодили, що підписання протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за газ відповідно до Постанови кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Відповідно до п. 6.2 Договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП.

Згідно з п. 6.3. Договору за наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Пунктом 7.1 Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.03.2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору).

Також між сторонами підписано ряд Додаткових угод до Договору, зокрема Додаткову угоду № 1 від 28.10.2016 р., № 2 від 28.11.2016 р., № 3 від 10.02.2017 р., якими внесено зміни до Договору щодо обсягів природного газу, що поставляється, ціни газу, порядку та умови проведення розрахунків, строку дії Договору (а.с. 23-27, т. 1).

Згідно укладеної між сторонами Додаткової угоди № 1 від 28.10.2016 до Договору на купівлю-продаж природного газу №16-469-Н від 28.10.2016 сторонами пункт 6.1. договору викладено в новій редакції, зокрема : "Сторони погодили, що з підписання сторонами відповідно до Постанови кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим Договором”.

На виконання умов Договору позивачем у період з жовтня 2016 р. по березень 2017 р. передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 20 040 561 грн. 13 коп. на підтвердження чого у справі містяться обопільно підписані та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі природного газу (а.с. 31-36, т. 1).

За твердженням позивача, відповідач за отриманий газ розрахувався несвоєчасно, з порушенням строку визначеного умовами Договору.

Відповідно до реєстрів актів звірки заборгованості по пільгах та субсидіях для проведення розрахунків по погашенню кредиторської заборгованості за природний газ перед ДП "Монтажник" ТОВ "Торговий дім "Валінор" для проведення розрахунків по погашенню заборгованості по пільгам та субсидіям за спожитий природний газ станом на 01.12.2016р., 01.01.2017 р., 01.02.2017р., 01.03.2017р., та 01.04.2017р., згідно Постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 р. перераховано позивачу суму коштів в розмірі 18 175 216 грн. 00 коп. (а.с. 64, 66, 68, 70, 72, 74, 76, 78, 80, 82 зворот, т. 1).

Решту оплати отриманого природного газу за Договором в сумі 1 865 345 грн. 13 коп. відповідачем на користь позивача проведено з рахунку з спеціальним режимом використання.

Посилаючись на прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором позивачем заявлено до стягнення з останнього 139 088 грн. 45 коп., з яких 89 853 грн. 36 коп. пені, 19 975 грн. 23 коп. - 3 % річних, 29 259 грн. 86 коп. інфляційних втрат.

Між сторонами відсутня розбіжність та спір щодо суми поставленого природного газу, суми сплачених коштів за спільними протокольними рішеннями та суми сплачених грошових коштів шляхом проведення оплати із рахунку із спеціальним режимом використання.

Місцевий господарський суд за результатами розгляду спору прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із п. 3 ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами Договору між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору купівлі-продажу.

За змістом ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 6.1. Договору з урахуванням змін внесених Додатковою угодою № 1 від 28.10.2016 р. оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця купівлі природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абз. 3 цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами п.3,4 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Розділом 7 Договору сторони передбачили відповідальність за неналежне виконання зобов'язань.

Зокрема, пунктом 7.2 Договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. Договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Умовами п. 9.3. Договору визначено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у томі числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області (сторона 1), Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації (сторона 2), Дочірнім підприємством “Монтажник” товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Валінор" (сторона 3) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України:

- № 3168 від 15.12.2016 р. - на загальну суму 1 833 138 грн. 00 коп.;

- № 3597 від 26.12.2016 р. - на загальну суму 60 000 грн. 00 коп.;

- № 3598 від 26.12.2016 р. - на загальну суму 2 700 000 грн. 00 коп.;

- № 3599 від 26.12.2016 р. - на загальну суму 5 138 грн. 00 коп.;

- № 373 від 19.01.2017 р. - на загальну суму 463 701 грн. 00 коп.;

- № 1114 від 16.02.2017 р. - на загальну суму 4 940 647 грн. 00 коп.;

- № 1840 від 20.03.2017 р. - на загальну суму 2 187 992 грн. 00 коп.;

- № 2280 від 19.04.2017 р. - на загальну суму 84 600 грн. 00 коп.;

- № 2278 від 26.12.2016 р. - на загальну суму 900 000 грн. 00 коп.

- № 2279 від 19.04.2017 р. - на загальну суму 5 000 000 грн. 00 коп.

Розділом 1 спільних протокольних рішень визначено, що їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахунку деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій, компенсацій".

Розділом 2 спільних протокольних рішень, сторони передбачили порядок проведення взаєморозрахунків. Зокрема, сторона № 3 (Дочірнє підприємство "Монтажник" товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Валінор") перераховує стороні останній (Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") кошти за природний газ 2016 року згідно з договором від 22.08.2016 р. № 16-469-Н із записом у графі "призначення платежу": "постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природний газ 2016 р., договір від 22.08.2016 р. № 16-469-Н.

Згідно із розділом 3 спільних протокольних рішень, сторони зобов'язуються: забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком, проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 р. № 493/688; перерахувати кошти наступній Стороні, а Сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок; оперативно обмінюватись наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів у процесі реалізації цього спільного протокольного рішення; забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на розрахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою цим спільним протокольним рішенням.

Розділом 4 спільних протокольних рішень визначено, що сторони, що підписали це Спільне протокольне рішення несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Уряду від 11.01.2005 р. № 20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов'язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Таким чином, сторони, зокрема НАК "Нафтогаз України та Дочірнє підприємство "Монтажник" товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Валінор", підписавши дані протокольні рішення, узгодили порядок проведення розрахунків з газопостачальною організацією, змінивши строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015 № 16-100-Н (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2018 р. у справі № 906/1075/17).

На виконання зазначених спільних протокольних рішень, позивачу перераховано кошти за спожитий природний газ в загальній сумі 18 175 216 грн. 00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями спільних рішень, довідкою щодо проведених операцій по підприємству "Монтажник ДП" за договором № 16-469-Н за період 01.08.2016 по 31.01.2018.

Решту оплати отриманого природного газу за Договором в сумі 1 865 345 грн. 13 коп. відповідачем на користь позивача проведено з рахунку з спеціальним режимом використання.

Отже, розрахунки між сторонами договору від 22.08.2016 № 16-469-Н здійснювались двома способами:

1) укладенням спільних протокольних рішень;

2) коштами, які перераховувались відповідачем на користь позивача виключно з рахунку з спеціальним режимом використання у відповідності до ч. 1 п. 6.2 Договору.

Укладаючи спільні протокольні рішення, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р., якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

У відповідності до пунктів 1.1 - 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), Цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок", ПАТ "Укртрансгаз", ПАТ "Укргазвидобування", виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу (далі - послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу), теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20. Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку. Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Згідно з п. п. 2.1 - 2.3 вищевказаного порядку постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а в разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів. Відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство України) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Пунктом 2.7 зазначеного порядку встановлено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства, в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Водночас відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016 р. № 705 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій, компенсацій", у пункті 7 в абзаці 4 слова "за згодою учасників" виключено, а також, доповнено пункт абзацами такого змісту: "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п'яти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку. Так, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету є частиною законодавства, оскільки укладені на виконання постанови Кабінету Міністрів України, а тому є обов'язковими для виконання всіма сторонами.

Судом першої інстанції підставно зазначено, що підписання сторонами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а також фактичне виконання розрахунків в порядку, зазначеному в цих протокольних рішеннях відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, свідчить про погодження сторонами зміни порядку і строків проведення оплати за природний газ за Договором № 16-469-Н від 22.08.2016 р.

Відтак колегія судідв погоджуєтсья з висновком суду першої інстанції, що сторонами за їх взаємною згодою і домовленістю було змінено порядок проведення остаточного розрахунку, та їх відносини були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів, зокрема постанові Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 № 20 (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2018 р. у справі № 906/1075/17).

Тобто, незалежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Аналогічна правові висновки викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 904/1858/16, від 13.03.2018 р. у справі № 903/61/17, від 13.03.2018 р. у справі № 926/33/17.

Верховний Суд України при розгляді справ щодо застосування у подібних правовідносинах норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та санкцій, передбачених умовами договору купівлі-продажу природного газу, зазначив, що необхідною умовою для їх застосування є те, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи, і, відповідно до якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору. Укладенням договору про організацію взаєморозрахунків сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу (постанови Верховного Суду України від 09.09.2014 у справі № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 25.03.2015 у справі № 924/1265/13, від 10.02.2016 у справі № 902/1652/13, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 р. у справі № 924/1090/17 та від 18.09.2015 р. у справі № 906/1075/17).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 2516 від 30.09.2015 р. (в редакції, що діяла на момент існування правовідносин між сторонами) затверджено "Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки", відповідно до якого, цей алгоритм установлює порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, що надходять за використаний природний газ від побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для релігійних організацій та надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а також механізм розрахунку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки (далі - газопостачальні підприємства), нормативів перерахування коштів на поточні рахунки операторів газотранспортної та газорозподільних систем, газопостачальних підприємств та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам (далі постанова НКРЕКП N 2516 від 30.09.2015).

Згідно з пунктом 4 Алгоритму, газопостачальні підприємства та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунку право банку на договірне списання (перерахування) без платіжних доручень з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ від категорій "населення" та "ТКЕ - населення", згідно з положеннями цього Алгоритму.

Відповідно до пункту 6 Алгоритму споживачі, які відносяться до категорій "населення" та "ТКЕ - населення" оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами.

Відповідно до пункту 1.2 укладеного між сторонами Договору на купівлю-продаж природного газу № 16-469-Н від 22.08.2016 р. передбачено, що газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

Згідно зі ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Дослідивши наявний в матеріалах справи розрахунок заявлених позовних вимог та співставивши його із здійсненими оплатами отриманого газу відповідачем на підставі спільних протокольних рішень та оплат проведених із застосуванням Алгоритму шляхом перерахування коштів із рахунків зі спеціальним режимом використання, які надходять від побутових споживачів, колегія суддів погоджується з місцевим судом, що позивачем допущено помилку при здійсненні розрахунку.

Зокрема, як зазначалось вище, між сторонами підписано спільних протокольних рішень на суму 18 175 216 грн 00 коп., що свідчить про погашення за їх рахунок вартості природного газу отриманого у жовтні 2016 р. - лютому 2017 р., тоді як природний газ отриманий у березні 2017 р. частково оплачено за рахунок коштів згідно спільних протокольних рішень (868 164 грн. 20 коп.) та із застосуванням Алгоритму перерахунку коштів з рахунків із спеціальним режимом використання (1 865 345 грн. 13 коп.).

Решту отриманого газу у березні 2017 р. в сумі 04 грн. 77 коп. відповідачем оплачено з порушенням строку визначеного п. 6.1. Договору.

Таким чином колегія суддів погоджується з місцевим судом, що прострочення боржника розпочинається у періоді щодо отриманого відповідачем природного газу у березні 2017 р., початком періоду прострочення є 26.04.2017 р. (остаточний розрахунок згідно п. 6.1. Договору до 25 числа місяця (включно), що настає за місяцем купівлі газу) та кінцевою датою періоду нарахування 14.05.2017 р. (день, що передує дню проведення оплати).

Перевіривши перерахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат у вказаному періоді (26.04.2017 р. - 14.05.2017 р.) здійснений місцевим судом, колегія суддів погоджується з рішенням суду про їх часткове задоволення в розмірі: пеня - 00 грн. 03 коп., 3 % річних - 00 грн. 01 коп. та інфляційні втрати 04 грн. 77 коп. В решті вимог обгрунтовано відмовлено.

Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 921/574/17-г/5, як приклад регулювання аналогічних правовідносин, судом до уваги не приймається, оскільки зазначену справу направлено на новий розгляд без прийняття кінцевого рішення. Тобто, остаточна правова позиція не висловлена.

Отже, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 18.12.2018 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування не вбачається. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені позивачем судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на останнього.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 18.01.19р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року у справі №902/523/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №902/523/18 повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "03" травня 2019 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.