РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2019Справа № 910/2975/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали господарської справи

за позовом комунального підприємства "Інженерний центр" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київекспертиза"

про стягнення 29 394,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Інженерний центр" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн "Київпідземшляхбуд" про стягнення 29 394, 00 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач завищив вартість робіт за договором № 172/14-5 від 31.10.2014.

За змістом статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2975/19. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київекспертиза".

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 01.04.2019 третя особа подала письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримала.

З метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суд ухвалою встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов. Однак, відповідач не скористався своїм правом та не подав письмовий відзив на позов.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, оскільки ухвала про відкриття провадження у справі була відправлена за адресою відповідача, вказаною у позовній заяві та яка відповідає місцезнаходженню відповідача відповідно до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, однак повернута на адресу суду з відміткою пошти про неможливість вручення.

Відповідно до частини сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 76 та 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 165 названого Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням капітального будівництва міста Києва виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) та товариством з обмеженою відповідальністю «Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення» 03.08.2009 укладено договір № 270, відповідно до якого останній зобов`язався виконати будівельно-монтажні роботи в межах договірної ціни по об`єкту: «Реконструкція прохідного колектора водопроводу Д=1400мм від станції метро «Дніпро» до вулиці Кіровоградської у місті Києві».

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1591 від 11.09.2012 передано позивачу функції замовника, всі наявні документи, які засвідчують права замовника, обсяги незавершеного будівництва на момент передачі, проектно-кошторисну, договірну, бухгалтерську документацію, пов`язану з проведенням процедур закупівель, обладнання та матеріали, що придбані для комплектації об`єктів та інформацію, яка є важливою для їх здійснення відповідно до чинного законодавства по об`єктах згідно з додатком.

Головним управлінням капітального будівництва міста Києва виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), товариством з обмеженою відповідальністю «Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення» та позивачем 30.11.2012 укладено додаткову угоду №15 до договору № 270 від 03.08.2009, відповідно до якого преамбулу договору викладено в новій редакції, замовником за договором визначено позивача.

В подальшому, позивачем та відповідачем 31 жовтня 2014 року укладено договір № 172/14-5 на виконання робіт з коригування проектної документації стадії «Робочий проект» в частині перерахунку кошторисів по об`єкту «Реконструкція прохідного колектора водопроводу Д=1400 мм від станції метро «Дніпро» до вулиці Кіровоградської у місті Києві».

Відповідно до означеного договору позивач доручив, а відповідач прийняв зобов`язання за плату, на підставі завдання на коригування та відповідно до умов договору виконати роботи з коригування проектної документації стадії «робочий проект» в частині перерахунку кошторисів по об`єкту «Реконструкція прохідного колектора водопроводу Д=1400 мм від станції метро «Дніпро» до вулиці Кіровоградської у місті Києві».

Загальна вартість робіт, передбачених пунктом 1.1 договору № 172/14-5, відповідно до протоколу погодження договірної ціни (додаток № 1) та кошторису № 01-14 (додаток № 2), що є невід`ємними частинами договору склала 29 394, 00 грн. та є твердою на весь період виконання робіт, крім випадків, передбачених договором (пункт 2.2 договору).

Строк дії договору № 172/14-5 відповідно до пункту 5.1 сторони узгодили з моменту підписання до 31.12.2014, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до пункту 3.2 договору № 172/14-5 від 31.10.2014 відповідач зобов`язався виконати роботи відповідно до умов даного договору та вимог чинного законодавства України.

Відповідач виконав, а позивач прийняв роботи згідно договору № 172/14-5 від 31.10.2014 на суму 29 394, 00 грн., що підтверджується актом № 38 здачі-приймання проектно-вишукувальної, науково-технічної продукції від 16.12.2014, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Як свідчать матеріали справи, позивачем та відповідачем 30.12.2014 укладено додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2 від 15.05.2015 до договору № 172/14-5 від 31.10.2014, відповідно до яких на момент підписання даних додаткових угод виконано роботи з коригування проектної документації «Робочий проект» в частині перерахування кошторисів на суму 29 394, 00 грн. Згідно актів виконаних робіт за грудень 2014 року кредиторська заборгованість за договором склала 29 394, 00 грн.

Фінансування робіт з підтримання об`єкта в належному стані за договором становить на 2014 рік нуль гривень, на 2015 рік 29 394, 00 грн.

Позивач оплатив виконані відповідачем роботи на суму 29 394, 00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 386 від 13.11.2015.

У позовній заяві позивач зазначив, що комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київекспертиза" (третя особа) проведено перевірку вартості виконаних обсягів робіт, у тому числі за договором № 172/14-5 від 31.10.2014.

За результатами проведеної перевірки складено висновок перевірки вартості виконаних обсягів робіт та аудиторський звіт № 070-5-13/30 від 22.05.2018 для підтвердження відповідності обсягів та вартості фактично виконаних робіт із реконструкції прохідного колектору водопроводу діаметром 1 400 мм від станції метро «Дніпро» до вулиці Кіровоградської у місті Києві.

Комісією встановлено, що внаслідок виявлених завищень вартості фактично виконаних робіт на об`єкті «Реконструкції прохідного колектору водопроводу діаметром 1 400 мм від станції метро «Дніпро» до вулиці Кіровоградської у місті Києві» позивачем завищено видатки на утримання служби замовника за грудень 2009 - грудень 2014 року в загальній сумі 356 661, 00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що комісією встановлено завищення відповідачем вартості робіт за договором № 172/14-5 від 31.10.2014 на суму 29 394, 00 грн.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

У відповідності з вимогами пункту 4 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, предметом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони.

Аудиторський звіт № 070-5-13/30 від 22.05.2018, в якому відображено безпідставне перерахування позивачем грошових коштів не несе жодного імперативного характеру для сторін договору.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про аудиторську діяльність» аудиторський висновок - документ, що складений відповідно до стандартів аудиту та передбачає надання впевненості користувачам щодо відповідності фінансової звітності або іншої інформації концептуальним основам, які використовувалися при її складанні. Вказаний Закон визначає правові засади здійснення аудиторської діяльності в Україні і спрямований на створення системи незалежного фінансового контролю з метою захисту інтересів користувачів фінансової та іншої економічної інформації.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно- примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Аудиторський звіт № 070-5-13/30 від 22.05.2018, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії.

Висновок перевірки вартості виконаних обсягів робіт не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення. Обставини, вказані в такому висновку в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача протиправної поведінки, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання щодо повернення грошових коштів, у зв`язку з чим посилання позивача на статтю 224 Господарського кодексу України не є правомірним.

Оскільки позивачем не надано суду належних доказів щодо неправомірності перерахованих грошових коштів в розмірі 29 394, 00 грн., суд дійшов висновку, що доводи позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк