УХВАЛА

м. Київ

26.04.2019Справа № 910/1310/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.

розглянувши матеріали

заяви Ради громадського територіального самоврядування мікрорайону "Русанівка"

про забезпечення позову

у справі за позовом Ради громадського територіального самоврядування мікрорайону "Русанівка"

до Фізичної особи-підприємця Квятківської Ірини Анатоліївни

третя особа 1: Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс"

третя особа 2: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація

про усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Рада громадського територіального самоврядування мікрорайону "Русанівка" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Квятківської Ірини Анатоліївни про усунення перешкод в користуванні майном.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2019 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального провадження, залучено до участі у справі третіх особи без самостійних вимог на предмет спору.

25.04.2019 через загальний відділ діловодства суду позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить постановити ухвалу, якою встановити обов'язок керівництва Дніпровського УП НП у м.Києві вчинити наступні дії:

- вжити заходів щодо встановлення фізичної особи-підприємця (юридичної особи чи інших осіб), яка на даний час незаконно користується автостоянкою за адресою м.Київ, просп.Возз'єднання, 21 «а»;

- відібрати пояснення у осіб, які працюють на території автостоянки за адресою: м.Київ, просп.Возз'єднання, 21 «а»( встановивши при цьому їх особи та підтвердити копіями документів, що засвідчують їх особу);

- вилучити копії документів на підставі яких здійснюється підприємницька діяльність на території автостоянки за адресою м.Київ, просп.Возз'єднання, 21 «а» (свідоцтва, договорі та інше).

Розглянувши заяву Ради громадського територіального самоврядування мікрорайону "Русанівка" про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з частиною 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень частини 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд відзначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку, зокрема, обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Так, при обґрунтуванні необхідності забезпечення позову, позивач посилається на те, що предметом спору по справі № 910/1310/19 є земельна ділянка за адресою: м. Київ, пр. Возз'єднання, 21 «а», яка передана йому у законне користування, що підтверджується технічним звітом по встановленню зовнішніх меж землекористування автостоянки по пр.Воззєднання, 21 «а», загальною площею 2157, 48 кв.м,; відомостями внесеними до бази даних міського земельного кадастру, відповідно до яких земельна ділянка 63:01:0015 по пр.Возз'єднання, 21 «а» площею 2178,75 кв.м закріплена за позивачем; Розпорядженням представника Президента України № 249 від 22.06.1992 р. «Про дозвіл РГТС «Русанівка» організувати дві тимчасові автостоянки для жителів мікрорайону по вул.М.Раскової 4Б і пр.Возз'єднання 21 а.

Як зазначає позивач у поданій заяві про забезпечення позову, 14.09.2018 р. відбулось рейдерське силове захоплення організованими злочинним угрупованням спірної ділянки. За вказаним фактом Дніпровським управлінням національної поліції у м.Києві 24.09.2018 р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008831 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 358 КК України.

Однак, як вказує заявник, на даний час в його розпорядженні є інформація про незаконне використання спірної ділянки двома особами, а саме ФОП Квятківською І.А., яка у зв'язку з закінченням договору № ДНП-2016-05/01 від 31.05.2016 р. не звільнила місця паркування (лист КП «Київтранспарксервіс» за № 053/05-1221 від 11.04.2019 р.) та ФОП Цибенко О.М. ( лист ГУ ДФС у м.Києві за № 10695/10/26-15-21-0509 від 21.11.2018 р.)

Необхідність застосування обраних засобів забезпечення, заявник обґрунтовує потребою ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача щодо користування спірною ділянкою за адресою м.Київ, просп.Возз'єднання, 21 «а».

Суд констатує, що Рада громадського територіального самоврядування мікрорайону «Русанівка» звернулась до суду з немайновою позовною вимогою про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, а саме: автостоянкою, яка розташована за адресою: м.Київ, просп.Возз'єднання, 21 «а» шляхом припинення використання вказаної стоянки ФОП Квятківською І.В. та представниками.

Верховний Суд у постанові від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18 дійшов висновку, що у випадку звернення позивача до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку повинна застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а не підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе відновити свій правовий стан, який існував до імовірного порушення його прав.

Проаналізувавши доводи позивача, викладені при обґрунтуванні поданої заяви, суд зазначає, що всупереч вимогам ст. 74 Господарського процесуального кодексу України позивачем взагалі не було доведено яким чином невжиття заявлених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Так, у своїй заяві про забезпечення позову позивач просить вжити заходи про забезпечення позову шляхом зобов'язання керівництва Дніпровського Управління Національної поліції у м.Києві вчинити певні дії.

В цій частині суд зауважує, що позивач просить зобов'язати посадових осіб Дніпровського УП НП у м.Києві встановити осіб, які вчиняють дії щодо розпорядження земельною ділянкою (а також відібрати в них пояснення та вилучити документи). Таким чином, фактично заявник просить суд зобов'язати правоохоронні органи зібрати додаткові докази для використання їх у справі, тоді як вказані вимоги позивача ніяким чином не кореспондуються з положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України, що визначають основні засади, на підставі яких допускається забезпечення позову. Так само застосування такого роду заходів забезпечення позову не передбачено статтею 137 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, судом встановлено, що заява не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги відсутність будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову саме в такий спосіб, який було визначено позивачем, порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Ради громадського територіального самоврядування мікрорайону "Русанівка" про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції в строк, визначений ст. 256 ГПК України.

Суддя І.В. Приходько