ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа№ 911/1596/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Суліма В.В.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» на рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2018 у справі №911/1596/18 (суддя Кошик А.Ю.) за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» про стягнення 476 117,25 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» прo стягнення 476 117,25 грн., з яких 337 249,72 грн. пені та 138 867,53 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про закупівлю робіт, у зв'язку з порушенням ним строків виконання обсягу робіт вартістю 1 983 821,88 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.11.2018 у справі №911/1596/18 позовні вимоги задоволено в повному обсязі; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» 337 249,72 грн. пені, 138 867,53 грн. штрафу та 7 141,77 грн. витрат по сплаті судового збору.

Так, судом встановлено факт прострочення відповідачем виконання робіт за договором на заявлену в позові суму, а тому з огляду на вірно складений позивачем розрахунок суми штрафу та пені, за висновком суду заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що судом не надано належної оцінки такому доказу як Проект виконання робіт на предмет встановлення осіб, які його затвердили, через що відповідач ставить під сумнів такий доказ. Так, на його думку, неналежне оформлення Проекту свідчить про відсутність доказів надання йому затвердженої замовником проектно-кошторисної документації, а отже, і про відсутність підстав для нарахування штрафу і пені.

Сторони не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, ухвали суду направлялися за адресами офіційного місцезнаходження вказаних осіб.

В свою чергу, позивачем було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Підставою для звернення з відповідним клопотанням стало те, що представник позивача - Кухтик В.М. в період з 13.05.2019 по 26.05.2019 перебуватиме у відпустці, що унеможливлює його участь в судовому засіданні призначеному на 13.05.2019 у даній справі, а тому, враховуючи зайнятість інших представників товариства в засіданнях у судах м. Харкова, просить відкласти розгляд даної справи на дату після 27.05.2019.

Дослідивши обставини заявленого клопотання, колегія суддів відмовляє у його задоволенні, оскільки позивачем у справі є товариство, а не окремий його представник, в свою чергу, Господарським процесуальним кодексом України передбачена участь у судовому процесі через представника, що надає можливість направити в судове засідання іншу уповноважену належним чином на те особу чи прибути директору особисто.

При цьому, судом враховуються обмежені процесуальні строки розгляду спору.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Харківтрансгаз» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» (підрядник) 07.12.2015 укладено договір про закупівлю робіт №, за умовами якого підрядник зобов'язався виконати роботи з технічного переоснащення системи теплопостачання компресорної станції «Шебелинка» (будівельні роботи), а замовник - прийняти та оплатити такі роботи.

Відповідно до п. 5.6 договору роботи повинні виконуватись у відповідності до узгодженого підрядником і замовником Календарного плану, згідно з п. 1.2 договору Календарний план (додаток №1) є невід'ємною частиною договору, у якому визначаються зміст і строки виконання робіт.

За узгодженим сторонами Календарним планом (у редакції додаткової угоди №5 від 19.06.2017 до договору) та відповідно до п. 5.1 договору підрядник зобов'язався виконати весь обсяг робіт до 30.09.2017, загальна вартість яких визначена договірною ціною та складає 18 469 512,00 грн.

Сторонами у Календарному плані визначено, що підрядник забезпечить виконання робіт у встановлені строки, зокрема в частині робіт підготовчого періоду - до 08.04.2016, в частині основного етапу будівництва та пусконалагоджувальних робіт - до 30.09.2017.

Відповідно до п. 7.2 договору за порушення строків виконання робіт або виконання робіт в менших обсягах без погодження із замовником, що вказані в даному договорі, підрядник виплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено порушення строку виконання, за кожний день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з п. 10.3 договору закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання обов'язків, взятих на себе за цим договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За твердженнями позивача, в порушення умов договору, у погоджені сторонами терміни до закінчення встановленого Календарним планом та п. 5.1 договору строку, зокрема, до 30.09.2017 року, відповідач не завершив виконання повного обсягу робіт вартістю 18 469 512,00 грн., виконавши свої зобов'язання частково на суму 16 485 690,12 грн. Невиконання решти обсягу робіт вартістю 1 983 821,88 грн. у встановлені строки є порушенням умов договору, свідчить про недотримання підрядником строків виконання робіт та є підставою для застосування до відповідача погодженої договором та передбаченої чинним законодавством відповідальності.

При цьому, позивач зазначає, що надсилав відповідачу претензію №2101ВИХ-17-1281 від 22.12.2017 на суму 23 805,86 грн. з вимогою сплатити неустойку за прострочення виконання робіт у вигляді пені, нарахованої за період з 01.10.2017 по 12.10.2017, яку відповідачем було визнано та задоволено заявою про залік №0201/18 від 02.01.2018.

У зв'язку з порушенням господарського зобов'язання щодо строків виконання решти робіт вартістю 1 983 821,88 грн., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені в сумі 337 249,72 грн. та штрафу в розмірі 7% від простроченої суми, що складає 138 867,53 грн.

Судом першої інстанції позов задоволено повністю.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 Цивільного кодексу України).

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 845 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Статтею 883 Цивільного кодексу України визначено, що підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

За невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Суми неустойки (пені), сплачені підрядником за порушення строків виконання окремих робіт, повертаються підрядникові у разі закінчення всіх робіт до встановленого договором граничного терміну.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, як вбачається з матеріалів справи, у договорі про закупівлю робіт № від 07.12.2015 сторони погодили виконання робіт всього на суму 18 469 512,00 грн., перелік та строки яких визначені в Календарному плані, що складаються з робіт підготовчого періоду, основного етапу будівництва та пусконалагоджувальних робіт, які мали бути завершені у вересні 2016 року.

Згідно з умовами договору в редакції додаткової угоди від 19.06.2017, Календарним планом було передбачено виконання та завершення пусконалагоджувальних робіт до 30.09.2017. При цьому, відповідний термін є терміном остаточного завершення робіт за договором.

Однак, у встановлені договором строки, відповідач виконав свої зобов'язання частково на суму 16 485 690,12 грн., що підтверджується копіями первинних документів, а саме видатковими накладними №16 від 18.12.2015 року, №24 від 28.12.2015, №8 від 20.04.2016, актами ф №КБ-2в та довідками ф №КБ-3 за липень-грудень 2016 року, серпень 2017 року.

Решта обсягу робіт вартістю 1 983 821,88 грн. у встановлені строки відповідачем не виконано.

З огляду на визнання відповідачем факту невиконання пусконалагоджувальних робіт та ненадання обґрунтувань та доказів ощадливості підрядника, як вірно зазначив суд першої інстанції, заявлена в позові сума прострочення, яка складає різницю між договірною вартістю робіт та вартістю, на яку роботи фактично виконані, є вартістю, на яку роботи за договором не виконані (прострочені). При цьому, не має значення чи ця сума становить вартість пусконалагоджувальних робіт чи її частину, тому посилання відповідача на невизначеність вартості пусконалагоджувальних робіт судом не приймаються.

Відтак, вказане свідчить про доведеність факту несвоєчасного виконання робіт за договором про закупівлю робіт № від 07.12.2015 на суму 1 983 821,88 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення 337 249,72 грн. пені, нарахованої на суму невиконаного зобов'язання за період прострочення з 13.10.2017 по 31.03.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Умовами пункту 7.2 договору про закупівлю робіт передбачено, що за порушення строків виконання робіт або виконання робіт в менших обсягах без погодження із замовником, що вказані в даному договорі, підрядник виплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено порушення строку виконання, за кожний день такого прострочення.

Враховуючи викладене та з огляду, на вірно складений позивачем розрахунок, судом першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача 337 249,72 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання в період з 13.10.2017 по 31.03.2018.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 138 867,53 грн., слід зазначити наступне.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як вбачається зі змісту пункту 7.2 договору про закупівлю робіт за порушення строків виконання робіт, з підрядника за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Враховуючи, що прострочення відповідачем строків виконання робіт на суму 1 983 821,88 грн., склало понад тридцять днів, сума штрафу розраховується наступним чином: 1 983 821,88 грн. х 7% = 138 867,53 грн.

З огляду на наявність підстав для нарахування штрафу у відповідності до п. 7.2 договору та враховуючи правильність здійсненого позивачем розрахунку, вимога про стягнення штрафу у сумі 138 867,53 грн. є обґрунтованою, а відтак, судом першої інстанції правомірно задоволено позов в цій частині.

Стосовно доводів апелянта, щодо ненадання судом належної оцінки такому доказу як Проект виконання робіт на предмет встановлення осіб, які його затвердили, через що відповідач ставить під сумнів такий доказ, слід зазначити наступне.

Зазначення напису на титульному аркуші Проекту виконання робіт відповідача про його затвердження не відповідачем, а директором ПрАТ «Світ будівельних матеріалів» Огійчуком О.А. , є свідченням допущення описки при складанні вказаного документу.

Однак, як вбачається з Проекту виконання робіт, даний документ підписано безпосередньо директором ТОВ «Енергосервіс» Осипенко В.М. , скріплений печаткою товариства, а також на останньому аркуші Проекту міститься підпис інженера ТОВ «Енергосервіс» Овчиннікова С.В.

Так, при розгляді справи в суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що неналежне оформлення Проекту виконання робіт вказує на незабезпечення його проектно-кошторисною документацією, що нібито унеможливило виконання робіт.

Утім, спростовуючи такі доводи, у відповіді на відзив в першій інстанції позивач зазначав про те, що відповідачем надано проект виконання робіт складання якого без наявності проектно-кошторисної документації є неможливим, адже пунктом 5.3.1 ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва» визначається, що проект виконання робіт розробляється на підставі робочої документації та проекту організації будівництва і має передбачати заходи із забезпечення якісного, безпечного і своєчасного виконання робіт. Відповідно за текстом Проекту виконання робіт відповідача наявні посилання на проектно-кошторисну документацію, зокрема, посилання на генеральний план, креслення та проектні рішення тієї проектно-кошторисної документації, що є підтвердженням забезпечення останнього такою документацією.

Крім того, ТОВ «Енергосервіс» наказом №24/2-к від 07.12.2015 призначено відповідальною особою за виконання будівельних робіт інженера Овчиннікова С.В. , який згодом було подано разом із проектно-кошторисною документацією до Державної архітектурно-будівельної інспекції України з метою отримання відповідного дозволу. До даного наказу подано підписку виконавця робіт від 07.12.2015, у який представник відповідача Овчинніков С.В . підписався під тим, що з проектною документацією ознайомився.

До того ж, факт виконання робіт, що підтверджується актами ф. №КБ-2в та довідками ф. №КБ-3 за липень-грудень 2016 pоку, серпень 2017 року, вже сам по собі є свідченням того, що відповідач був забезпечений проектно-кошторисною документацією, без якої виконання робіт було б неможливим.

Крім того, оскільки саме позивач є розробником проектно-кошторисної документації, він зобов'язаний лише передати затверджену проектно-кошторисну документацію підряднику для виконання робіт в силу ст. 875 ЦК України, разом з тим, у позивача відсутній обов'язок щодо її погодження з підрядником.

За таких обставин, доводи апелянта не спростовують факт порушення виконання ним своїх зобов'язань за договором та обставини встановлені в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, колегія суддів погоджується із задоволенням позовних вимог Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» судом першої інстанції щодо стягнення з відповідача 337 249,72 грн. пені та 138 867,53 грн. штрафу, а наведені доводи за апеляційною скаргою не приймаються, у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю у встановленому законом порядку.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2018 у справі №911/1596/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 08.11.2018 у справі №911/1596/18.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 15.05.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді В.В. Сулім

М.А. Дідиченко