ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" травня 2019 р. Справа № 925/1227/15

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

розглянувши матеріали подання державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гребенюка Олександра Володимировича про тимчасове обмеження керівника боржника у праві виїзду за межі України

у справі

за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк

"ПриватБанк", м. Дніпропетровськ

до приватного підприємства "Аурум 79", м. Сміла,

Черкаської області

про стягнення 24 566 грн. 45 коп.

без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Черкаської області знаходилася справа за №925/1227/15 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до приватного підприємства "Аурум 79" про стягнення заборгованості в розмірі 24 566 грн. 45 коп., в тому числі: 14 000 грн. 00 коп. борг зі сплати кредиту, 5 227 грн. 75 коп. - борг зі сплати відсотків за користування кредитом, 4 456 грн. 70 коп. пеня та 882 грн. 00 коп. комісія.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 11 серпня 2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з приватного підприємства "Аурум 79" на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - 14 000 грн. 00 коп. - боргу, 5 227 грн. 75 коп. - відсотків, 4 456 грн. 70 коп. - пені, 882 грн. 00 коп. - комісії та 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

На виконання вищевказаного рішення 29 вересня 2015 року господарським судом було видано наказ.

До господарського суду Черкаської області від державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гребенюка Олександра Володимировича надійшло подання від 03 травня 2019 року № 6800 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Розглянувши подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд дійшов висновку про його безпідставність, з огляду на наступне:

Подання обґрунтоване тим, що на даний час боржником не виконано судове рішення.

За місцем реєстрації боржника - приватного підприємства "Аурум 79" не виявлено, а засновник та керівник боржника - ОСОБА_2 ігнорує виклики державного виконавця, що свідчить, на переконання останнього, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду у даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до роз'яснення Верховного Суду України у листі від 01 лютого 2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" поняття ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням суду, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Так, із матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження", 18 грудня 2018 року головним державним виконавцем Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гребенюком Олександром Володимировичем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №57935994, якою було зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження 18 грудня 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до частин 5, 6 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

У разі якщо на зазначене у частині п'ятій цієї статті майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості: 1) майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтер'єру офісів, готова продукція та товари тощо); 2) об'єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.

З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем було проведено вихід за адресою вказаною у виконавчих документах та визначеною місцем проведення виконавчих дій, а саме, вул. Друкарська, буд. 11, м. Сміла, Черкаська область.

Державним виконавцем було встановлено, що приватне підприємство "Аурум 79" за даною адресою не перебуває, майна належного боржнику не виявлено, про що складено відповідний акт від 14 лютого 2019 року.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником та керівником приватного підприємства "Аурум 79" є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКП:НОМЕР_1.

Також представником стягувача АТ КБ "Приватбанк" подано заяву в якій надано копію статуту приватного підприємства "Аурум 79" та повідомлено фактичну адресу реєстрації засновника та керівника приватного підприємства "Аурум 79" ОСОБА_2, а саме: АДРЕСА_1.

З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем було проведено вихід за фактичною адресою реєстрації засновника та керівника приватного підприємства "Аурум 79" ОСОБА_2, а саме: АДРЕСА_1, однак підприємство за вказаною адресою не знаходиться, будь-якої діяльності боржника не виявлено. Батько керівника підприємства ОСОБА_3 повідомив державному виконавцю про те, що місцезнаходження ОСОБА_2 йому не відоме, про що складено відповідний акт від 15 лютого 2019 року.

Також на адресу приватного підприємства "Аурум 79", а саме: вул. Друкарська, буд. 11, м. Сміла, Черкаська область було направлено виклик державного виконавця, яким було зобов'язано керівника боржника з'явитися до виконавця 26 грудня 2018 року щодо сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату. Одночасно було зобов'язано надати:

пояснення керівника або іншої уповноваженої особи за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання;

достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів;

достовірні відомості про наявність готівки в національній та іноземній валюті, що перебуває в касах або інших сховищах;

достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право;

достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них;

достовірні відомості про майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу;

достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки, з наданням копій підтверджуючих документів.

Однак керівник підприємства до державного виконавця не з'явився, водночас, матеріали виконавчого провадження не містять доказів вручення вищевказаного виклику.

В подальшому рекомендованим листом з повідомленням про вручення було повторно направлено постанову про відкриття виконавчого від 18 грудня 2018 року та виклик державного виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду по фактичній адресі реєстрації засновника та керівника приватного підприємства "Аурум 79" ОСОБА_2, а саме: АДРЕСА_1.

Вищевказані документи були отримані ОСОБА_2 лише 14 березня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_2 на виклик не з'явився, про причини неявки виконавця не повідомив.

За змістом ч. 1 ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Водночас слід вказати, що згідно довідки квартального комітету за №1 від 13 березня 2019 року ОСОБА_2 дійсно на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_2.

За вказаною адресою виконавчі дії не здійснювалися.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, вправі звернутися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Дана норма встановлює право виконавця на звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 ГПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Тобто, ст. 337 ГПК України на відміну від встановленого ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" права на звернення до суду не передбачає можливість господарського суду постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначається в листі Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", однією з підстав для відмови у задоволенні подань, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

За змістом ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право на привід боржника у разі його нез'явлення на виклик, накладати штрафи, звертатись до відповідних органів з поданням про притягнення боржника до відповідальності.

Отже, неявка боржника на виклики державного виконавця та ненадання відомостей про доходи приватного підприємства не є підставою для застосування до керівника юридичної особи такого виключного заходу як обмеження виїзду за кордон керівника цього підприємства.

У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують накладення державним виконавцем штрафів на боржника, звернення до правоохоронних органів з відповідними поданнями, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ГПК України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

З матеріалів справи не вбачається, що керівник боржника свідомо вчиняє діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов'язку юридичної особи у виконавчому провадженні, і що виконати цей обов'язок у юридичної особи є всі реальні можливості.

Свідоме небажання боржника виконати рішення суду не є тотожним поняттю неможливістю його виконання за відсутності майна та коштів.

Отже, державним виконавцем не надано суду належних доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та ним вичерпано всі заходи, надані йому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 3 ст. 337 ГПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Отже, зазначеними нормами діючого законодавства передбачена можливість тимчасового обмеження виїзду за кордон боржника у разі ухилення боржником від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Водночас, як вже зазначалося вище, в даному випадку боржником за зобов'язанням є юридична особа, а не фізична.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

З огляду на вищенаведене, керуючись статтями 232-235, 337 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Подання державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гребенюка Олександра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника - приватного підприємства "Аурум-79" ОСОБА_2 за наказом господарського суду Черкаської області від 29 вересня 2015 року у справі № 925/1227/15 залишити без задоволення.

2.Копію ухвали направити сторонам та державному виконавцю Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гребенюку Олександру Володимировичу.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені ст.ст. 255-257 ГПК України.

Суддя А.В.Васянович