ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2019 Справа № 917/237/19

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Альта-Віста», вул. Балукова, 5А, с. Крюківщина, Київська обл., 08136 ідентифікаційний код 36629685

до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів», вул. Небесної сотні, 69, м. Полтава, 36022 ідентифікаційний код 00952166

про стягнення 329 096,00 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

представники позивача: не з'явився

представник відповідача: не з'явився

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альта-Віста» звернулось до суду з позовом до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» про стягнення 329 096,00 грн. заборгованості за договором поставки продукції укладеного у спрощений спосіб шляхом виславлення рахунку-фактури №П-00000215 на суму 485 000,00 грн., у тому числі 63 736,00 грн пені за порушення строків поставки товару, 17 360,00 грн штрафу за порушення строків поставки товару, 248 000,00 грн вартості оплаченого, однак непоставленого товару (попередньої оплати).

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.02.2019 р. суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 05.03.2019 р., запропонувати відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.03.2019 р. суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 21.03.19.

15.03.19 від відповідача надійшов відзив на позов. Зокрема, у відзиві відповідач визнав основну суму боргу, однак заперечує проти позову в частині вимог про стягнення пені та штрафу.

В підготовчому засіданні 21.03.2018 р. судом оголошена перерва до 09.04.2018 р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.04.2019 р. суд ухвалив продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів.

В підготовче засіданні 09.04.2018 р. представники сторін не з"явилися.

Будь-які заяви чи клопотання від сторін до суду не надходили, що підтверджується відомостями системи "Діловодство спеціалізованого суду", у якій відсутні зареєстровані будь-які документи від сторін.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.04.2019 р. суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі №917/237/19, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 25.04.19, викликати учасників справи в судове засідання.

Ухвали суду надсилалися учасникам справи рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці відповідної ухвали.

Сторони отримали ухвали, що підтверджується підписами про вручення на повідомленнях про вручення поштового відправлення.

В судове засідання 25.04.19 представники сторін не з»явився.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами, оскільки містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альта-Віста» (далі- покупець/позивач) та Державним підприємством «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (далі- постачальник/відповідач) було укладено договір купівлі-продажу (поставки) продукції, а саме висівок пшеничних у кількості 150 тон, у спрощений спосіб відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України, що підтверджується виставленим відповідачем 23.03.2018 рахунком-фактурою №П-00000215 на суму 485 000,00 грн. та оплаченими позивачем платіжними дорученнями №№528, 530 від 23.03.2018 на загальну суму 310 000,00 грн.

Позивач зазначив, що відповідач свої договірні обов'язки в частині поставки товару виконав частково, поставивши лише товар загальною вартістю 62 000,00 грн. Решта попередньо оплаченої продукції так і не була поставлена покупцю, залишок авансового платежу також не повернуто.

З метою досудового врегулювання даного спору, 26.06.2018 позивачем було надіслано вимогу-претензію №53, відповідно до якої у зв’язку з непоставкою відповідачем попереднього оплаченого товару, позивач вимагав повернути сплачений за договором аванс.

У відповідь на вказану претензію, листом №221 від 23.07.2018 відповідач просив розглянути питання відстрочки сплати кредиторської заборгованості у зв’язку зі скрутним фінансовим становищем підприємства. Жодних заперечень щодо факту порушення взятих на себе договірних зобов’язань відповідачем не висловлено.

Позивач листом №77 від 07.09.2018 погодився на розстрочення сплати боргу рівними частинами на 3 місяці.

Оскільки відповідач суму попереднього авансу позивачу не повернув., вважаючи свої права порушеними останній звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 63 736,00 грн. пені за порушення строків поставки товару, 17 360,00 грн штрафу за порушення строків поставки товару, 248 000,00 грн вартості оплаченого, однак непоставленого товару (попередньої оплати).

При вирішенні спору, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до норм ст. ст. 202, 205 ЦК України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Дії сторін (поставка товару позивачем, оплата товару відповідачем) свідчать про виникнення між сторонами правовідносин, що випливають з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Судом встановлено, що 23.03.2018 відповідачем було виставлено рахунок-фактуру №П-00000215 на суму 485 000,00 грн. Умови продажу - попередня оплата.

На виконання взятих на себе зобов’язань 23.03.2018 позивачем було сплачено відповідачу 310 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №№528, 530.

Матеріалами справи підтверджується твердження позивача, що Відповідач поставив товар загальною вартістю 62 000,00 грн., решта оплаченого позивачем товару на суму 248 000,00 грн відповідачем поставлена не була. Вказане відповідачем при розгляді справи не спростовувалося.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вже встановлено судом, 26.06.2018 позивачем було надіслано вимогу-претензію №53, відповідно до якої у зв’язку з непоставкою відповідачем попереднього оплаченого товару, позивач вимагав повернути сплачений за договором аванс.

Частиною 1 ст. 670 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно вимог ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідач доказів, які б свідчили про повернення ним грошових коштів за оплачений і непоставлений товар позивачу або спростовували б доводи останнього, суду не надав.

Як зазначалося вище, відповідач визнав у відзиві повністю суму основного боргу у розмірі 248 000,00 грн.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 248 000,00 грн вартості оплаченого, однак непоставленого товару (попередньої оплати) є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Щодо вимог позивача про стягнення 63 736,00 грн пені за порушення строків поставки товару та 17 360,00 грн штрафу за порушення строків поставки товару суд зазначає наступне.

Право на стягнення вказаних санкцій позивач обґрунтовував положеннями ст. 231 Господарського кодексу України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вже встановлено судом, відповідач поставив позивачу лише частину оплаченого позивачем товару, щодо іншої частини попереднього оплаченого товару - позивач у зв’язку з непоставкою відповідачем звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплаченого за договором авансу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Разом з тим, суд зазначає, що ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення строків виконання такого зобов'язання, як недопоставка та/або несвоєчасна поставка товару (його партії). Проте, як свідчать матеріали справи, позивач відмовився від виконання відповідачем його обов'язку поставити товар та просив повернути аванс.

За таких обставин, суд вважає, що встановлені законом правові наслідки щодо вимог про повернення попередньої оплати у разі порушення строків повернення коштів не передбачають такого виду відповідальності, як стягнення пені або штрафу, оскільки вимагаючи повернення коштів попередньої оплати, покупець тим самим задовольнився виконаним, відмовився від поставки та прийняття товару і виконання договору постачальником, що виключає обов'язок останнього нести відповідальність за порушення строків поставки у вигляді неустойки за період з часу виникнення у позивача права вимоги повернення попередньої оплати до заявлення про це вимог (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 19.02.2014 р. у справі № 908/2603/13).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягають.

Згідно із ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 248 000,00 грн. передоплати, в іншій частині у позові відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходи із наступного.

В матеріалах справи №917/237/19 наявне платіжне доручення № 2470 від 21.12.2018р. про сплату судового збору в розмірі 4 989,19 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, статтею 130 ГПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, частково покладається на відповідача в сумі 1860,00 грн. Судовий збір в сумі 1860 грн. (50% від суми визнаного позивачем боргу) підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

В частині незадоволених позовних вимог судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 231, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів», вул. Небесної сотні, 69, м. Полтава, 36022 (ідентифікаційний код 00952166) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альта-Віста», вул. Балукова, 5А, с. Крюківщина, Київська обл., 08136 (ідентифікаційний код 36629685) 63 736,00 грн пені, 17 360,00 грн штрафу, 248 000,00 грн попередньої оплати, 4989,19грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Альта-Віста», вул. Балукова, 5А, с. Крюківщина, Київська обл., 08136 ідентифікаційний код 36629685 з Державного бюджету України 1860,00 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 2470 від 21.12.2018.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.05.2019р.

Суддя Киричук О.А.