ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2019 р. Справа№ 910/19082/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Грека Б.М.

Агрикової О.В.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

представника відповідача - Пасічника І.Ю. (директор),

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.02.2018 (повне рішення складено 02.03.2018, суддя Шкурдова Л. М.)

у справі № 910/19082/16

за позовом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві

до Приватного підприємства "Дубекспо",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Головного управління ДФС у м. Києві,

про визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформації, яка принижує ділову репутацію та зобов'язання її спростувати

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулася з позовом до Приватного підприємства "Дубекспо" про визнання недостовірною та такою, що завдає шкоду діловій репутації Інспекції, інформацію, поширену відповідачем в листі від 18.08.2016 №19, зобов'язання відповідача спростувати розповсюджену недостовірну інформацію стосовно Інспекції.

За результатами нового розгляду справи №910/19082/16 рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, третя особа звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/19082/16 за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2018 призначено у справі № 910/19082/16 судову лінгвістичну експертизу мовлення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2018 зупинено апеляційне провадження у справі № 910/19082/16 за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на час проведення експертизи.

Суддя Пантелієнко В.О., який входить до складу судової колегії та не є суддею-доповідачем, подав заяву про самовідвід.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №910/19082/16 за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у місті Києві; призначено розгляд справи для вирішення питання про самовідвід судді Пантелієнка В.О. в судовому засіданні на 21.03.2019.

Ухвалою від 21.03.2019 Північного апеляційного господарського суду задоволено заяву судді Пантелієнка В.О. про самовідвід у справі № 910/19082/16, матеріали справи передано для визначення складу суду відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2019, для розгляду справи № 910/19082/16 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Сотніков С.В. (головуючий), Грек Б.М., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 постановлено прийняти до провадження та здійснювати розгляд справи № 910/19082/16 по суті спочатку колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Сотніков С.В. (головуючий), Грек Б.М., Агрикова О.В., яка визначена протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2019, призначено розгляд справи за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у місті Києві в судовому засіданні на 23.04.2019.

Позивач та третя особа в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, прийняте без дослідження всіх обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі, оскільки Київський апеляційний господарський суд, не встановивши порушення прав третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, помилково відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві.

Колегія суддів ухвалила відхилити зазначене клопотання відповідача, оскільки згідно ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, в тому числі і третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. При цьому, таке право на апеляційне оскарження в розумінні Господарського процесуального права є безумовним.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулася до господарського суду з позовом до Приватного підприємства "Дубекспо" про визнання недостовірною інформацію та такою, що завдає шкоду діловій репутації Державній податковій інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, що поширена відповідачем у листі від 18.08.2016 №19, та зобов'язання відповідача спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію стосовно позивача, в той же спосіб, в який вона була розповсюджена, а саме шляхом надіслання письмового спростування недостовірної інформації до Головного управління ДФС у м. Києві в десятиденний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування позову покладені доводи про те, що викладена у листі відповідача від 18.08.2016 № 19 інформація є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, а тому принижує ділову репутацію позивача, оскільки недостовірна інформація поширювалась через Головне управління ДФС у м. Києві, а тому стала загальновідомою великому колу осіб.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач звернувся до ДФС у м. Києві зі скаргою від 18.08.2016 № 19, в якій була викладена інформація щодо позивача наступного змісту:

"ПП "Дубекспо" ретельно ознайомилось із змістом акту камеральної перевірки № 336/10/26-50-12-01-10-36203336 від 15.06.2016 року (Додаток 1) та конвертом датованим 13.06.2016 року (Додаток № 2). У подальшому нами отримано роздруківку із офіційного джерела про отримання та переміщення листа (Додаток № 3), який відобразив рух та засвідчив його відправлення 13.06.2016 року. Внаслідок вищепригаданого акту було винесено ППР підписане ОСОБА_5 Тепер ретельно зупинимось на дійових особах, що були задіяні та їх ролях і ознаках, що містять можливі ознаки злочину. При цьому враховуючи той факт, що тільки я наділений здібностями ВБАЧАТЬ, тому вибаченнями тут не закінчиться. Розписувати та деталізувати у цій скарзі не вважаю за потрібне, але чикаю дієвих заходів від Вашого органу по викриттю добре спланованих дій. По суті хочу звернути увагу на той факт, що дата відправлення акту здійснена раніше, а саме 13.06.2016 року чим його складання 15.06.2016 року. Після такої службової недбалості, що є основую функціонування органу в подальшому було здійснено внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, які потягли тяжкі наслідки. Гр. ОСОБА_6, обіймаючи важливу посаду керівника повинен був пересвідчитись у порядку складання та направлення акту нашій установі, чого не зробив. Гр. ОСОБА_5 перед складання ППР в якому є посилання на акт від 15.06.2016 року повинна була пересвідчитись у даті відправлення і внесенні до загальної бази обліку. Той бази, що стала загальним посміховиськом усієї держави. Гр. ОСОБА_7 склала акт від 15.06.2016 року і відправила лист із минулого 13.06.2016 року в недалеке майбутнє. Можливо це відбулось за участю трьох. При цьому хочу наголосити, що податкові поліцаї із Святошинського району переміщались у часі, але мною зроблено офіційний запит до ГУ ДФС та отримано відповідь про відсутність устаткування для переміщення у часі. Проаналізувавши у сукупності все таки вбачаю, що цей прилад існує, а опікується ним гр. ОСОБА_6. Підозри підкріплюються тими беззаперечними фактами, що святошинські робітники переміщувались у просторі та часі, коли він був там керівником юридичного відділу, а тепер при його переході до голосіївського району такі аномалії відновились. При службовому розслідуванні встановити, чи мало місце безвідповідальне ставлення до робочої діяльності та псування зіпсованої суспільної думки про орган Вашими робітниками. Також надати оцінку ролі кожній із пригаданих осіб та розподілу ступеню вини у підробках чи внесеннях неправдивих відомостей до офіційних документах, якщо це реальна життєва ситуація. Чи все таки мало місце аномальне явище і троє посадовців використовують таємниче устаткування. Жодні результати мене не здивують, після випадку, що слідчий ОСОБА_8. провів експертизу харчової соди у природній пачці за 1107,40 грн. на вміст соди, а після цього пішов на підвищення до ДФС. Наповнення органу та мета існування мені зрозумілі. Виправлятись не потрібно хтось повинен дивувати та смішити, якщо розумом не вийшло то хоча б не розумом, головне СМІХ!!!".

Вказану скаргу директор ПП "Дубекспо" ОСОБА_2 виконав на бланку юридичної особи та надіслав до ДФС у м. Києві.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зі змісту листа № 19 від 18.08.2016 вбачається, що відповідач фактично подав скаргу, в якій просив провести службове розслідування стосовно певного кола осіб, які є працівниками ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, як це передбачено Порядком розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Державній фіскальній службі України та її територіальних органах, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2015 №271, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2015 за №484/26929.

Відповідно до ст. 200 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з приписами ст. 1 Закону України "Про інформацію", інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Згідно із ст. 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, статтею 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом ст.ст. 94, 277 Цивільного кодексу України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При розгляді справ відповідної категорії, суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року).

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у спірній інформації, викладена у листі №19 від 18.08.2016, директор відповідача вказував на те, що дата відправлення акта про результати камеральної перевірки від 15.06.2016 №336/10/26-50-12-01-10/36203336 здійснена раніше, а саме 13.06.2016, ніж його складено - 15.06.2016, а тому така службова недбалість, що є основою функціонування органу, призвела до внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, які потягли тяжкі наслідки. В результаті, відповідач просив провести службове розслідування стосовно діяльності певних посадових осіб податкового органу.

Натомість, позивач вважає, що відповідач у листі №19 фактично вказує на те, що службові особи Інспекції вчинили дії, які кваліфіковані як злочини, а саме: службова недбалість, внесення неправдивих відомостей до офіційних документів.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що працівники Інспекції були притягнуті до кримінальної відповідальності та щодо них було винесено вирок за звинуваченням у скоєнні злочинів, які б полягали у вчиненні службової недбалості та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, суду не подано.

Окрім того, третьою особою, за результатом розгляду відповідної скарги, було встановлено, що акт про результати камеральної перевірки від 15.06.2016 №336/10/26-50-12-01-10/36203336 було надіслано 17.06.2016 та отримано представником Підприємства 13.07.2016 у зв'язку з чим встановлено, що під час листування з ПП "Дубекспо" посадові особи податкової інспекції належно виконували службові обов'язки, що виключає необхідність проведення службового розслідування.

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Слід зазначити, що норма частини першої статті 30 Закону України "Про інформацію", яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема статті 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що поширена відповідачем інформація у листі №19 від 18.08.2016 не містить фактичних даних про відповідні події, а є лише відтворенням власного суб'єктивного уявлення відповідача про дії окремих посадових осіб позивача, з якими він не погодився, і просив провести службове розслідування та його суб'єктивне оціночне ставлення до цього.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Разом з тим, позивач не довів, що відповідач поширив завідомо неправдиві відомості за відсутності підстав для звернення особи до податкового органу та без наміру виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси.

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано статтею 34 Конституції України. Це право закріплено також у статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів вважає необхідним зауважити на тому, що обов'язок доказування достовірності поширеної інформації покладається на особу, яка цю інформацію поширила, тобто на відповідача у справі. При цьому, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Втім, колегія суддів погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що інформація поширена відповідачем у листі №19 від 18.08.2016 не містить фактичних даних про відповідні події, а містить лише оціночні судження та критику щодо діяльності податкового органу, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використаних відповідачем мовностилістичних засобів, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання недостовірною та такою, що завдає шкоду діловій репутації Інспекції, інформації, поширеної ПП "Дубекспо" в листі від 18.08.2016 №19 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 у даній справі ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржника в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 у справі №910/19082/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.04.2019.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Б.М. Грек

О.В. Агрикова