УХВАЛА

25 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/12671/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_4

на ухвалу Господарського суду міста Києва

у складі судді Мандриченко О.В.

від 04.12.2018

та постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Мартюк А.І., Зубець Л.П., Калатай Н.Ф.

від 11.03.2019

за позовом ОСОБА_5

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія капітал"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Електроламповий завод Альфа", 2) ОСОБА_4

про відновлення становища, яке існувало до порушення прав

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 12.04.2019 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі № 910/12671/18.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 12.04.2019 визначено склад колегії суддів: Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 23.04.2019 у зв?язку з відпусткою судді Вронської Г.О. визначено склад колегії суддів: Баранець О.М. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_4, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо:

1) Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку; або

2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2018, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019, у справі № 910/12671/18 відмовлено у прийнятті позовної заяви ОСОБА_4 як третьої особи з самостійними вимогами до спільного розгляду із первісним позовом справі № 910/12671/18 та повернуто позовні матеріали заявнику.

Підставою для прийняття такого рішення стало те, що ОСОБА_5 заявлено позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія капітал" про відновлення становища, яке існувало до порушення прав, шляхом визнання недійсними усіх рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія капітал", які були прийняті після 21.04.2017, у тому числі, оформлені протоколом № 01-23/02 загальних зборів учасників товариства від 10.04.2018; визначення складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія капітал", його місцезнаходження, розміру статутного капіталу та розміру часток учасників у ньому згідно з п. 1.2, п. 2.1, п. 11.2 статуту, затвердженого протоколом № 5 загальних зборів учасників товариства від 01.12.2007; скасування реєстраційних дії та записів у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем корпоративних прав позивача за частиною першою статті 116 Цивільного кодексу України, свідомим нехтуванням судового рішення у справі № 905/2639/17, яке набрало законної сили та безпідставністю реєстраційних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2018 у справі № 910/12671/18 підготовче засідання призначено на 23.10.2018, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Електроламповий завод Альфа" та ОСОБА_4.

29.11.2018 на стадії підготовчого провадження до суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_4 з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія капітал" відновити становище, що існувало до прийняття рішення загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія капітал", оформленого протоколом № 11 від 18.11.2005, шляхом визнання недійсним вказаного рішення, а також визначити склад учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія капітал" відповідно до редакції статуту товариства, затвердженої протоколом загальних зборів засновників № 1 від 04.06.2003, за яким ОСОБА_4 був учасником товариства, який володіє часткою у статутному капіталі у розмірі 90 %.

Відповідно до частини першої, п?ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Частиною другою статті 180 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Таким чином, умовою для спільного розгляду із первісним позовом заяви третьої особи з самостійними вимогами є спільний предмет спору у справі.

Оскільки позовні вимоги, що заявлені третьою особою, не є конкуруючими відносно позовних вимог ОСОБА_5, так як мають різний предмет спору та виникли з різних підстав, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про про відмову у прийнятті заяви третьої особи до спільного розгляду із первісним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 125 Конституції України Верховний Суд є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз'яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав'язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не містить доказів неоднакового застосування судами норм чинного законодавства у подібних правовідносинах.

При цьому суди, використовуючи свої дискреційні повноваження, у кожному конкретному випадку, на підставі поданих заявниками доказів, приймають рішення про взаємопов'язаність позовів та доцільність їх спільного розгляду.

Відповідно до частини п?ятої статті 180 Господарського процесуального кодексу України до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Частиною п?ятою статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі порушення правил об??єднання позовних вимог.

Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при постановленні оскаржених у справі рішень не знаходять свого підтвердження.

При цьому судом касаційної інстанції враховується, що ОСОБА_4 не позбавлений можливості звернутись до господарського суду з окремим позовом.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Використання касаційним судом оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо, виходячи з високого статусу Верховного Суду, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, оскільки у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень і застосування Судом таких повноважень не може вважатися обмеженням доступу особи до процесу правосуддя.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі № 910/12671/18, оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм Господарського процесуального кодексу України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 2 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 у справі № 910/12671/18.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з доданими до скарги матеріалами направити особі , яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Л. Стратієнко В. Студенець