ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа№ 927/735/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Тищенко А.І.

Козир Т.П.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

за участю представників (за первісним позовом)

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства

"Комерційний банк "Преміум"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2019

у справі №927/735/18 (суддя Романенко А.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк

"Преміум"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Маяк"

про звернення стягнення на предмет застави вартістю 2 122 057,00 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Маяк"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк

"Преміум"

про визнання договорів застави припиненими та зобов'язання

вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Преміум" (далі за текстом - ПАТ "КБ "Преміум") звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Маяк" (далі за текстом - ТОВ Агрофірма "Маяк") про звернення стягнення на предмет застави вартістю 2 122 057,00 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ Агрофірма "Маяк" за кредитним договором від 15.10.2014 №92/КЛ/14 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії та додаткових договорів до нього в загальній сумі заборгованості, яка станом на 17.08.2018 склала 1 336 722,90 доларів США (еквівалентно 36 987 835,24 грн.), з яких: 1 300 000,00 доларів США (еквівалентно 35 971 692,90 грн.) - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 36 722,90 долара США 90 центів (еквівалентно 1 016 142,22 грн.) - сума простроченої заборгованості по процентам.

ПАТ "КБ "Преміум" просило суд звернути стягнення на предмет застави вартістю 681 127,00 грн. за договором застави №92/КЛ/14-3/4, укладеним між сторонами та посвідченим приватним нотаріусом КМТО Войнарскою І.А за реєстровим номером 4, а також на предмет застави вартістю 1 440 930,00 грн. за договором застави № 92/КЛ/14-3/5 від 14.01.2016, укладеним між сторонами, встановивши спосіб їх реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченою Законом України "Про виконавче провадження" за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності ФОП Марковим Д.М. згідно зі звітом про експертну оцінку ринкової вартості сільськогосподарської техніки, складеного 22.08.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ Агрофірма "Маяк", як позичальник, не виконало свої зобов'язання перед ПАТ "КБ "Преміум", не повернуло кредит та не сплатило відсотки за користування кредитними коштами у встановлений строк, у зв'язку з чим ПАТ "КБ "Преміум" вважає за необхідне в судовому порядку звернути стягнення на предмети застави за договорами від 14.01.2016 №92/КЛ/14-3/4 та №92/КЛ/14-3/5. Також ПАТ "КБ "Преміум" просив суд врахувати висновки Верховного Суду щодо застосування норм законодавства у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 14.11.2018 у справі №910/2535/18.

ТОВ Агрофірма "Маяк" заперечувало проти позову, зазначаючи про припинення 20.06.2018 зобов'язань за кредитним договором від 15.10.2014 №92/КЛ/14, з моменту звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.06.2017 ПАТ "КБ "Преміум" у позасудовому порядку, а також реєстрації за банком право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого будь-які наступні вимоги кредитора щодо виконання зобов'язань за вказаним правочином є недійсними.

Також ТОВ Агрофірма "Маяк" зазначало про безпідставне нарахування відсотків за користування кредитними коштами після 19.06.2017 (дата остаточного повернення кредиту), враховуючи зміст п. 6 додаткової угоди № 9 від 16.06.2017 до кредитного договору та беручи до уваги факт невнесення сторонами відповідних змін до договору застави від 14.06.2016 №92/КЛ/14-3/4.

Окрім того, ТОВ Агрофірма "Маяк" звернулося до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ "Преміум", в якому просило суд визнати договори застави №92/КЛ/14-3/4 від 14.01.2016 та №92/КЛ/14-3/5 від 14.01.2016, укладені між сторонами, припиненими та зобов'язати ПАТ КБ "Преміум" подати заяви державному реєстратору про припинення обтяження за вказаними договорами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в силу ч.4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" завершення позасудового врегулювання спору передбачає недійсність зобов'язань як до іпотекодавця, так і до майнового поручителя або до будь-якої іншої особи відповідальної перед кредитором, оскільки останнім обрано саме позасудовий спосіб врегулювання, визначений ст. ст. 35-37 названого Закону. Недійсність такого елементу змісту зобов'язального правовідношення, як право кредитора вимагати від боржника або будь-якої іншої зобов'язаної особи виконання його обов'язку, призводить до припинення існування між кредитором та боржником цього правовідношення в цілому, тобто, до припинення основного зобов'язання. Оскільки зобов'язання за кредитним договором від 15.10.2014 №92/КЛ/14 є припиненими, то, як наслідок, застава за договорами від 14.01.2016 №92/КЛ/14-3/4 та №92/КЛ/14-3/5 також є припиненою. Також ТОВ Агрофірма "Маяк" просило врахувати правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 19.04.2018 у справі №910/9508/17.

ПАТ КБ "Преміум" заперечувало проти задоволення зустрічного позову, зазначивши, що набуття ним у позасудовому порядку права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.06.2017 в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ Агрофірма "Маяк" за кредитним договором від 15.10.2014 №92/КЛ/14 не свідчить про припинення зобов'язань за цим договором, оскільки заборгованість не була повністю погашена за рахунок вартості іпотечного майна, набутого банком у приватну власність 20.06.2018. Загальна вартість набутого ним іпотечного майна склала 8 630 870,93 грн відповідно до чинного звіту про експертну оцінку ринкової вартості нежитлової нерухомості, складеного 09.04.2018 суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Марковим Д.М., та в подальшому була зарахована банком відповідно до п.2.12. кредитного договору в рахунок погашення заборгованості товариства по відсоткам за користування кредитними коштами за кредитним договором від 15.10.2014 №92/КЛ/14.

ПАТ КБ "Преміум" вважає, що ТОВ Агрофірма "Маяк" невірно тлумачить зміст ч.4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", оскільки вказана норма не передбачає повного автоматичного припинення зобов'язання, яке забезпечене іпотекою, у разі якщо іпотекодержатель скористався своїм правом на задоволення вимог у позасудовому порядку на підставі окремого договору або на підставі застереження в іпотечному договорі. Дана норма вказує лише на недійсність вимог стосовно основного зобов'язання в тій його частині, в якій останнє було погашено за рахунок предмету іпотеки. До того ж, вимоги банку, як кредитора за договором від 15.10.2014 №92/КЛ/140 були забезпечені не лише іпотечним договором від 16.06.2017, а й одночасно договорами застави від 14.01.2016 №92/КЛ/14-3/4 та №92/КЛ/14-3/5, і саме загальна вартість всього майна, переданого ТОВ Агрофірма "Маяк" за кредитним договором від 15.10.2014 №92/КЛ/14 забезпечувала виконання взятих останнім на себе зобов'язань за даним кредитним договором.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2019 у справі №927/735/18 у первісному позові відмовлено, зустрічний позов задоволено. Визнано договори застави №92/КЛ/14-3/4 від 14.01.2016 та №92/КЛ/14-3/5 від 14.01.2016, укладені між сторонами, такими, що припинені. Зобов'язано ПАТ "КБ "Преміум" подати заяву Державному реєстратору про припинення обтяження за вказаними договорами застави, які внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за реєстровими записами №15658845 та №15659260. Стягнуто з ПАТ "КБ "Преміум" на користь ТОВ "Агрофірма "Маяк" 7 048,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Вказане судове рішення мотивоване тим, що договірні зобов'язання сторін за укладеним кредитним договором, в тому числі щодо погашення заборгованості за тілом кредиту та плати за користування відсотками, припинились з 20.06.2018, тобто з моменту перереєстрації ПАТ "КБ "Преміум" права власності за іпотечне майно за договором іпотеки від 16.07.2016.

Відповідно до ст. 593 Цивільного кодексу України та ст. 28 Закону України "Про заставу", з припиненням кредитних зобов'язань право застави банку за договорами застави від 14.01.2016 №92/КЛ/14-3/4 та №92/КЛ/14-3/5 також припинилось.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ПАТ "КБ "Преміум" подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2019 у справі №927/735/18 та прийняти нове рішення про задоволення первісного позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Зокрема, ПАТ "КБ "Преміум" звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- суди у справі №927/1149/17 вказали про те, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання відповідно до ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є недійсними. Однак у названій справі судами не наведено правового висновку про припинення укладеного між сторонами кредитного договору;

- приймаючи до уваги рішення у справі №927/1149/17, місцевим судом не враховано, що судові рішення у вказаній справі оскаржені у касаційному порядку, а тому вони не можуть вважатися остаточними;

- судом не враховано правову позицію, викладену в постановах ВГСУ від 14.12.2016 у справі №910/2821/16, від 05.10.2015 у справі №903/313/15 та в постановах Верховного Суду у справі №910/2535/18 від 14.11.2018, №761/17280/16-ц від 11.04.2018;

- основне зобов'язання вважається виконаним і припиненим у разі, якщо внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки вимоги кредитора за основним зобов'язанням задовольняються в повному обсязі. Однак вартості предметів іпотеки на момент набуття банком права власності на них не вистачило на погашення всієї суми заборгованості;

- боржник порушив умови договорів іпотеки, оскільки допустив часткове або повне руйнування об'єктів нерухомості та не повідомив про це іпотекодержателя, що призвело до знецінення предметів іпотеки з 55 275 967,91 грн. на момент укладення договору іпотеки до 8 630 870,93 грн., що було визначено у звіті про експертну оцінку ринкової вартості нежитлової нерухомості від 09.04.2018.

ТОВ "Агрофірма "Маяк" у відзиві заперечував проти апеляційної скарги, зазначаючи про те, що Законом України «Про іпотеку» та Цивільним кодексом України не передбачено у разі обрання кредитором позасудового способу врегулювання спору припинення основного зобов'язання лише у випадку, коли вартість предмета іпотеки в повному обсязі задовольняє всі вимоги кредитора.

Відносно посилання ПАТ "КБ "Преміум" на судову практику Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів у розгляді подібних справ, ТОВ "Агрофірма "Маяк" зазначало у відзиві про те, що також наводило судову практику Верховного Суду, згідно з якою наступні вимоги кредитора до боржника щодо виконання основного зобов'язання після завершення позасудового врегулювання відповідно до ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є недійсними. Надана ТОВ "Агрофірма "Маяк" судова практика містить висновки протилежні тим, які наведені у наданих ПАТ "КБ "Преміум" рішеннях судів касаційної інстанції.

ТОВ "Агрофірма "Маяк" вважає помилковими доводи апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права при врахуванні обставин, встановлених рішеннями місцевого та апеляційного господарських судів у справі №927/1149/17, оскільки скаржник вважає, що судом врахована преюдиційність правової оцінки встановлених судом обставин, а не самі обставини справи. Однак судом першої інстанції враховано такі обставини у справі №927/1149/17, як: самостійне обрання ПАТ "КБ "Преміум" позасудового способу захисту порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення його вимог, як іпотекодержателя, а також проведення відповідної державної реєстрації права власності банку; недоведеність банком існування непогашеної заборгованості за кредитним договором №92/КЛ/14 від 15.10.2014 після завершення позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки.

13.05.2019 на адресу суду надійшли клопотання сторін про відкладення розгляду справи на іншу дату, обґрунтовані тим, що на даний час сторони проводять перемовини щодо можливості врегулювання спору в позасудовому порядку.

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотань сторін, оскільки наданий ч.1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду обмежений 60 днями з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. З урахуванням дати ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі №927/735/18, строк розгляду апеляційної скарги спливає 14.05.2019, що свідчить про неможливість суду відкласти розгляд справи в межах цього строку. До того ж, сторонами у клопотаннях не наведено обставин, наявність яких об'єктивно унеможливлювала б перегляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки явка представників сторін в судові засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представників позивача та відповідача.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

15.10.2014, між ПАТ КБ "Преміум", як кредитодавцем/банком, та ТОВ Агрофірма "Маяк", як позичальником, укладено кредитний договір №92/КЛ/14 про відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії (далі - Кредитний договір), за умовами якого (п.п.1.1, 1.2) кредитодавець зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, а позичальник зобов'язався отримати кредит/транш кредиту, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом/траншем кредиту, комісії та інші платежі, встановлені цим договором. Кредит надається позичальнику на поповнення оборотних коштів.

Згідно з п.п.2.1, 2.2, 2.5 кредитного договору кредитодавець відкриває позичковий рахунок №6043, на якому обліковується кредит/транш кредиту наданий за цим договором, погашення кредиту/траншу кредиту, а також дострокове погашення кредиту/траншу кредиту, якщо таке буде. Такий позичковий рахунок є для позичальника обов'язковим для обліку руху сум, які позичальник повинен повернути кредитору. Кошти кредиту/траншу в межах ліміту за кредитною лінією надаються у безготівковій формі після укладення договорів забезпечення, зазначених у п.1.3 цього договору. Моментом (днем) надання кредиту/траншу кредиту вважається день перерахування грошових коштів на рахунки, визначені відповідно до умов п.2.2. цього договору та підтверджуються випискою з позичкового рахунку.

Позичальник здійснює повернення кредиту/траншу кредиту у валюті кредиту/траншу кредиту платіжними дорученнями на відкритий йому позичковий рахунок не пізніше терміну (строку) вказаного в п.1.1.2 цього договору. Моментом (днем) повернення кредиту/траншу кредиту/процентів/інших платежів відповідно до цього договору вважається день зарахування відповідних сум на позичковий рахунок та інші рахунки, зазначені в цьому договорі та підтверджуються випискою з позичкового рахунку. Проценти за користування кредитом/траншем кредиту нараховуються з дня перерахування коштів з позичкового рахунку до моменту фактичного повернення кредиту/траншу кредиту (в т.ч. і за період прострочення терміну (строку) остаточного погашення кредиту/траншу кредиту, зазначеного в п.1.1.2 цього договору). Проценти за користування кредитом/траншем кредиту нараховуються виходячи з розміру процентної ставки, встановленої згідно п.1.1.3 цього договору, або виходячи з розміру процентної ставки, зазначеної в п.4.2 цього договору, у разі її застосування банком та/або зміни розміру процентної ставки, зазначеної в п.4.5 цього договору, у разі застосування її банком. Нарахування процентів повністю та остаточно припиняється в день настання терміну (строку) остаточного повернення кредиту/траншу кредиту зазначеного у п.1.1.2. кредитногодоговору, а у випадку якщо позичальник не поверне загальну заборгованість за кредитом/траншем кредиту в такий день або здійснить дострокове повернення загальної суми заборгованості за кредитом/траншем кредиту - то нарахування процентів повністю та остаточно припиняється в день фактичного повернення загальної заборгованості за кредитом/траншем кредиту (п.п.2.4, 2.6, 2.7, 2.8.4 кредитного договору).

Відповідно до п.3.2.6 кредитного договору бакн має право звернути стягнення на предмет застави/іпотеки у разі неповернення позичальником кредиту/траншу кредиту в обумовлений п.1.1.2 цього договору термін (строк) та/або несплати процентів, комісій, штрафних санкцій, інших належних платежів згідно з умовами цього договору.

Згідно з п.4.2 кредитного договору у разі несвоєчасного погашення кредиту/траншу кредиту, сплати відсотків та комісій, визначених цим договором, процентна ставка за користування кредитними коштами, зазначена в п.1.1.3. цього договору, збільшується на 10 процентних пунктів та за рішенням кредитодавця починає нараховуватися виходячи із зазначеного розміру. Шляхом підписання цього договору позичальник погоджується з розміром та порядком застосування збільшеного розміру процентної ставки. Зміна розміру процентної ставки в такому випадку не є односторонньою зміною процентної ставки.

На виконання умов кредитного договору та додаткових договорів до нього кредитор перераховував грошові кошти (у валюті - долари США) траншами в межах кредитної лінії на позичковий рахунок позичальника № 6043, що підтверджується банківськими виписками по позичковому рахунку за період з 15.10.2014 по 16.08.2018.

Додатковими договорами до Кредитного договору, укладеними між сторонами протягом 2014-2017 років, неодноразово змінювався ліміт кредитної лінії, термін остаточного повернення кредиту, а також відсоткова ставка за користування кредитними коштами, встановлена п.п.1.1.1-1.1.3 Кредитного договору. Зокрема, додатковим договором №9 від 16.06.2017 сторони змінили редакцію п.п.1.1.1, 1.1.2 Кредитного договору та встановили, що ліміт кредитної лінії становить 1 300 000,00 доларів США. Термін (дата) остаточного повернення кредиту 14.06.2018 включно, якщо такий термін не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами цього договору або чинним законодавством України. Позичальник, шляхом підписання цієї угоди, зобов'язався погашати кредит/транш за графіком зменшення ліміту заборгованості за кредитною лінією. При цьому, в п.6 даної угоди, сторони погодили, що позичальник, у тому числі зобов'язується забезпечити внесення відповідних змін до всіх договорів забезпечення в строк до 16.06.2017 включно, крім договору поруки №92/КЛ/14/П від 15.10.2014, зміни до якого необхідно внести не пізніше 26.06.2017 включно. У разі повного або часткового невиконання зазначених умов, термін остаточного повернення кредиту та погашення в повному обсязі заборгованості за цим кредитним договором є 19.06.2017 включно та 27.06.2017 включно, в разі невиконання зазначеної вище умови щодо внесення відповідних змін в договір поруки №92/КЛ/14/П від 15.10.2014.

Однак умови п.6 додаткової угоди №9 від 16.06.2017 не виконані, відповідні зміни до договору застави від 14.01.2016 №92/КЛ/14-3/4 не внесені, що не спростовано сторонами.

Відповідно до п.1.3 кредитного договору (в редакції додаткового договору №9 від 16.06.2017) виконання зобов'язань позичальника за цим договором, які полягають в поверненні кредиту/траншу кредиту, сплаті нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, забезпечуватиметься:

- порукою фізичної особи - Запорощука Валентина Анатолійовича, (надалі - поручитель) за договором поруки;

- заставою обладнання в кількості 46 одиниць, яке належить позичальнику на праві власності, за договором застави;

- наступною іпотекою об'єктів нерухомості, які належать позичальнику на праві власності та знаходяться за адресою: Чернігівська область, Носівський район, м. Носівка, вул. Мринський шлях, 190, 191, 191-Б, 191-Г, за іпотечним договором.

В рахунок забезпечення вимог банку за Кредитним договором, 14.01.2016 між сторонами укладено договори застави №92/КЛ/14-3/4 та №92/КЛ/14-3/5.

Застава, що виникає за вказаними договорами, є забезпечувальним обтяженням і сторони оцінили предмети застави (визначили заставну вартість предметів застави) за договором застави №92/КЛ/14-3/4 в сумі 540 114,61 грн. та за договором застави №92/КЛ/14-3/5 в сумі 10 252 194,99 грн.

Одночасно банком було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмети забезпечувального обтяження згідно договорів застави від 14.01.2016 №92/КЛ/14-3/4 та №92/КЛ/14-3/5, на підтвердження чого до матеріалів справи надано витяги про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Первісний запис про обтяження предметів застави за вказаними договорами внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на дату укладення вищезгаданих договорів, інші обтяжувачі такого майна відсутні.

Окрім того, 16.06.2017, в рахунок забезпечення вимог банку за кредитним договором, між сторонами укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. та зареєстрований в реєстрі за №391 (далі - іпотечний договір), за умовами якого сторони оцінили (визначили загальну заставну вартість) предмета іпотеки в сумі 55 275 967,91 грн., з них: заставна вартість предмета іпотеки №1 складає 4 059 928,77 грн (без ПДВ), заставна вартість предмета іпотеки №2 - 5 777 663,50 грн (без ПДВ), заставна вартість предмета іпотеки №3 - 22 175 851,63 грн (без ПДВ), заставна вартість предмета іпотеки №4 - 23 262 524,01 грн (без ПДВ).

На дату укладення договору предмети іпотеки №1-4 обтяжені іпотекою та забороною відчуження ПАТ "КБ "Преміум" відповідно до умов іпотечного договору № 20/КЛ/15-І, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А., 28.04.2015 за реєстровим № 478. Згода ПАТ "КБ "Преміум" на укладення цього договору отримана, що підтверджується його повідомленням №01309/322 від 15.06.2017. Тобто, предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.06.2017 був переданий в наступну іпотеку тому ж самому обтяжувачу (ПАТ "КБ "Преміум") за його попередньою згодою.

Одночасно з нотаріальним посвідченням іпотечного договору від 16.06.2017 на предмет іпотеки в цілому та окремі об'єкти нерухомого майна, які входять до складу предмету іпотеки, накладено заборону на відчуження, відомості про що внесено до відповідного реєстру (номери записів в реєстрі 392-395). Іпотека нерухомого майна за вказаним іпотечним договором зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як встановлено судом, граничний строк повернення кредиту за кредитним договором є таким, що настав. Однак станом на 17.08.2018 неповернута сума кредиту за кредитним договором становила 1 300 000,00 доларів США (еквівалентно 35 971 692,90 грн.), несплачена сума відсотків за користування кредитними коштами за період з 15.10.2014 по 31.07.2018 - 36 722,90 доларів США (еквівалентно 1 016 142,22 грн.).

Спір за первісним позовом стосується з'ясування наявності або відсутності підстав для звернення стягнення на предмет застави в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ Агрофірма "Маяк" за кредитним договором, а за зустрічним позовом - припинення зобов'язань за договорами застави №92/КЛ/14-3/4 від 14.01.2016 та №92/КЛ/14-3/5 від 14.01.2016.

Виходячи зі змісту ст. ст. 572, 575 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Як зазначалося вище, за первісним позовом заявлено вимоги про звернення стягнення на заставлене майно з договорами застави від 14.01.2016 №92/КЛ/14-3/4 та №92/КЛ/14-3/5 загальною вартістю 2 122 057,00 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ Агрофірма "Маяк" за кредитним договором від 15.10.2014 №92/КЛ/14.

На розгляді Господарського суду Чернігівської області перебувала справа №927/1149/17 за позовом ПАТ "КБ "Преміум" до ТОВ Агрофірма "Маяк" про стягнення заборгованості у сумі 1 336 722,90 доларів США за вищезгаданим кредитним договором від 15.10.2014 №92/КЛ/14.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018 у справі №927/1149/17, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018, відмовлено у позові, з огляду на наступне:

- зобов'язання ТОВ Агрофірма "Маяк" перед ПАТ "КБ "Преміум" за кредитним договором від 15.10.2014 № 92/КЛ/14, у т.ч. зобов'язання з погашення заборгованості за кредитом та плати за користування кредитом/траншем кредиту, - припинилось у повному обсязі;

- виходячи з аналізу ст. ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до зазначених норм Закону є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №916/5073/15). Також, застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб врегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно в договорі, про що зроблено правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №760/14438/15-ц;

- 20.06.2018, за банком зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме комплекс для очистки і сушки зерна, нежитлову будівлю реммайстерню, адмінбудівлю, склади, які оцінено на момент підписання договору іпотеки в сумі 55 275 967,91грн.;

- ПАТ "КБ "Преміум", на власний розсуд, самостійно обрав позасудовий спосіб захисту порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення його вимог як іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі, здійснивши перереєстрацію права власності на вищезазначені об'єкти нерухомості. Позасудовий спосіб захисту порушеного права Банку завершено проведенням відповідної державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомості;

- після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання відповідно до ч.4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" є недійсними;

- банком не доведено наявності непогашеної заборгованості за кредитним договором від 15.10.2014 №92/КЛ/14 після завершення позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, оскільки звіт про оцінку ринкової вартості майна, складений 02.04.2018 суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Марковим Д.М. (з посиланням на який обгрунтовані вимоги первісного позову у справі №927/735/18) не дає змоги достеменно встановити вірність припущень суб'єкта оціночної діяльності про зменшення вартості (знецінення) об'єктів нерухомості станом на 02.04.2018 до 8 630 870,93 грн, тоді як в іпотечному договорі від 16.06.2017 значиться вартість предмета іпотеки в загальній сумі 55 275 967,91 грн.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Чернігівської області від 14.09.2018 у справі №927/1149/17, яке набрало законної сили, є преюдиційними та не підлягають повторному доказуванню при розгляді справи №927/735/18 відповідно до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), оскільки предметом розгляду у справі №927/1149/17 було стягнення заборгованості у сумі 1 336 722,90 доларів США за кредитним договором від 15.10.2014 №92/КЛ/14, а предметом розгляду у справі №927/735/18 - стягнення тієї самої заборгованості за тим же кредитним договором, але за рахунок заставного майна.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судові рішення у справі №927/1149/17 не можна вважати остаточними, оскільки ПАТ "КБ "Преміум" подано касаційну скаргу на ці рішення, колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що відповідно до ч.2 ст. 241, ст. 284 ГПК України рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції у справі №927/1149/17 набрали законної сили з дня прийняття вказаної постанови.

Доводи в апеляційній скарзі про неврахування місцевим господарським судом наданої ПАТ "КБ "Преміум" судової практики Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів відхиляються судом, оскільки правовідносини у справі №927/735/18 та у наданих ПАТ "КБ "Преміум" судових рішеннях касаційної інстанції не є тотожними. Окрім того, в матеріалах справи наявна надана ТОВ Агрофірма "Маяк" судова практика Верховного Суду, висновки якої щодо застосування ч.4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" є протилежними тим, які наведені в наданих ПАТ "КБ "Преміум" судових рішеннях, що свідчить про відсутність єдності судової практики з даного питання.

ПАТ "КБ "Преміум" зазначав про невірне застосування місцевим господарським судом ч.4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", оскільки після завершення позасудового врегулювання спору шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, недійсними є вимоги кредитора до боржника лише в розмірі вартості предмета іпотеки, який набуто у власність. Окрім того, в даному випадку поєднано кілька видів забезпечення (два договори застави та один договір іпотеки), а тому має місце змішане забезпечення і припинення одного з його видів (а саме договору іпотеки), основне зобов'язання не може бути припиненим силу існування ще двох договорів застави, за якими банк має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави. При цьому ПАТ "КБ "Преміум" посилається на ст. 33 Закону України "Про іпотеку".

Вказані доводи скаржника оцінюються судом критично, оскільки норми ст. ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", якими визначено порядок позасудового врегулювання спору, не передбачають наслідків недостатності вартості іпотечного майна для повного задоволення вимог кредитора, на відміну від ст. ст. 39-47 цього Закону, що визначають судовий спосіб врегулювання спору, при обранні якого у кредитора є право на отримання решти суми заборгованості з іншого майна боржника. Однак, як уже зазначалося вище, ПАТ "КБ "Преміум" на власний розсуд, самостійно обрав саме позасудовий спосіб захисту порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 593 ЦК України та ст. 28 Закону України "Про заставу" з припинення основного зобов'язання, забезпеченого заставою, припиняється і право застави.

Вищевикладені обставини справи в їх сукупності свідчать про те, що зобов'язання ТОВ Агрофірма "Маяк" перед ПАТ "КБ "Преміум" за Кредитним договором (в тому числі з погашення заборгованості за тілом кредиту та плати за користування відсотками) припинились з моменту перереєстрації ПАТ "КБ "Преміум" права власності за іпотечне майно за договором іпотеки від 16.07.2016, тобто з 20.06.2018. З припиненням кредитних зобов'язань ТОВ Агрофірма "Маяк" за кредитним договором, право застави ПАТ "КБ "Преміум" за договорами застави від 14.01.2016 №92/КЛ/14-3/4 та №92/КЛ/14-3/5 також припинилось, а тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет застави за названими договорами і первісний позов задоволенню не підлягає. Звідси вимоги зустрічного позову про визнання припиненими договорів застави від 14.01.2016 №92/КЛ/14-3/4 та №92/КЛ/14-3/5, а також зобов'язання ПАТ "КБ "Преміум" подати заяви державному реєстратору про припинення обтяжень за зазначеними договорами є правомірними, підтвердженими належними і допустимими доказами, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовує висновків місцевого господарського суду. При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У даній справі скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі рішення суду відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати, пов'язані з поданням апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2019 у справі № 927/735/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2019 у справі № 927/735/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/735/18 повернути Господарському суду Чернігівської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у порядку і строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 14.05.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді А.І. Тищенко

Т.П. Козир