УХВАЛА

02 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 909/476/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Булгакова І.В.., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Галушко Н.А., Желік М.Б., Орищин Г.В.

від 11.04.2019

за позовом Національного Банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 1 610 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" 17.04.2019 звернулось до Верховного Суду, через Західний апеляційний господарський суд, з касаційною скаргою на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 у справі № 909/476/18, якою було повернуто без розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 19.03.2019.

Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 25.04.2019 у справі визначено колегію суддів у складі: Баранець О.М. (головуючий суддя), судді: Булгакова І.В., Студенець В.І.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо:

1) Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку; або

2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Як вбачається з ухвали Західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 у справі № 909/476/18, підставою для повернення без розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 19.03.2019 судом зазначено те, що згідно з частиною другою статті 254 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, зокрема про відмову у призначенні оціночно-будівельної експертизи, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу повернуто без розгляду підставі пункту 4 частини п?ятої статті 260 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 18.10.2018 у справі № 912/1398/18 виклав висновок, що перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 255 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним.

Системне тлумачення статті 255 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення зі справи.

Ухвала місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні клопотання про призначення оціночно-будівельної експертизи не передбачена переліком наведеним у статті 255 Господарського процесуального кодексу України, а тому не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Таким чином висновки суду апеляційної інстанцій у справі № 909/476/18 щодо застосування статті 255 Господарського процесуального кодексу України відповідають вищезазначеним висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним в постанові від 18.10.2018 у справі № 912/1398/18.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012, за висновком якого апеляційному та касаційному оскарженню підлягають ухвали місцевого господарського суду і постанови апеляційної інстанції як про зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови, так і про відмову у змінах способу та порядку їх виконання, є недоречним, оскільки предметом оскарження є ухвала про відмову у призначенні судової експертизи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №18/1544-10 викладено правову позицію щодо можливості оскарження ухвали про відмову в зміні способу виконання рішення, яка обумовлена існуванням конфлікту приписів статей 255 і 331 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас у справі, що розглядається, не вбачається відповідного конфлікту норм процесуального права.

Крім того, слід зазначити, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності. Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб'єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії. Так, у справі "Sunday Times v. United Kingdom" ЄСПЛ суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні (наведена правова позиція викладена в ухвалі об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 по справі № 910/4647/18).

Відтак, суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що зазначена ухвала місцевого господарського суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції, у зв'язку із чим підлягає поверненню без розгляду відповідно до пункту 4 частини п?ятої статті 260 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 1 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Приватофис" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 11.04.2018 у справі № 909/476/18.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з доданими до скарги матеріалами направити особі , яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Булгакова

В. Студенець