ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. Справа№ 911/2046/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника згідно з протоколом судового засідання від 24.04.2019

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2018 (повний текст складено 10.12.2018)

у справі № 911/2046/18 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради

про стягнення 696 423, 86 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради (далі - КП «Києво-Святошинська тепломережа») про стягнення заборгованості в розмірі 696 423, 86 грн.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані тим, що 25.11.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Києво-Святошинська тепломережа» було укладено договір купівлі-продажу природного газу, за яким позивач передав відповідачу природний газ на суму 1 464 898, 96 грн. Умовами договору було передбачено 100% поточну оплату протягом місяця поставки, а остаточний розрахунок - до 14 числа наступного місяця. Відповідач за отриманий природний газ повністю не розрахувався, сплачуючи заборгованість частково із простроченням передбачених договором строків. 18.12.2015 було укладено семисторонній договір про організацію взаєморозрахунків, на виконання якого з держбюджету було перераховано 738 152, 90 грн. У зв'язку з тим, що відповідач остаточного розрахунку з позивачем не здійснив, позивач звернувся до суд з вимогою стягнути з відповідача залишок заборгованості в сумі 373 998, 53 грн.

Також у зв'язку із простроченням основного зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, проценти річні та інфляційні втрати, нараховані на заборгованість за січень, лютий, листопад та грудень 2015.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.12.2018 в частині вимог про стягнення пені в сумі 52 720, 56 грн, інфляційних втрат в сумі 44 275, 14 грн та річних в сумі 3 896,97 грн у позові ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відмовлено. В частині вимог про стягнення 373 998, 53 грн основного боргу, 75 034, 74 грн пені, 26 406, 50 грн 3% річних та 120 091, 42 грн провадження у справі закрито.

Рішення обґрунтовано тим, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 52 720, 56 грн, інфляційних втрат в сумі 44 275, 14 грн та річних в сумі 3 896, 97 грн, нарахованих за прострочення зобов'язань за січень, лютий та листопад 2015 не підлягають задоволенню з огляду на положення ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії», згідно з якою на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Відповідач частину заборгованості погасив на виконання спільних протокольних рішень ще у 2015 році.

Стосовно решти заявлених вимог суд встановив, що сторонами після відкриття провадження у справі реструктуризовано та погашено основний борг в розмірі 373 998, 53 грн у відповідності до вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» шляхом укладення договору від 19.10.2018, а тому дійшов висновку про закриття провадження в цій частині позовних вимог. Щодо вимог про стягнення 75 034,74 грн пені, 26 406, 50 грн 3% річних та 120 091, 42 грн інфляційних втрат, суд вказав, що, підписавши в силу вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» договір про реструктуризацію, сторони фактично тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків між ними. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 5 вказаного Закону на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

08.01.2019 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2018 в частині відмови у стягненні сум з ухваленням нового рішення про стягнення з КП «Києво-Святошинська тепломережа» пені у сумі 127 755, 30 грн, 3% річних у сумі 30 303, 47 грн, інфляційних втрат у сумі 164 366, 56 грн на користь позивача. Також скаржник просив покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2018 було відрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою апеляційною скаргою ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2018. Розгляд апеляційної скарги призначено на 03.04.2019.

03.04.2019 ухвалою суду апеляційної інстанції розгляд справи було відкладено до 24.04.2019.

У зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 прийнято апеляційну скаргу до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Пономаренко Є.Ю.

В судове засідання 22.04.2019 з'явилися представники сторін - позивача та відповідача. Усною ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання було залишено без розгляду відповідь на відзив скаржника на підставі ст. 118, 207 ГПК України з огляду на те, що її подано після строку, встановленого судом без клопотання про продовження такого строку.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Представник скаржника стверджував, що заявлені вимоги в апеляційній скарзі стосуються штрафних санкції за невиконання відповідачем зобов'язань зі сплати 373 998, 53 грн (які були предметом договору про реструктизацію заборгованості). Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів, зміст заперечень на відзив

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені частини позовних вимог та закриттю провадження по іншим вимогам в частині заявлених до стягнення штрафних санкцій, а саме: пені, 3% річних та інфляційні нарахування.

Скаржник зазначає, що заборгованість за укладеним між сторонами договором не була погашена станом на 31.12.2016, а отже приписи вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» (ч. 3 ст.7) щодо не нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути застосовані.

Також скаржник вказує, що зазначена сума основного боргу не була реструктуризована на виконання Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії», а була погашена на виконання договору про організацію взаєморозрахунків №75/110 від 19.10.2018, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам. А тому, на думку скаржника, суд першої інстанції неправомірно застосував приписи вказаного Закону до спірних правовідносин у цій справі.

Крім того, скаржник вказав, що сума основного боргу у розмірі 738 152, 90 грн була сплачена на виконання спільного протокольного рішення від 18.12.2015 №561/375-в. А борг в сумі 352 747, 53 грн був оплачений відповідачем власними коштами, його оплата не була врегульована спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків. Згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви всі розрахунки пені, інфляційних нарахувань та 3% річних здійсненні виключно на заборгованість, яка була сплачена відповідачем власними коштами з порушенням строків розрахунків, а не на підставі спільних протокольних рішень, договору про організацію взаєморозрахунків, і без нарахувань на кошти, сплачені на момент подання позову на виконання постанови Кабінету Міністрів України №375.

Скаржник звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену постанові від 20.06.2018 у справі № 921/574/17-г/5, згідно з якою підставою для стягнення пені та застосування наслідків за невиконання грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

21.03.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому КП «Києво-Святошинська тепломережа» заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить відмовити в її задоволенні з огляду на таке.

Відповідач зазначає, що зобов'язання відповідача по сплаті рахунків за січень, лютий та листопад 2015 р. були повністю виконані до 30.11.2016, а тому в силу імперативних вказівок ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Стосовно нарахованих пені, інфляційних та відсотків річних на суму заборгованості в розмірі 373 998, 53 грн, що була повністю погашена 26.11.2018 шляхом перерахування Державною казначейською службою суми у розмірі 373 998, 53 грн на погашення заборгованості за газ 2015 по договору про організацію взаєморозрахунків № 75/110 від 19.10.2018, відповідач вказує, що уклавши указаний договір сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природним газ, отриманим за період, на який була нарахована пеня, відсотки річних та інфляційні втрати, які є предметом розгляду у даній справі. А тому для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2. договору купівлі-продажу природного газу та наслідків, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правильно з'ясовано судом першої інстанції, 25.11.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та КП «Києво-Святошинська тепломережа» (покупець) було укладено договір №2048/15-БО-41 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, який використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідно до умов договору за розрахункову одиницю газу приймається один кубічний метр, приведений до стандартних умов (t 20оС, p 760 мм.рт.ст.) (п. 2.3); продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця (п. 3.1); кількість газу визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця (п. 4.1); не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4); до сплати за 1000 куб. м. природного газу - 6 682, 44 грн (з ПДВ) (п. 5.2). Оплата за газ здійснюється шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1). При перерахуванні коштів посилання в призначенні платежу на номер договору є обов'язковим (п. 6.3); у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2); строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 9.3); усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного в пункті 10.4, згідно до якого покупець зобов'язується самостійно вживати всіх необхідних заходів, спрямованих на зменшення використання природного газу відповідно до рішень Уряду, та, у разі коригування планових місячних обсягів поставки газу, повідомляти про це продавця для оформлення відповідних додаткових угод (п. 10.3, 10.4); строк дії договору до 31.12.2015 в частині реалізації газу, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11).

Додатковою угодою №1 від 30.01.2015 сторони погодили, що з 01.01.2015 до сплати за 1000 куб. м. природного газу 7661, 64 грн з ПДВ.

Додатковою угодою №2 від 10.02.2015 сторони погодили, що з 01.02.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 7 416, 84 грн (з ПДВ).

Додатковою угодою №3 від 10.03.2015 сторони погодили, що з 01.03.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 11 333, 64 грн (з ПДВ).

Додатковою угодою №4 від 15.04.2015 сторони погодили, що з 01.04.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 9 600, 24 грн (з ПДВ).

Додатковою угодою №5 від 15.05.2015 сторони погодили, що з 01.05.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 9 122, 88 грн (з ПДВ).

Додатковою угодою №6 від 30.06.2015 сторони погодили, що з 01.06.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 8 865, 84 грн (з ПДВ).

Додатковою угодою №7 від 20.07.2015 сторони погодили, що з 01.07.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 8 874, 60 грн (з ПДВ).

Додатковою угодою №8 від 30.07.2015 сторони погодили, що за наявності у покупця заборгованості, продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Додатковою угодою №9 від 15.10.2015 сторони погодили, що з 01.10.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 8905, 32 грн (з ПДВ).

Додатковою угодою №10 від 22.10.2015 сторони погодили, що з 01.11.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 8 745, 74 грн (з ПДВ).

Додатковою угодою №11 від 02.11.2015 сторони виклали пункт 6.3 Договору в новій редакції, відповідно до якої оплата за газ здійснюється покупцем на поточний рахунок продавця з урахуванням вимог ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» (рахунки із спеціальним режимом використання).

Додатковою угодою №12 від 25.11.2015 сторони погодили, що з 01.12.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 8 751, 10 грн (з ПДВ).

Як встановлено судом першої інстанції, протягом 2015 року позивач здійснював поставки відповідачу природного газу. Так, в матеріалах справи наявні копії підписаних та скріплених печатками обох сторін актів приймання-передачі природного газу, які в порядку п. 3.4, 6.1 договору (що є підставою для остаточних розрахунків між сторонами до 14 числа включно наступного місяця) всього на суму 1 464 898, 96 грн, а саме: від 31.01.2015 на обсяг 32, 459 тис. куб. м. вартістю 248 689, 17 грн, від 28.02.2015 на обсяг 44, 193 тис. куб. м. вартістю 327 772, 40 грн, від 31.03.2015 на обсяг 24, 980 тис куб. м. вартістю 283 114, 33 грн, від 31.10.2015 на обсяг 5, 023 тис. куб. м. вартістю 44 731, 43 грн, від 30.11.2015 на обсяг 20, 291 тис. куб. м. вартістю 177 459, 89 грн, від 31.12.2015 на обсяг 43,781 тис. куб. м. вартістю 383 131, 74 грн.

З бухгалтерських довідок про операції по договору та банківських виписок вбачається, що відповідач здійснював розрахунки з простроченням передбаченого договором строку, а саме сплатив: 19.03.2015 - 106 973, 00 грн; 20.04.2015 - 4 890, 21 грн, 23.04.2015 - 17 352, 62 грн, 24.04.2015 - 492, 78 грн; 26.05.2015 - 5 815, 22 грн, 28.10.2015 - 50 507, 98 грн, 26.11.2015 - 66 509, 19 грн, 16.12.2015 - 32 880, 69 грн; 23.12.2015 - 1 583, 40 грн 29.12.2015 - 65 742, 44 грн.

18.12.2015 між головним управлінням ДКС у Київській області, Департаментом фінансів Київської ОДА, Управлінням фінансів Києво-Святошинської РДА, Києво-Святошинською РДА, КП КОР «Києво-Святошинська тепломережа», ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укргазвидобування» було укладено договір №561/375-в про організацію взаєморозрахунків, відповідно до умов якого сторона п'ята (КП КОР «Києво-Святошинська тепломережа») перераховує на рахунок сторони шостої (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») кошти в сумі 738 152, 90 грн для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2015 року за договором від 25.11.2014 №2048/15-БО-41 (п. 8).

Сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору (пп. 2 п. 12).

Сторони узгодили та підтвердили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору (п. 17).

Так, на виконання вказаного договору про організацію взаєморозрахунків відповідач перерахував позивачу 738 152, 90 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 23.12.2015 №22 (проведено банком УДКСУ у Києво-Святошинському районі 25.12.2015).

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції, з урахуванням передбаченого договором від 25.11.2014 №2048/15-БО-41 (в редакції додаткової угоди №8) порядком розрахунків, стан розрахунків між відповідачем та позивачем виглядає таким чином: по акту від 31.01.2015 (за січень 2015) була повністю погашена 26.11.2015 (основний борг - 248 689, 17 грн, фактично сплачено - 19.03.15 106 973, 00 грн, 20.04.2015 4 890, 21 грн, 23.04.2015 17 352, 62 грн, 24.04.2015 492, 78 грн, 26.05.2015 5 815, 22 грн, 28.10.2015 50507,98 грн, 26.11.2015 66509,19 грн); по акту від 28.02.2015 (за лютий 2015) була повністю погашена 25.12.2015 (основний борг - 327 772, 40 грн, фактично сплачено 26.11.2015 66 509, 19 грн, 16.12.2015 32 880, 69 грн 23.12.2015 - 1 583, 40 грн 25.12.2015 738 152, 90 грн); по акту від 31.03.2015 (за березень 2015) була повністю погашена 25.12.2015 (основний борг - 283 114, 33 грн, фактично сплачено 25.12.2015 738 152, 90 грн); по акту від 31.03.2015 (за жовтень 2015) була повністю погашена 25.12.2015 (основний борг - 44 731, 43 грн, фактично сплачено 25.12.2015 738 152, 90 грн); по акту від 30.11.2015 (за листопад 2015) була повністю погашена 29.12.2015 (основний борг - 177 459, 89 грн, фактично сплачено 25.12.2015 738 152, 90 грн, 29.12.2015 65 742, 44 грн); по акту від 31.12.2015 (за грудень 2015) була часткового погашена (основний борг до сплати - 383 131, 74 грн, фактично сплачено 29.12.2015 - 65 742, 44 грн (різниця 373 998, 53 грн), строк погашення - 14.01.2016).

Отже, станом на день звернення позивача з позовом до суду першої інстанції у відповідача перед позивачем існувала нереструктуризована заборгованість за природний газ в сумі 373 998, 53 грн за договором від 25.11.2014 №2048/15-БО-41 за грудень 2015 року, прострочення якої настало з 15.01.2016.

Так, у зв'язку із простроченням грошового зобов'язання позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача такі штрафні санкції: за прострочення зобов'язань за січень 2015: пеню в сумі 40 301,90 грн (нараховану за період 15.02 - 14.08.2015); 3% річних в сумі 2 974, 35 грн (нараховані за період 15.02 - 25.11.2015); 37 335, 72 грн інфляційних втрат (нарахованих за період 15.02 - 30.11.2015); за прострочення зобов'язань за лютий 2015: пеню в сумі 11 463, 28 грн (нараховану за період 17.03 - 16.09.2015); 3% річних в сумі 857,48 грн (нараховані за період 17.03 - 22.12.2015); 6939,42 грн інфляційних втрат (нарахованих за період 17.03 - 30.11.2015); за прострочення зобов'язань за листопад 2015: пеню в сумі 955, 38 грн (нараховану за період 15.12 - 28.12.2015); 3% річних в сумі 65,14 грн (нараховані за період 15.12 - 28.12.2015).

Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» (далі - Закон №1730-VII) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1, 2, ч. 1 ст. 5 вказаного Закону №1730-VIII, заборгованість відповідача перед позивачем за природний газ, спожитий у грудні 2015 року і не погашена станом на 31.12.2016, підпадає під процедуру врегулювання заборгованості в порядку, передбаченому вказаним Законом.

Так, 19.10.2018 (під час розгляду справи в суді першої інстанції) відповідно до положень наведеного Закону №1730-VIII між головним управлінням ДКС у Київській області, Департаментом фінансів Київської ОДА, Управлінням фінансів Києво-Святошинської РДА, Києво-Святошинською РДА, КП КОР «Києво-Святошинська тепломережа» (сторона п'ята), ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (сторона остання) було укладено договір №75/110 про організацію взаєморозрахунків, відповідно до умов якого: сторона п'ята (КП КОР «Києво-Святошинська тепломережа») перераховує на рахунок сторони останньої (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») кошти в сумі 1 582 100, 00 грн, в тому числі 373 998, 53 грн - для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2015 року згідно з договором від 25.11.2014 №2048/15-БО-41 (п. 8).

Сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору (пп. 2 п. 11).

Сторони підтвердили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору. Сторони узгодили та домовилися, що у випадках, не передбачених договором, сторони керуються законодавством (п. 16, 21).

Відповідач погасив позивачу основний борг за газ 2015 року в сумі 373 998, 53 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 14.11.2018 №1 (проведено банком УДКСУ у Києво-Святошинському районі 26.11.2018).

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі склалися правовідносини за договором постачання природного газу та реструктизації заборгованості по ньому. Апеляційне провадження стосується наявності підстав для 3% річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій. У іншій частині апеляційна скарга не подавалася.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Так, п. 7.2 договору сторно погодили, що за порушення строків оплати покупець виплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Період нарахування пені в договорі №2048/15-БО-41 сторонами не встановлено, а тому нарахування пені здійснюється з наступного дня після спливу передбаченого договором строку кінцевого розрахунку (тобто з 15 числа наступного місяця), та припиняється або в переддень виконання грошового зобов'язання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені) або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону інфляційні та річні входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Так, скаржником, у зв'язку із простроченням грошового зобов'язання було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача: за прострочення зобов'язань за січень 2015: пеню в сумі 40 301,90 грн, 3% річних в сумі 2 974, 35 грн, 37 335, 72 грн інфляційних втрат; за прострочення зобов'язань за лютий 2015: пеню в сумі 11 463, 28 грн, 3 % річних в сумі 857, 48 грн, 6 939, 42 грн інфляційних втрат; за прострочення зобов'язань за листопад 2015: пеню в сумі 955, 38 грн, 3% річних в сумі 65, 14 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Київської області про те, що розрахунок пені, процентів річних та інфляційних позивачем здійснено невірно, оскільки невірно визначено період прострочення, та не взято до уваги, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Крім того, вищезазначені вимоги не належать до задоволення у будь-якому випадку, а доводи апелянта відхиляються з огляду на таке.

Абзац 5 ч. 1 ст. 1 Закону №1730-VIII відносить до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, кредиторську заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону №1730-VIII дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону №1730-VIII передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Імперативною нормою ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів ч3 ст. 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 22.02.2018 у справі №922/4355/14, від 23.01.2018 №914/3131/15, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 52 720, 56 грн, інфляційних втрат в сумі 44 275, 14 грн. та річних в сумі 3 896, 97 грн, нарахованих за прострочення зобов'язань за січень, лютий та листопад 2015, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Також до суду першої інстанції було заявлено вимоги про стягнення з відповідача простроченого зобов'язання за грудень 2015 в сумі 373 998, 53 грн, та нарахованих та заявлених до стягнення за його прострочення пені в сумі 75 034, 74 грн (нарахована за період 15.01.2016 - 14.07.2016) 3% річних в сумі 26 406, 50 грн (нарахованих за період 15.01.16 - 23.05.2018) та інфляційних втрат в сумі 120 091, 42 грн (лютий 2016 - квітень 2018).

Відповідно до ст. 1, 2, ч. 1 ст. 5 Закону №1730-VIII заборгованість відповідача перед позивачем за природний газ, спожитий у грудні 2015 року і не погашена станом на 31.12.2016, підпадає під процедуру врегулювання заборгованості в порядку, передбаченому вказаним Законом.

Як було встановлено вище, під час розгляду справи в суді першої інстанції, 19.10.2018 відповідно до положень наведеного Закону №1730-VIII між головним управлінням ДКС у Київській області, Департаментом фінансів Київської ОДА, Управлінням фінансів Києво-Святошинської РДА, Києво-Святошинською РДА, КП КОР «Києво-Святошинська тепломережа» (сторона п'ята), ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (сторона остання) було укладено договір №75/110 про організацію взаєморозрахунків за яким сторона п'ята (КП КОР «Києво-Святошинська тепломережа») перераховує на рахунок сторони останньої (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») кошти в сумі 1 582 100, 00 грн, в тому числі 373 998, 53 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2015 року згідно з договором від 25.11.2014 №2048/15-БО-41 (п 8). Сторони узгодили та підтвердили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору (п. 16).

Основний борг за газ 2015 року в сумі 373 998, 53 грн було погашено відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням від 14.11.2018 №1 (проведено банком УДКСУ у Києво-Святошинському районі 26.11.2018).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сторонами після відкриття провадження у справі реструктуризовано та погашено основний борг в розмірі 373 998, 53 грн у відповідності до вимог Закону № 1730-VIII шляхом укладення договору від 19.10.2018 та, відповідно, про наявність підстав для закриття провадження у такій частині позовних вимог на підставі ст. п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Також суд першої інстанції, стосовно вимог про стягнення 75 034, 74 грн пені, 26 406, 50 грн. 3% річних та 120 091,42 грн. інфляційних втрат, обґрунтовано вказав про те, що, підписавши в силу вимог Закону № 1730-VIII договір про реструктуризацію, сторони фактично тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків між ними.

Відповідно до приписів ч. 3ст 5 Закону № 1730-VIII, яка є нормою прямої дії, на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Умова щодо ненарахування неустойки, інфляційних втрат, процентів річних на реструктуризовану заборгованість не ставиться у залежність від будь-яких інших умов. Виключенням є повне або часткове нездійснення платежів саме за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону № 1730-VIII.

До того ж, укладаючи договір про реструктизацію заборгованості 19.10.2018 №75/110, самі сторони підтвердили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору (п. 16).

Водночас, суд апеляційної інстанції приймає до уваги посилання скаржника на постанови Верховного Суду у справах №921/574/17-г/5, № 910/9806/16, № 904/2743/16, в яких викладено позиція щодо того, що для застосування санкцій (пені) та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно було б, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором про реструктуризацію.

Проте, як вбачається із заявлених позивачем вимог до суду першої інстанції, останній просив стягнути 696 423, 86 грн, з яких 373 998, 53 грн основної заборгованості, яка була погашена в процесі розгляду справи на реалізацію домовленості щодо реструктуризації за вищенаведеним договором.

Суми штрафних санкцій (пені, 3% річних та інфляційних нарахувань), як вказано самим позивачем у доданому розрахунку, було здійснено таким чином: 127 755, 30 грн пені за зобов'язаннями січня, лютого, листопада, грудня 2015 року; 30 303, 47 грн 3% річних за зобов'язаннями січня, лютого, листопада, грудня 2015 року здійснено на суму основного боргу 373 998, 53 грн, яка була погашена під час розгляду справи (відсутність претензій узгоджено договором про реструктизацію по такій сумі); 164 366, 53 грн інфляційних втрат за зобов'язаннями січня, лютого, листопада, грудня 2015 року здійснено на ту ж суму 373 998, 53 грн (погашено під час розгляду справи).

Матеріали справи не містять доказів зміни як самих позовних вимог, так і підстав позову.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5 ст. 269 ГПК України).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що розрахунок штрафних санкцій здійснювався на суму 352 747, 53 грн (1 464 898, 96 грн - (738 152, 90 грн + 373 98, 53 грн), яка була погашена поза межами спільних протокольних рішень та укладених договорів про реструктизацію 2015 та 2018 років з огляду на приписи ч. 5 ст. 269 ГПК України, оскільки самим позивачем було визначено предмет позову, із сумою основного боргу - 373 998, 53 грн (та нарахуванням на вказану суму 3% річних та інфляційних нарахувань), який було погашено за домовленістю сторін без будь-яких подальших претензій. А тому доводи скаржника у такій частині відхиляються як необґрунтовані.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушення виконання сторонами умов договору про реструктуризацію від 19.10.2018 в частині здійснення платежів із матеріалів справи не вбачається та не доведено під час провадження в розумінні ст. 73, 74, 76, 77, 79, 86 ГПК України.

Станом на момент прийняття рішення умови договору про організацію взаєморозрахунків від 19.10.2018 в частині врегулювання заборгованості за договором від 25.11.2014 №2048/15-БО-41 сторонами виконано, заборгованість погашено, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку закривши провадження у справі щодо вимог про стягнення 75 034, 74 грн пені, 26 406, 50 грн 3% річних та 120 091, 42 грн інфляційних втрат за відсутністю предмету спору. Водночас, у цій частині апеляційна скарга не подавалася.

Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, зокрема, викладеною у постанові від 11.09.2018 у справі №914/51/18.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 52 720, 56 грн, інфляційних втрат в сумі 44 275, 14 грн та річних в сумі 3 896,97 грн ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та закритті провадження в частині вимог про стягнення 75 034, 74 грн пені, 26 406, 50 грн 3% річних та 120 091, 42 грн інфляційних втрат.

Таким чином, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2018 у справі №911/2046/18 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2018 у справі №911/2046/18 - залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2018 у справі № 911/2046/18, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019.

5. Матеріали справи № 911/2046/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 26.04.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

Є.Ю. Пономаренко