ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року Справа № 906/943/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. , суддя Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Кравчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Косенка Володимира Олександровича на ухвалу господарського суду Житомирської області від 29.03.2019р. у справі №906/943/18 (суддя Макаревич В.А.)

за заявою Фізичної особи - підприємця Косенка Володимира Олександровича (м .Львів-Брюховичі )

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод" (Вінницька область, Погребищенський район, м.Погребище)

про визнання банкрутом

за участі представників:

апелянта - ОСОБА_1 (ордер від 25.09.2019р. серія ВН№103952, Свідоцтво від 28.02.2019р. серія ВН №000415 ) (в режимі відеоконференції)

боржника - не з`явився;

арб.керуючого - не з`явився;

кредиторів - не з`явилися;

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Житомирської області знаходиться справа №906/943/18 за заявою Фізичної особи-підприємця Косенка Володимира Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод" (22200, Вінницька область, Погребищенський район, м.Погребище, вулиця Богуна, будинок 2; ідентифікаційний код 32265078) про визнання банкрутом.

Ухвалою суду від 31.01.2019р. відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод" (22200, Вінницька область, Погребищенський район, м.Погребище, вулиця Богуна, будинок 2; ідентифікаційний код 32265078); визнано безспірні вимоги ініціюючого кредитора Фізичної особи - підприємця Косенка Володимира Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод" на суму 2844218,63 грн основного боргу (четверта черга), 17620,00 грн судового збору (перша черга); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод" (22200, Вінницька область, Погребищенський район, м.Погребище, вулиця Богуна, будинок 2; ідентифікаційний код 32265078); введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод" на строк 115 календарних днів по 26.05.2019; призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод" (22200, Вінницька область, Погребищенський район, м.Погребище, вулиця Богуна, будинок 2; ідентифікаційний код 32265078) арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича.

28.03.2019р. до господарського суду Житомирської області від представника Фізичної особи - підприємця Косенка Володимира Олександровича надійшла заява про забезпечення позову від 25.03.2018р., у якій представник заявника просив забезпечити позов (заяву) ФОП Косенка В.О. в межах справи про банкрутство ТОВ "Ружинський комбікормовий завод" (справа №906/943/18) про визнання недійсним договору купівлі-продажу ЄМК від 04.07.2018р. шляхом накладення арешту на складові частини єдиного майнового комплексу, який належав боржнику ТОВ "Ружинський комбікормовий завод".

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 29.03.2019р. у справі №906/943/18 відмовлено у задоволенні заяви представника Фізичної особи - підприємця Косенка Володимира Олександровича від 25.03.2018р. про забезпечення позову ФОП Косенка В.О. в межах справи №906/943/18 про банкрутство ТОВ "Ружинський комбікормовий завод" про визнання недійсним договору купівлі-продажу ЄМК від 04.07.2018р. №2930 шляхом накладення арешту на складові частини єдиного майнового комплексу, який належав боржнику ТОВ "Ружинський комбікормовий завод", а саме на наступні об`єкти нерухомого майна:

- єдиний майновий комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, який знаходиться за адресою: 13642, Житомирська обл., Ружинський район, село Білилівка, вул. Першотравнева, буд.1 та належить на праві власності ТОВ "ТРАСТ АГРОТЕХ" (складові частини КПП,1,а; - Вагова. 1,Б; - Пилорама, 1,Й; - ДСП-32, 1,1; - нежитлова будівля, (Зерносклад під навіс), 2,ї; - Цех рідких дріжжей, 1, К; - нежитлова будівля, головного корпусу (Склад сировини), 2, Л);

- єдиний майновий комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 252, який знаходиться за адресою 13642, Житомирська обл., Ружинський район, село Білилівка, вул . Першотравнева, буд. 1А та належить на праві власності Фермерському господарству "АГРО СОЮЗ" Код (складові частини склад, 1,Д та склад, 1, Ж);

- єдиний майновий комплекс, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та належить на праві власності ПП Фермерське господарство "КОЛОС" (складові частини Зерносклад, 1,В; - ДСП-32,2,Г; Свинарник 1,Е).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Фізична особа - підприємець Косенко Володимир Олександрович - звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (вх.№1061/19 від 22.04.2019р., арк.мат.оск.113-117).

В апеляційній скарзі зазначає, що визнання договору №2930 від 04.07.2018р. купівлі продажу єдиного майнового комплексу недійсним матиме наслідком згідно ч.1 ст.216 ЦК України зобов`язання сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, адже недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Проте, оскільки єдиний майновий комплекс було продано ще раз, а потім поділено на три частини, то визнання рішенням суду недійсності договору №2930 від 04.07.2018р. купівлі продажу єдиного майнового комплексу буде підставою для подальшого звернення до кінцевих власників цього єдиного майнового комплексу. Тому накладення арешту на майно, яке раніше було складовою частиною єдиного майнового комплексу має безпосередній зв`язок з метою подання позовної заяви - повернення єдиного майнового комплексу законному володільцю - ТОВ «Ружинський комбікормовий завод».

Також зазначає, що оскільки ФОП Косенко В .О. не є власником, а є лише кредитором в справі про банкрутство, то він не має законних підстав для звернення до суду про визнання недійсними договору купівлі-продажу укладеного між ПП «Укрєвробудпроект» та ТОВ «ТРАСТ-АГРОТЕХ», а також подальших договорів про поділ майна. Так само ФОП Косенко В.О. до визнання недійсним договору купівлі єдиного майнового комплексу від 04.07.2018р. №2930 не може і оспорювати право власності ТОВ «ТРАСТ АГРОТЕХ», ФГ «Агро-союз» та ПП Фермерське господарство «КОЛОС» на об`єкти нерухомості, адже ні ФОП Косенко В.О., як ініціюючий кредитор, ні ТОВ «Ружинський комбікормовий завод», як боржник, не є їх стороною і взагалі невідомі обставини укладення таких договорів. Не накладення арешту на ці об`єкти нерухомості в свою чергу істотно ускладнить повернення цього майна в ліквідаційну масу і задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство ТОВ «Ружинський комбікормовий завод».

Скаржник вважає, що вчинений протягом нетривалого часу неодноразовий перепродаж єдиного майнового комплексу, який належав боржнику, поділ його на декілька частин (і як наслідок знищення його як єдиного майнового комплексу) очевидно свідчить про наявність під час вирішення судом питання про вжиття заходів забезпечення позову (заяви) обґрунтованих припущень про намагання подальшого переховування та реалізації спірного нерухомого майна, яке є предметом розгляду Заяви кредитора ФОП Косенко В.О. про визнання недійсним договору купівлі-продажу єдиного майнового комплексу від 04.07.2018р.

Відтак, заявник вважає, що вищевикладені обставини підтверджують необхідність забезпечення позову, оскільки невжиття відповідних заходів істотно порушить права та законні інтереси ФОП Косенка В.О., як кредитора у справі №906/943/18.

Також звертає увагу суду, що накладення арешту на складові частини єдиного майнового комплексу не позбавляє, не перешкоджає та не порушує права номінальних власників цих частин єдиного майнового кодексу (як окремих об`єктів нерухомості) на вільне володіння та користування майном, що є предметом спору, та спрямоване виключно на забезпечення можливості реального виконання судового рішення (у разі задоволення вимог).

На підставі викладеного просить суд ухвалу господарського суду Житомирської області від 29.03.2019р. у справі №906/943/18 скасувати, прийняти постанову, якою заяву про забезпечення позову в рамках справи №906/943/18 задовольнити.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2019р. поновлено фізичній особі - підприємцю Косенку Володимиру Олександровичу строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Житомирської області від 29.03.19р. у справі №906/943/18; відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 08.05.2019р. об 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 08.05.2019р. представник фізичної особи - підприємця Косенка Володимира Олександровича підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування позиції. Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволити.

Інші учасники судового процесу не забезпечили явку своїх представників у судове засідання, хоч про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи приписи ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що учасники справи були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників інших учасників провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 6 статті 12 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як встановлено ч.1 ст.9 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи про банкрутство чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як встановлено абз.3,4 п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову (вимог кредитора) є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку боржника або інших осіб, щоб забезпечити заявнику реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь заявника, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову (вимог кредитора) по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів боржника або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову .

Згідно з абз.2 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 31.01.2019р., зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод" (22200, Вінницька область, Погребищенський район, м. Погребище, вулиця Богуна, будинок 2; ідентифікаційний код 32265078); введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Ружинський комбікормовий завод" на строк 115 календарних днів по 26.05.2019р.

Відповідно до п.1 ст.22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної оптимальної процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів.

Як вбачається із змісту заяви про забезпечення позову, представник заявника зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 04.07.2018 №2930 боржник відчужив майновий комплекс (ЄМК) на користь ПП "Укрєвробудпроект". 12.09.2018р. ПП "Укрєвробудпроект" згідно договору купівлі-продажу від 12.09.2018 №1076 відчужив єдиний майновий комплекс на користь ТОВ "Траст Агротех". 08.01.2019р. договором про поділ нерухомого майна №13 від 08.01.2019р. було здійснено поділ ЄМК на об`єкти нерухомості, згідно якого право власності на одну частину ЄМК зареєстровано за ТОВ "Агро-Союз", на іншу частину зареєстровано за ФГ "Колос", а право власності на частину ЄМК зареєстровано за ТОВ "Траст Агротех".

Тобто, станом на дату подання заяви про забезпечення позову власниками окремих частин майнового комплексу, який був відчужений боржником ТОВ "Ружинський комбікормовий завод", є Товариство з обмеженою відповідальністю "Траст Агротех", Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Союз" та Фермерське господарство "Колос".

При цьому, у заяві про забезпечення позову третьою особою без самостійних вимог на стороні боржника визначено Приватне підприємство "Укрєвробудпроект", яке на даний час згідно змісту поданої заяви та доданих документів не є власником спірного майна (єдиного майнового комплексу або його частини), який належав ТОВ "Ружинський комбікормовий завод".

Отже, предметом, поданої представником заявника до суду позовної заяви є визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.07.2018р. №2930 єдиного майнового комплексу, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Назаренко К.В., укладений між ТОВ "Ружинський комбікормовий завод" та ПП "Євробудпроект".

При цьому, представник Фізичної особи-підприємця Косенка В.О. просить накласти арешт на майно, яке належить на праві власності іншим суб`єктам господарювання: ТОВ "Траст Агротех", ТОВ "Агро-Союз", ФГ "Колос", які не були стороною договору купівлі-продажу від 04.07.2018р. №2930 єдиного майнового комплексу, не обґрунтувавши наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову - накладенням арешту на майно інших суб`єктів господарювання і предметом позовної вимоги - визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.07.2018 №2930 єдиного майнового комплексу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, наявність самого по собі позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.07.2018р. №2930 єдиного майнового комплексу в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно інших власників з огляду на те, що право власності інших осіб на це майно позивачем не оспорюється та не витребовується, а предметом спору є лише виключно договірно-правові відносини стосовно дійсності договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ "Ружинський комбікормовий завод" та ПП "Євробудпроект".

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що накладення арешту на майно ТОВ "Траст Агротех", ТОВ "Агро-Союз" та ФГ "Колос" порушуватиме їх право користуватися та розпоряджатися майном, яке належить їм на праві власності, та може призвести до перешкоджання їх господарської діяльності, суперечитиме принципу забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Відтак, вказаний вид забезпечення позову не відповідає позовним вимогам та їхньому обсягу, а заходи забезпечення позову (арешт майна інших суб`єктів господарювання) можуть перешкоджати господарській діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють таку діяльність та зареєстровані відповідно до закону.

При цьому, приймаються до уваги інтереси не лише заявника, а ще й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, зокрема, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірним висновок господарського суду Житомирської області, що заявник не обґрунтував та не надав належних доказів, які свідчили б, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду при розгляді позовної заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.07.2018р. №2930, укладеного між ТОВ "Ружинський комбікормовий завод" та ПП "Євробудпроект", а тому накладення арешту на складові частини єдиного майнового комплексу, який належав боржнику ТОВ "Ружинський комбікормовий завод", а саме: на об`єкти нерухомого майна, які належать на праві власності ТОВ "Траст Агротех", ТОВ "Агро-Союз" та ФГ "Колос", є необґрунтованою вимогою заявника, що призведе до порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не були стороною договору купівлі-продажу від 04.07.2018р. №2930 єдиного майнового комплексу та не визначені заявником як учасники даного судового процесу.

Тому, господарський суд Житомирської області дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні заяви представника Фізичної особи - підприємця Косенка Володимира Олександровича від 25.03.2018р. про забезпечення позову ФОП Косенка В.О. в межах справи про банкрутство ТОВ "Ружинський комбікормовий завод" про визнання недійсним договору купівлі-продажу єдиного майнового комплексу від 04.07.2018р. у справі №906/943/18.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Пронін проти України», «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії")

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Косенка Володимира Олександровича на ухвалу господарського суду Житомирської області від 29.03.2019р. у справі №906/943/18 слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 272, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Косенка Володимира Олександровича на ухвалу господарського суду Житомирської області від 29.03.19р. у справі №906/943/18 залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений 13.05.2019р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.