УХВАЛА

25 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/3501/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Стратієнко Л.В. - головуючий, судді - Баранець О.М., Ткач І.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника Генерального прокурора України,

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Зубець Л.П., судді - Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.)

від 28.03.2019,

у справі за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Фонду державного майна України,

до 1) публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз",

2) Міністерства енергетики та вугільної промисловості України,

про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів у розмірі 73 416 533,01 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі №910/3501/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, заступник Генерального прокурора, який діє в інтересах держави звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі №910/3501/18 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокуратури, а саме: визнати недійсним договір №31/11, укладений 22.11.2012 між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України і публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва; визнати недійсними додаткову угоду №1 від 24.05.2017 та протокол розбіжностей до неї від 02.06.2017, які є невід'ємними частинами договору №31/11 від 22.11.2012 про надання публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва та стягнути з відповідача-1 на користь держави 73 416 533, 01 грн. заподіяних їй збитків, а саме доходу, який держава могла б реально одержати у разі виконання вимог закону та укладення оплатного договору користування державним майном, що використовується товариством для забезпечення розподілу природного газу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 призначено у справі № 910/3501/18 судову фінансово - економічну експертизу; проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; перед експертами поставлені питання, перелік яких наведено в тексті оскаржуваної ухвали; апеляційне провадження у цій справі зупинено до отримання експертного висновку.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, заступник Генерального прокурора України звернувся з касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 до суду касаційної інстанції.

Дослідивши касаційну скаргу заступника Генерального прокурора України, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 304 Господарського процесуального кодексу України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

У згаданих пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не зазначено щодо можливості самостійного касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про призначення судової експертизи.

За змістом частини другої статті 304 Господарського процесуального кодексу України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Такі процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал апеляційного господарського суду окремо від остаточної постанови суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду касаційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються взагалі права на касаційне оскарження таких проміжних ухвал апеляційного господарського суду, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Водночас Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб'єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

За таких обставин, Касаційний господарський суд дійшов висновку про те, що ухвала суду апеляційної інстанцій про призначення експертизи не може бути оскаржена в касаційному порядку окремо від рішення суду по суті спору.

Що ж до зупинення провадження у справі, то це тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли їх може бути усунено.

Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом господарського суду, передбаченим пунктом 2 частини 1 статті 228 ГПК України, що зумовлене неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.

Враховуючи те, що оскарженою ухвалою суду апеляційної інстанції у справі, яка розглядається, призначено судову фінансово - економічну експертизу, а для проведення експертизи матеріали справи направляються до судово-експертної установи і в цей період неможливо проводити відповідні процесуальні дії, апеляційний суд у цьому випадку скористався своїм правом, наданим йому процесуальним законом (частиною першою статті 228 ГПК України), що є очевидним та не може вважатися порушенням норм процесуального права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 910/9883/17.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника Генерального прокурора України на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 у справі №910/3501/18 у зв'язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування норм права апеляційним судом є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 287, 290, 293, 304 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Повернути заступнику Генерального прокурора України касаційну скаргу на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 у справі № 910/3501/18 в частині оскарження ухвали про призначення судової експертизи.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника Генерального прокурора України на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 в частині оскарження зупинення провадження у справі № 910/3501/18.

3. Касаційну скаргу заступника Генерального прокурора України на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2019 у справі №910/3501/18 повернути скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Л.Стратієнко

Судді О.Баранець

І.Ткач