УХВАЛА

м. Київ

25.04.2019Справа № 910/3840/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Мандриченка О.В., розглянувши заяву компанії Юнілевер Н.В. ( Unilever N.V.) ;

про забезпечення позову

у справі № 910/3840/19

За позовом компанії Юнілевер Н. В . (Unilever N.V.);

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАЛЬГАМА ЛЮКС" (відповідач 1);

Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (відповідач 2)

про дострокове припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг.

Представники сторін:

Від позивача: Столяренко О. В. , довіреність № б/н від 04.02.19;

Від відповідача 1: Білицький П. В. , довіреність № б/н від 13.12.18;

Від відповідача 2: Фінагіна В. Б. , довіреність № 2434-03/36 від 29.01.19.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулася компанія компанії Юнілевер Н.В. ( Unilever N.V.) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Смальгама люкс" (відповідач 1) та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (відповідач 2), в якому просить припинити достроково дію свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 41290 повністю для всіх товарів і послуг, зазначених у свідоцтві з 26.03.2019 року та зобов`язати відповідача внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про дострокове припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 41290 повністю для всіх товарів і послуг, зазначених у свідоцтві з 26.03.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2019 року відкрито провадження у справі № 910/3840/19, підготовче засідання у справі призначено на 25.04.2019.

До матеріалів позовної заяви позивачем було долучено заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вносити відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг по свідоцтву України № 41290 від 15.07.2004 p., щодо повної або часткової відмови від свідоцтва, зміни особи власника свідоцтва, передачі права власності на знак та здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Вказану вище заяву про забезпечення позову позивач мотивує тим, що до прийняття рішення у справі відповідач 1 може передати іншій особі/особам право власності на спірний знак для товарів і послуг «CHISYAYA L1NTYA» за свідоцтвом України № 41290 , а факт такої передачі прав буде зареєстрований відповідачем 2 шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг.

Господарський суд міста Києва, розглянувши заяву компанії Юнілевер Н.В. (Unilever N.V.) про забезпечення позову, вважає за необхідне задовольнити її частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

-запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 7 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» встановлено, що власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1114 Цивільного Кодексу України факт передачі виключних майнових прав інтелектуальної власності, які відповідно до цього Кодексу або іншого закону є чинними після їх державної реєстрації, підлягає державній реєстрації».

Повноваження із вчинення дій щодо державної реєстрації договорів про передачу прав на об`єкти права інтелектуальної власності, що охороняються на території України, Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 585 "Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності" надані Міністерству економічного розвитку і торгівлі України.

Виходячи з викладеного суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вносити відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг щодо свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 41290 від 15.07.2004 p., стосовно зміни особи власника свідоцтва, передачі права власності на знак, та здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність», є пов`язаними з предметом спору у справі № 910/3840/19, співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, а тому вжитий судом захід до забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 136-140 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Компанії Юнілевер Н.В. (Unilever N.V.) про забезпечення позову задовольнити частково.

2. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі:

- заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вносити відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг щодо свідоцтва України на знак для товарів і послуг № 41290 від 15.07.2004 p., стосовно зміни особи власника свідоцтва, передачі права власності на знак, та здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

3. Стягувачем за даною ухвалою є компанія Юнілевер Н.В . (Unilever N.V.) (Веєна 455, 3013AL Роттердам, Нідерланди) (Weena 455, 3013AL Rotterdam, The Netherlands);

4. Боржником за даною ухвалою є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (01008, Україна, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2; ).

Ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з 25.04.2019 р., дійсна для пред`явлення до виконання до 25.04.2022 р. та може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Олександр Володимирович Мандриченко