ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2019 Справа № 914/626/19

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (вул. Данила Апостола, буд. 1, м. Львів, 79040)
до відповідача:Виконавчого комітету Винниківської міської ради (вул. Галицька, буд. 20, м. Винники, м. Львів, 79495)
про:стягнення 75589 грн. 31 коп. (з яких: 63225,26 грн. - основний борг; 9626,39 грн. - пеня; 1111,66 грн. - 3% річних; 1626,00 грн. - інфляційні)

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Зубко С. В.

Представники:

Позивача:Коцелко Ю. В. - представник (довіреність від 17.09.2018 р. № 57)
Відповідача:не з'явився

05.04.2019 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 651 поступила позовна заява Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Виконавчого комітету Винниківської міської ради про стягнення заборгованості у розмірі 75589 грн. 31 коп. (з яких: 63225,26 грн. - основний борг; 9626,39 грн. - пеня; 1111,66 грн. - 3% річних; 1626,00 грн. - інфляційні) за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 27.12.2017 р. № 6119/Л.

Ухвалою суду від 08.04.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляд справи по суті призначено на 07.05.2019 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З ініціативи суду, сторони були належно повідомленні про місце, дату та час судового засідання.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Представник позивача позов підтримав повністю, просив суд задоволити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях.

Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне:

27.12.2017 р. між Виконавчим комітетом Винниківської міської ради (Споживач, відповідач у справі) та Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (Теплопостачальна організація, позивач у справі) укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 6119/Л (надалі - Договір), відповідно до умов якого, позивач взяв на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1 Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору, теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Згідно з п. 6.1., п. 6.2. та п. 6.3. Договору, розрахунки за гаряче водопостачання та теплову енергію для опалення проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та іншими незабороненими законодавством формами. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує Теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, у нього утворилась заборгованість перед позивачем за фактично спожиту теплову енергію для опалення та приєднане теплове навантаження за період з 01.01.2018 р. по 30.03.2018 р. у розмірі 63225 грн. 26 коп., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 6119/Л від 27.12.2017 р.

За неналежне виконання грошового зобов'язання, позивачем, відповідно до ст. 625 ЦК України та п. 7.2.3. Договору, нараховано відповідачу пеню у розмірі 9626,39 грн., 3% річних у розмірі 1111,66 грн. та інфляційні у розмірі 1626,00 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із наступними змінами та доповненнями), розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 6119/Л від 27.12.2017 р. передбачено забезпечення виконання зобов'язань відповідача щодо розрахунків за теплову енергію у виді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 7.2.3. Договору).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У зв'язку з порушення відповідачем строку здійснення розрахунків за теплову енергію, відповідно до п. 7.2.3. Договору, позивачем нараховано пеню за період з 16.02.2018 р. по 30.09.2018 р. у розмірі 9626,39 грн.

Суд зазначає, що позивачем, при нарахуванні пені, не перевищено шестимісячного строку, передбаченого частиною шостою статті 232 ГК України.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування пені, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є правильним, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 9626,39 грн. пені є обґрунтованою.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано і заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 1111,66 грн. та інфляційні у розмірі 1626,00 грн.

Позивачем нараховано 3% річних за період 16.02.2018 р. - 30.09.2018 р., а інфляційні втрати за період 01.03.2018 р. - 30.09.2018 р.

Перевіривши подані позивачем розрахунки, підстави та правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що такі розрахунки є правильними, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 1111,66 грн. 3% річних та 1626,00 грн. інфляційних є обґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об'єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Виконавчого комітету Винниківської міської ради про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 27.12.2017 р. № 6119/Л у розмірі 75589 грн. 31 коп. (з яких: 63225,26 грн. - основний борг; 9626,39 грн. - пеня; 1111,66 грн. - 3% річних; 1626,00 грн. - інфляційні) обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1921,00 грн. слід покласти на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 11, 202, 204, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 625, 626, 627, 629 ЦК України, ст. ст. 174, 193, 230, 232 ГК України, ст. ст. 3, 7, 11, 42, 46, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Виконавчого комітету Винниківської міської ради про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді від 27.12.2017 р. № 6119/Л у розмірі 75589 грн. 31 коп. (з яких: 63225,26 грн. - основний борг; 9626,39 грн. - пеня; 1111,66 грн. - 3% річних; 1626,00 грн. - інфляційні) - задоволити повністю.

2. Стягнути з Виконавчого комітету Винниківської міської ради (вул. Галицька, буд. 20, м. Винники, м. Львів, 79495; ідентифікаційний код 04055950) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (вул.Данила Апостола, буд. 1, м. Львів, 79040; ідентифікаційний код 05506460) 75589 грн. 31 коп. (з яких: 63225,26 грн. - основний борг; 9626,39 грн. - пеня; 1111,66 грн. - 3% річних; 1626,00 грн. - інфляційні) та 1921 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07 травня 2019 року.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Цікало А.І.