ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 рокуСправа № 912/15/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участю секретаря судового засіданні Солдатової К.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/15/19

за позовом: Заступника прокурора Кіровоградської області, 25006, м. Кропивницький, вул. Велика Пермська, 4, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, 49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6,

до: Державного підприємства "Укрриба", 04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, 82-А

та до: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Олто", 27320, Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Цвітне, вул. Березовського, 1

про визнання недійсним договору зберігання та додаткових угод до нього, зобов'язання повернути нерухоме майно

Представники:

від прокуратури - Володіна А.Г., прокурор відділу, посвідчення №042574 від 30.03.16;

від позивача - Тодорова О.Л., довіреність № 18 від 02.04.19 ;

від відповідача І - участі не брали;

від відповідача ІІ - Салюк С.М., адвокат, ордер №027835 від 25.02.19.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заступник прокурора Кіровоградської області (надалі - Прокурор) звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області (надалі - Регіональне відділення ФДМУ по Кіровоградській області, позивач) з вимогами до Державного підприємства "Укрриба" (надалі - ДП "Укрриба", відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Олто" (надалі - ТОВ Фірма "Олто", відповідач 2) про наступне:

- визнати недійсним договір зберігання державного майна з правом користування №18а/06 від 29.06.2006 та додаткові угоди до нього від 01.02.2010 та від 01.11.2012, що укладені між Державним підприємством "Укрриба" та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Олто";

- зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Олто" повернути Державному підприємству "Укрриба" державне нерухоме майно - гідротехнічні споруди загальною вартістю 92 136,81 грн, а саме гідротехнічні споруди семи виросних ставів, інвентарним номером 149, що розташовані на площі 40 га в с. Цвітне Олександрівського району Кіровоградської області, з покладенням на відповідачів витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог Прокурором зазначено, що оспорюваний договір та додаткові угоди до нього по своїй правовій природі містять ознаки й істотні умови, які передбачені законодавством України для договорів оренди державного майна, а відтак ці правочини є удаваними та такими, що укладенні ДП "Укрриба" з перевищенням повноважень - без дозволу Регіонального відділення ФДМУ по Кіровоградській області, як єдиного орендодавця державного нерухомого майна. Договір та додаткові угоди відповідно до ч. 1 ст. 215 є недійсними, оскільки сторонами в момент їх вчинення недодержано вимоги, встановлені ч.ч. 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України.

З тих підстав, що майно, яке є предметом спірного договору, є державним майном, єдиним орендодавцем якого є Регіональне відділення ФДМУ по Кіровоградській області, Прокурор мотивує порушення інтересів держави в особі визначеного органу. Зазначено, що вказаний орган, знаючи про порушення інтересів держави за фактом укладення спірного договору, неналежно здійснює захист порушених інтересів держави.

Ухвалою господарського суду від 08.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/15/19. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 06.02.2019, сторонам встановлено строк для подання заяв по усті справи.

Регіональним відділенням ФДМУ по Кіровоградській області подано до суду письмові пояснення від 15.01.2019 № 22-24, згідно яких позовні вимоги Прокурора підтримано повністю (а.с. 83-85).

Від ДП "Укрриба" надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 104-124), в якому позовні вимоги заперечено повністю з тих підстав, що Прокурором неправильно визначено позивача у справі, оскільки функції по контрою і забезпеченню законних інтересів та прав держави при використанні державного майна, закріпленого на праві господарського відання за ДП "Укрриба", здійснює Державне агентство рибного господарства України. Відповідач 1 зазначає, що при укладенні спірного договору сторонами дотримано всі обов'язкові вимоги, що встановлюються чинним законодавством, а його зміст визначає основні ознаки змішаного договору зберігання з правом користування, що, зокрема, підтверджено висновком науково-правової експертизи від 30.09.2011. За твердженням відповідача 1, майно, що є предметом спірного договору, є специфічним майном, для збереження якого необхідне його сезонне використання, про що листом від 29.08.2011 № 2-4-5/4273 було проінформовано Генеральну прокуратуру України.

Окрім того, у поданому відзиві відповідач 1 просить застосувати строк позовної давності.

У відповідь на відзив Прокурором та позивачем зазначено про те, що спірний договорів з додатковими угодами укладено з порушенням вимог законодавства, що є підставою для визнання їх недійсними із застосування наслідків недійсності. Правомочною особою на укладення спірного договору є лише Регіональне відділення ФДМУ по Кіровоградській області, а тому позивача згідно поданого позову визначено правильно. Права та інтереси Державного агентства рибного господарства України у спірних правовідносинах не порушено. (а.с. 95-97, 139-146).

Пояснюючи дотримання строку позовної давності за пред'явленими вимогами, Прокурор повідомив, що про зазначені у позові порушення Прокурору стало відомо під час опрацювання листа Регіонального відділення ФДМУ по Кіровоградській області від 17.10.2018 № 340-24. Позивач вказав, що про факт укладення спірного договору та додаткових угод до нього Регіональному відділенню ФДМУ по Кіровоградській області стало відомо у грудні 2016 року з листа Фонду державного майна України № 10-16-24050 від 09.12.2016.

06.02.2019 господарським судом розпочато підготовче засідання у справі.

В підготовчому засіданні 06.02.2019 оголошено перерву до 25.02.2019.

В підготовчому засіданні 25.02.2019 за усним клопотанням відповідача 2 продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву до 18.03.2019.

В підготовчому засіданні 18.03.2019 постановлено ухвалу, згідно якої Прокурору та позивачу надано можливість подати додаткові письмові пояснення з наведенням причин, які перешкоджають захисту інтересів держави у даних спірних правовідносинах самостійно Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Кіровоградській області. Підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду в судовому засіданні по суті на 29.03.2019.

До початку судового засідання від Прокурора та позивача надійшли відповідні додаткові пояснення (а.с. 183-190).

29.03.2019 господарський суд відкрив судове засідання з розгляду справи по суті, в якому оголошено перерву до 26.04.2019.

10.04.2019 Регіональним відділенням ФДМУ по Кіровоградській області подано клопотання про заміну позивача шляхом процесуального правонаступництва на новостворену юридичну особу - Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.

26.04.2019 господарський суд продовжив судове засідання з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 26.04.2019 постановлено ухвалу про заміну позивача у справі №912/15/19 - Регіональне відділення Фонду державного майна по Кіровоградській області та залучено до участі у справі його правонаступника - Регіональне відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, ідентифікаційний код 42767945) (надалі Регіональне відділення ФДМУ, позивач).

В судовому засіданні 26.04.2019 Прокурором та представником позивача позовні вимоги підтримано повністю. Присутній в судовому засіданні представник відповідача 2 повідомив про заперечення позовних вимог згідно обставин заперечення, наведених відповідачем 1 у відзиві на позовну заяву.

Відповідач 1 участі уповноваженого представника в засідання суду по розгляду справи не забезпечив, про поважність причин вказаного суду не повідомлено. Відповідач 1 є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення засідань суду, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвал суду у даній справі.

З підстав викладеного та виходячи з положень пунктів 1, 2 частини 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд розглядає справу за відсутності представника ДП "Укрриба".

В судовому засіданні 26.04.2019 господарським судом досліджено докази у справі.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази, заслухавши пояснення присутніх представників учасників процесу та врахувавши доводи, які наведено в обґрунтування підстав позову і заперечень проти позовних вимог, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом Регіонального відділення ФДМУ по Кіровоградській області № 118 від 26.02.1999 перетворено Державне підприємство Кіровоградське обласне об'єднання сільськогосподарського рибного господарства "Кіровоградрибгосп" у Відкрите акціонерне товариство (а.с. 45-47).

Згідно вказаного наказу внеском Регіонального відділення є державне майно, що становить 100% статутного фонду, затверджено статут відкритого акціонерного товариства "Кіровоградське обласне об'єднання сільськогосподарського рибного господарства "Кіровградрибгосп".

Відповідно до Плану приватизації майна Кіровоградського обласного об'єднання сільськогосподарського рибного господарства "Кіровоградрибгосп", затвердженого начальником Регіонального відділення ФДМУ по Кіровоградській області 26.02.1999, вартість ставків, дамбових споруд, що мають загальне значення, вилучається з вартості цілісного майнового комплексу державного підприємства, що підлягає приватизації; вилучене майно використовується за призначенням (а.с. 33-44).

В Плані приватизації наведено перелік майна, яке не підлягає приватизації, серед якого став 40 га Цвітнянської дільниці, інвентарний номер 149, загальною вартістю 105 365 грн.

Згідно Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу Кіровоградського обласного об'єднання сільськогосподарського рибного господарства "Кіровоградрибгосп" від 30.10.1998 вилучено вартість об'єктів, які не підлягають приватизації (а.с. 30).

Спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України "Про передачу гідротехнічних споруд" від 06.05.2003 № 126/752 (а.с. 48) до сфери управління Міністерства аграрної політики України передано гідротехнічні споруди, включаючи рибоводні споруди та пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства.

Додатком до вищевказаного наказу є Перелік господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, серед яких зазначено ВАТ "Кіровоградрибгосп", майно яких (гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів цих товариств та не підлягає приватизації) передано на баланс ДП "Укрриба" (а.с. 49).

Комісією, створеною відповідно до наказу Державного департаменту рибного господарства № 129 від 06.06.2003, складено 07.08.2003 Акт приймання-передачі гідротехнічних спору, які не увійшли до статутного фонду господарського товариства ВАТ "Кіровоградрибгосп", згідно якого передано з балансу останнього на баланс ДП "Укрриба", зокрема, став 40 га с. Цвітна, інвентарний номер 149 (а.с. 50, 53-58).

Наказом Державного департаменту рибного господарства від 20.10.2003 № 298 затверджено Акт приймання - передачі та закріплено зазначене в цьому Акті майно за ДП "Укрриба" на праві повного господарського відання (а.с. 52).

29.06.2006 між ДП "Укрриба" (Замовник) та ТОВ Фірма "Олто" (Зберігач) укладено договір зберігання з право користування № 18а/06 (надалі - Договір), за умовами якого Замовник передає, а Зберігач приймає згідно з актом приймання-передачі на зберігання з правом користування нерухоме державне майно, яке знаходиться на балансі ДП "Укрриба" та розташоване за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Цвітне (а.с. 63-64).

Договір укладено строком на десять років з 29.06.2006 по 29.06.2016 (пункт 6.1. Договору) та пунктом 6.7. Договору передбачено його продовження у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну Договору після закінчення строку його чинності.

До Договору між сторонами підписано протоколи про договірну ціну за зберігання з правом користування державним майном, зазначеним в Договорі, яка складає 10,00 грн з ПДВ щомісячно та річна ціна 3 316,92 грн із врахуванням індексу інфляції (а.с. 65, 66 на звороті).

29.06.2006 між сторонами Договору підписано Акт приймання-передачі державного нерухомого майна згідно Договору, відповідно до якого ДП "Укрриба" передано, а ТОВ Фірма "Олто" прийнято на зберігання з правом користування нерухоме державне майно - гідротехнічні споруди семи виросних ставів (інв. № 149), як розташовані на площі 40 га, балансовою вартістю 172 334,70 грн, залишковою вартістю станом на 01.06.2006 - 92 136,81 грн, яке розташовано за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Цвітне (а.с. 65).

01.02.2010 та 01.11.2012 до Договору підписано Додаткові угоди, згідно яких внесено зміни до пункту 2.13. Договору, а також доповнено Договір пунктом 7.6. (а.с. 66, 67).

Як зазначає Прокурор та що підтримує Регіональне відділення ФДМУ, укладений між ДП "Укрриба" і ТОВ Фірма "Олто" Договір зберігання з правом користування № 18а/06 від 29.06.2006 з додатковими угодами до нього є удаваним, оскільки містить ознаки й істотні умови, які передбачені законодавством України для договорів оренди державного майна. Так як згідно норм законодавства єдиним орендодавцем державного майна є Регіональне відділення ФДМУ, то Договір укладено ДП "Укрриба" за відсутності повноважень на передачу майна в оренду. Договір не відповідає вимогам Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що є підставою для визнання такого Договору і додаткових угод до нього недійсними згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України.

При вирішенні спору господарський суд враховує, що згідно Закону України "Про приватизацію державного майна" від 04.03.1992 N 2163-XII, який діяв у відповідній редакції на час приватизації Державного підприємства Кіровоградське обласне об'єднання сільськогосподарського рибного господарства "Кіровоградрибгосп" (1999 рік) приватизація майна - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України (ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 7 наведеного Закону державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні.

Закон України "Про приватизацію державного майна" передбачав, що при перетворенні державного підприємства в акціонерне товариство в процесі приватизації його засновником виступає державний орган приватизації, який діє в межах повноважень, передбачених законодавством.

Особливості правового регулювання приватизації державного майна в агропромисловому комплексі було визначено Законом України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі" від 10.07.1996 N 290/96-ВР.

Відповідно до ст. 12 наведеного Закону приватизація майна рибних господарств (рибокомбінатів, рибоводно-меліоративних станцій, нерестово-виросних рибницьких господарств), які спеціалізуються на вирощуванні рибопосадкового матеріалу та товарної риби у ставках, басейнах, лиманах та інших внутрішніх водоймах, здійснюється шляхом перетворення їх у колективні господарства або у відкриті акціонерні товариства на умовах, передбачених статтями 5, 6 і 7 цього Закону.

З наявних в матеріалах справи матеріалів приватизації Державного підприємства Кіровоградське обласне об'єднання сільськогосподарського рибного господарства "Кіровоградрибгосп", про які зазначено вище, слідує, що під час приватизації вказаного підприємства шляхом його перетворення у відкрите акціонерне товариство частина майна такого підприємства була вилучена з вартості цілісного майнового комплексу, не передавалась до статутного фонду новоствореного підприємства, а отже не була приватизована та залишилась у державній власності.

Серед такого майна, у тому числі гідротехнічні споруди під інвентарним номером 149 (став 40 га с. Цвітна), які було передано до сфери управління Міністерства аграрної політики України та на баланс ДП "Укрриба".

Наведені вище обставини підтверджуються наведеними вище документами та визнаються всіма учасниками процесу.

Як вже встановлено вище, щодо державного майна - гідротехнічних споруд семи виросних ставів, які розташовані на площі 40 га за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Цвітне, укладено Договір зберігання з правом користування № 18а/06 від 29.06.2006.

В статті 936 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст. 944 Цивільного кодексу України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

У статті 946 Цивільного кодексу України також передбачається, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Таким чином, як правило, договір зберігання укладається без права користування річчю, адже дійсна правова природа зберігання полягає у спрямуванні волі і волевиявлення сторін на зберігання речі, а не у користуванні. При цьому, послугу надає зберігач, а оплачує поклажовавець (власник чи інший титулований володілець майна).

Право користування річчю зберігач може отримати за попередньою згодою поклажодавця, і в такому разі виникають правовідносини найму. У договорі майнового найму послугу оплачує наймач, який користується майном.

За змістом укладеного між відповідачами Договору слідує, що умови такого Договору передбачають оплатне користування майном Зберігачем.

Так, згідно пункту 1.1. Договору майно передано на зберігання з правом користування. Відповідно до пункту 3.1. Договору Зберігач має право користуватись переданим йому для зберігання майном на платній основі.

За пунктом 1.3. Договору майно використовується лише за цільовим призначенням згідно виробничої програми, затвердженої замовником.

Пункт 2.2. Договору встановлює плату за користування майном, яка перераховується на розрахунковий рахунок Замовника згідно наданих актів виконаних робіт протягом 5 банківських днів. Підписано протокол про договірну ціну за користування.

Також передбачено відповідальність за порушення, що полягає у затримці оплати за використання майна (пункт 2.7. Договору).

З викладеного господарський суд дійшов висновку, що дійсною метою спірного Договору є не передача державного майна на зберігання, а здача майна в оренду (користування) за плату.

Так, за приписами до ст. 759 Цивільного кодексу України наймом (орендою) майна є передача його у користування наймачеві за плату на певний строк. Аналогічне визначення орендних відносин містить і стаття 283 Господарського кодексу України.

Отже, кваліфікуючою ознакою найму (оренди) є як користування майном та внесення наймачем плати за користування майном, що передбачено умовами Договору № 18а/06 від 29.06.2006.

Крім того, у пункті 2.10. Договору передбачено обов'язок Зберігача застрахувати майно, яке знаходиться на зберіганні на користь Замовника в порядку, визначеному законодавством. що є істотною умовою договору оренди державного майна згідно ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Пункт 3.3. Договору передбачає право Зберігача передати майно в користування іншій особі, що підпадає під поняття суборенди.

З огляду на наведені вище обставини, виходячи з умов Договору зберігання з правом користування № 18а/06 від 29.06.2006 та додаткових угод до нього, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання такого правочину удаваним, оскільки останній за своїм правовим змістом фактично є довгостроковим договором оренди державного майна, виходячи з того, що основною ознакою спірного договору є користування майном за плату.

Висновок науково-правової експертизи № 126/498 від 30.09.2011, на який посилається відповідач 1, наведеного вище не спростовує.

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто, передбачено застосування до відносин сторін норм, які регулюють той правочин, який сторони дійсно вчинили.

Згідно приписів ст. 287 Господарського кодексу України та ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що єдиними орендодавцями державного майна цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, що є державною власністю, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва.

Вказані вимоги були чинні як на час укладення спірного Договору, так і на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" (у редакції, чинній на час укладення Договору), Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

В силу приписів наведених норм законодавства, правомочною особою на укладення договору оренди державного майна та орендодавцем гідротехнічних споруд, визначених у Договорі зберігання, може виступати лише Фонд державного майна України чи його регіональне відділення.

Пунктом 3 спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна від 06.05.2003р. №126/752 "Про передачу гідротехнічних споруд" зазначено, що: з дозволу Фонду державного майна України (регіональних відділень) орендодавцем майна, переданого згідно з цим наказом, виступає ДП "Укрриба".

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази надання Фондом державного майна України (регіональним відділенням) дозволу на передачу відповідного державного майна в оренду.

Таким чином, державне майно було передано в оренду за спірним Договором без погодження та дозволу Фонду державного майна України чи його регіонального відділення.

Окрім того, плата за користування державним майном по спірному Договору визначена без дотримання порядку, встановленого ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Крім цього така плата надходить повністю на рахунки балансоутримувача ДП "Укрриба", чим порушено Методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 N 786.

Частинами 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Положеннями ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами 1, 2 ст. 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним.

З огляду на те, що передача державного майна відбулась на підставі правочину, укладеного особою за відсутності повноважень на передачу державного майна в оренду та без участі належного орендодавця - Фонду державного майна України (регіонального відділення) і без його дозволу, господарський суд дійшов висновку, що Договір зберігання з правом користування № 18а/06 від 29.06.2006 укладено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме, ст. 287 Господарського кодексу України та ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Також при укладенні Договору не дотримано законодавчо визначений порядок встановлення та розподілу орендної плати за користування державним майном, чим порушено ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 N 786.

Наведене вище є підставою для визнання такого Договору недійсним згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України Договір вважається недійсним з моменту його укладення, то додаткові угоди до Договору від 01.02.2010 та від 01.11.2012 також підлягають визнанню недійсними, оскільки вони є похідними від основного договору.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Передумовою участі органів та осіб, визначених ст.53 ГПК України, в господарському процесі в будь - якій із п'яти форм є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб'єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов'язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені ст. 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Так, відповідно до частин 3 - 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Разом з тим, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Враховуючи викладене, зважаючи на роль прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої ст. 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Аналіз положень частин 3- 5 статті 53 ГПК України у взаємозв'язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

У даній справі, звертаючись із позовною заявою в інтересах держави, Прокурор зазначив про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді з огляду на незаконне використання державного майна шляхом вчинення оспорюваного правочину і невжиття позивачем заходів щодо припинення такого порушення.

Відповідно до частини 1 ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 6 зазначеного Закону Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Згідно з Положенням про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України 15.05.2012 N 678, регіональне відділення Фонду державного майна України утворюється в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і є територіальним органом Фонду державного майна України, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління. Основними завданнями регіонального відділення є, зокрема, здійснення повноважень орендодавця державного майна.

Між тим, Регіональне відділення ФДМУ по Кіровоградській області, правонаступником якого є Регіональне відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, з метою захисту порушених інтересів держави у спірних правовідносинах, проводило лише листування з Держрибагентством та ДП "Укрриба" з приводу розірвання спірного договору та необхідності укладання суб'єктом господарювання, який користується державним майном на підставі спірного договору, з Регіональним відділенням ФДМУ по Кіровоградській області договору оренди цього державного майна. Про вказане свідчить лист Регіонального відділення ФДМУ по Кіровоградській області від 30.07.2018 № 1041-22 (а.с. 68-69).

При цьому, Регіональному відділенню Фонду Державного майна України по Кіровоградській області, правонаступником якого є Регіональне відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, було відомо про те, що ДП "Укрриба" та ТОВ Фірма "Олто" не розірвали спірний договір, а договір оренди державного майна - гідротехнічних споруд, якими користується відповідач 2 на підставі спірного договору, в порядку, установленому законодавством укладено не було. Про зазначене свідчить лист Держрибагентства від 12.09.2018 № 3-11.1-13/5650-18 (а.с. 70).

Як повідомляє позивач в поясненнях до суду, Регіональне відділення ФДМУ на виконання листа Фонду державного майна України від 09.12.2016 № 10-16-2450 було розпочато роботу по вжиттю заходів щодо приведення відносин з використання гідротехнічних споруд у відповідність до вимог законодавства шляхом проведення відповідного листування та у зв'язку з чим кошти на оплату судового збору не закладались. Натомість, 17.10.2018 Регіональне відділення ФДМУ по Кіровоградській області звернулось до Прокуратури Кіровоградської області з прохання про звернення до суду з відповідним позовом (а.с. 28).

Таким чином, Регіональне відділення ФДМУ по Кіровоградській області, правонаступником якого є Регіональне відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, усвідомлювало порушення інтересів держави у даних правовідносинах, мало відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за їх захистом до суду не зверталось, а здійснювало лише листування з ДП "Укрриба" та Держрибагентством з метою добровільного вчинення дій по припиненню порушень таких інтересів держави.

З підстав викладеного, щоб інтереси держави не залишились незахищеними, як зазначає Прокурор, останній звернувся з позовом в інтересах Регіонального відділення ФДМУ, яке неналежно здійснювало захист порушених інтересів держави у спірних правовідносинах. Метою визнання недійсним оспорюваного Договору є захист інтересів держави від неправомірного використання державного майна. Звернення Прокурора з позовом є виправданим, оскільки цього вимагає захист реальних інтересів держави у сфері використання державного майна, яке здійснюється всупереч вимогам законодавства, та неотримання державним бюджетом відповідної плати за користування майном.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, господарський суд вважає підтвердженими та обґрунтованими підстави звернення Прокурора з позовом у даній справі в інтересах держави в особі Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях та наявність підстав для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Заперечення відповідачів стосовно неналежного позивача спростовується наведеним вище.

Відповідно до Положення про Державне агентство рибного господарства України затвердженого Указом Президента України від 16 квітня 2011 року N 484/2011, вказаний орган здійснює функції органу управління у сфері рибного господарства.

Відповідно до п.п. 30 п.1 ст. 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань надають орендодавцям об'єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі.

Тобто, Державне агентство рибного господарства України не наділено повноваженнями передавати відповідні гідротехнічні споруди в оренду. В даному випадку Регіональне відділення ФДМУ визначено позивачем саме як орган, який є належним орендодавцем майна, та без участі і дозволу якого майно передано в оренду за оспорюваним Договором.

Щодо строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами, суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред'явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Це правило пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Згідно пояснень позивача та що підтверджується матеріалами справи, про факт укладення спірного Договору з додатковими угодами Регіональному відділенню ФДМУ по Кіровоградській області, правонаступником якого є Регіональне відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, стало відомо у грудні 2016 року із листа Фонду державного майна України № 10-16-24050 від 09.12.2016, (а.с. 59), який надійшов 19.12.2016 з метою виконання п. 8 протоколу наради від 19.09.2016 під головуванням Першого віце-прем'єр-міністра України - Міністра економічного розвитку і торгівлі України від 25.08.2016 щодо ініціювання роботи по виявленню та наданню уповноваженими органами управління інформації стосовно державного майна, яке використовується суб'єктами господарювання без оформлення належним чином договорів оренди, серед яких згідно переліку є і ТОВ Фірма "Олто".

Прокуратурі, згідно пояснень Прокурора, стало відомо про зазначені у позові порушення інтересів держави під час опрацювання листа Регіонального відділення ФДМУ по Кіровоградській області від 17.10.2018 № 340-24.

Господарський суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача про укладення оспорюваного Договору раніше зазначених вище дат. Під час укладення оспорюваного Договору Регіональне відділення ФДМУ по Кіровоградській області, правонаступником якого є Регіональне відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, участі не приймало, згоди на їх укладення не надавало. Контроль за діяльністю ДП "Укрриба", в тому числі й щодо виявлення фактів розпорядження державним майном, яке належить підприємству на праві господарського відання, Регіональне відділення ФДМУ по Кіровоградській області, правонаступником якого є Регіональне відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, не здійснює, оскільки вказане підприємство не входить до сфери управління вказаного органу.

Посилання відповідачів на лист Фонду державного майна України від 28.09.2011 № 10-25-13179, який адресовано Державному агентству рибного господарства України та в якому зазначено про віднесення до компетенції останнього питання, які пов'язанні з укладанням ДП "Укрриба" договорів зберігання з правом користування, не є свідченням обізнаності позивача про порушення інтересів держави, оскільки за змістом такого листа не вбачається, що Фонд державного майна України володів інформацією щодо конкретного змісту договору. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення Фондом державного майна України своїх регіональних відділень про наявність відповідних договорів, тоді як присутній в судовому засіданні представник позивача повідомив, що про незаконне використання майна Регіональному відділенню стало відомо лише з грудня 2016 року після отримання листа ФДМУ від 09.12.2016 № 10-16-24050.

Також не підтверджено обізнаність Прокурора про порушення інтересів держави у спірних правовідносинах раніше дати отримання листа Регіонального відділення ФДМУ по Кіровоградській області від 17.10.2018 № 340-24.

Звернення Державного агентства рибного господарства до Генеральної прокуратури України з листом від 29.08.2011 № 2-4-5/4273, в якому міститься інформація щодо укладення ДП "Укрриба" договорів зберігання з правом користування не підтверджує обізнаність прокуратури Кіровоградської області про наявність порушень інтересів держави у спірних правовідносинах, так як будь-які документально підтверджені відомості про проведення прокуратурою перевірки з приводу обставин використання майна, яке передано в користування за оспорюваним Договором, в матеріалах справи відсутні.

Присутнім в судовому засідання Прокурором повідомлено суд, що будь-які відомості від Генеральної прокуратури України щодо незаконного використання майна та укладення договорів не надходили. Жодна перевірка не проводилась, запити не надсилались.

З підстав вищенаведеного господарський суд дійшов висновку про дотримання трирічного строку позовної давності при зверненні з позовом у даній справі. Матеріалами справи не доведено, що Прокурор та/або позивач дізналися або мали об'єктивну можливість дізнатися про порушення інтересів держави у спірних правовідносинах раніше дати, яка зазначена останніми в поясненнях до суду.

Отже, позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до ДП "Укрриба" і до ТОВ Фірма "Олто" про визнання недійсними договору зберігання державного майна з правом користування № 18а/06 від 29.06.2006 та додаткових угод до нього від 01.02.2010 та від 01.11.2012 підлягають задоволенню повністю.

Правові наслідки недійсності правочину визначені ст. 216 Цивільного кодексу України.

За наведеною нормою недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Матеріалами справи підтверджується отримання ТОВ Фірма "Олто" від ДП "Укрриба" в користування майна за оспорюваним Договором. Документально підтверджені відомості щодо повернення такого майна балансоутримувачу на час розгляду справи відсутні.

З підстав вищенаведеного є обґрунтованою вимога до ТОВ Фірма "Олто" про зобов'язання останнього повернути ДП "Укрриба" державне нерухоме майно - гідротехнічні споруди, а саме гідротехнічні споруди семи виросних ставів, інвентарним номером 149, що розташовані на площі 40 га в с. Цвітне Олександрівського району Кіровоградської області.

Господарський суд вважає, що застосування реституції між відповідачами захищає інтереси держави в особі Регіонального відділення ФДМУ, оскільки майно повертається балансоутримувачу такого державного майна, що надасть можливість позивачеві реалізувати свої повноваження на передачу державного майна в оренду в установленому законодавством порядку.

Позовна давність за вимогою про повернення майна не пропущена, так як підставою для реституції є визнання недійсним Договору за рішенням суду.

Таким чином позовні вимоги Прокурора у даній справі підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір за правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається за вимогами про визнання недійсними Договору і додаткових угод - на обох відповідач порівну; за вимогою про зобов'язання повернути майно - на відповідача 2, до якого таку вимогу пред'явлено.

Вартість майна за вимогою про його повернення визначається виходячи з вартості, яка повідомлена Прокурором та яка зазначена в Акті приймання-передачі майна за Договором в розмірі 92 136,81 грн. Сторонами під час розгляду справи не заперечено зазначену вартість майна.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 126, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір зберігання державного майна з правом користування №18а/06 від 29.06.2006 та додаткові угоди до нього від 01.02.2010 та від 01.11.2012, що укладені між Державним підприємством "Укрриба" (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, 82-А; ідентифікаційний код 25592421) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Олто" (27320, Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Цвітне, вул. Березовського, 1; ідентифікаційний код 24744314).

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "Олто" (27320, Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Цвітне, вул. Березовського, 1; ідентифікаційний код 24744314) повернути Державному підприємству "Укрриба" (04050, м. Київвул. Тургенєвська, 82-А; ідентифікаційний код 25592421) державне нерухоме майно - гідротехнічні споруди загальною вартістю 92 136,81 грн, а саме гідротехнічні споруди семи виросних ставів, інвентарним номером 149, що розташовані на площі 40 га в с. Цвітне Олександрівського району Кіровоградської області.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Cтягнути з Державного підприємства "Укрриба" (вул. Тургенєвська, 82-А, м. Київ, 04050, ідентифікаційний код 25592421) на користь прокуратури Кіровоградської області (вул. В. Пермська, 4, м. Кропивницький, 25009) на р/р 4600 в банку - Державна Казначейська служба України, м. Київ МФО 820172, код класифікації видатків бюджету - 2800, отримувач - прокуратура Кіровоградської області, ЄДР 02910025, судовий збір в розмірі 2 643,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Cтягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Олто" (27320, Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Цвітне, вул. Березовського, 1; ідентифікаційний код 24744314) на користь прокуратури Кіровоградської області (вул. В. Пермська, 4, м. Кропивницький, 25009) на р/р 4600 в банку - Державна Казначейська служба України, м. Київ МФО 820172, код класифікації видатків бюджету - 2800, отримувач - прокуратура Кіровоградської області, ЄДР 02910025, судовий збір в розмірі 4 405,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення направити Прокуратурі Кіровоградської області за адресою: 25006, м. Кропивницький, вул. Велика Пермська, 4; Регіональному відділенню Фонду державного майна по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях за адресою:49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, а також Управлінню забезпечення реалізації повноважень у Кіровоградській області за адресою: 25009, м. Кропивницький, вул. Глинки, 2; Державному підприємству "Укрриба" за адресою: 04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, 82-А та Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма "Олто" за адресою: 27320, Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Цвітне, вул. Березовського, 1.

Повне рішення складено 06.05.2019.

Суддя В.В.Тимошевська