ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2019 Справа № 917/213/19

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ТЕРМЕТ", 49000 м. Дніпро, пл. Академіка Стародубова, б. 1, кв. 16,

до Приватного підприємства виробничо- комерційної фірми «ОЛІКА», 36007, м. Полтава, пров. Перспективний, буд. 1-А; Код

про стягнення 389 842,96 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

представник позивача: ОСОБА_1, посвідчення № 1343 від 18.01.05

представник відповідача: не з"явився

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «ТЕРМЕТ" звернулось до суду з позовом до Приватного підприємства виробничо- комерційної фірми «ОЛІКА» про стягнення заборгованості за договором поставки № 46-18 від 25.01.2018р., у тому числі 298 936, 81 грн. - основного боргу, пені - 69517.19 грн., інфляційних - 15491.96 грн., 3% річних - 5897.00 грн., всього - 389 842, 96 грн.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.02.2019 р. суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 05.03.2019 р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.02.2019 р. суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 26.03.19, запропонувати сторонам вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження, викликати учасників справи в підготовче засідання.

Відповідач у визначені судом строки відзив на позов не надав, на виклик суду в підготовче засідання явку представників не забезпечив.

Присутній в засіданні 26.03.2019р. представник позивача повідомив суд про те, що заяв і клопотань не має, ним вчинені всі дії, передбачені у підготовчому провадженні.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.03.2019 р. суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі №917/213/19, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 26.03.19, викликати учасників справи в судове засідання.

Ухвали суду надсилалися учасникам справи рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці відповідної ухвали.

Відповідач отримав ухвали, що підтверджується підписами про вручення на повідомленнях про вручення поштового відправлення, проте відзив на позов не надав, в судове засідання 18.04.19 явку представника не забезпечив.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, оскільки містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між підприємствами позивача та відповідача було укладено Договір поставки № 46-18 від 25.01.2018р., у відповідності до умов якого позивача зобовязався передати у власність Покупця (відповідача), а Покупець зобовязується своєчасно прийняти товар та здійснити його оплату на умовах цього Договору (п. 3.3. Договору).

Згідно п. 3.2. Договору Покупець здійснює оплату Товару в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 3.3. Договору порядок розрахунків: 100% попередня оплата, якщо інше не обумовлене у специфікації/ях.

У специфікаціях, які є невідємною частиною Договору, обумовлена оплата вартості Товару здійснюється в національній валюті України за банківськими реквізитами Постачальника, зазначеними у Договорі по факту поставки Товару з відстрочкою платежу 30 календарних днів.

Позивач зазначає, що на виконання вказаного Договору його товариство здійснило поставку товару відповідно до видаткових накладних:

- ВН № 90 від 29.01.18 на суму 178 793,45 грн.;

- ВН № 197 від 16.02.18 на суму 275 744,51 грн.;

- ВН № 357 від 02.04.18 на суму 247 367,09 грн.;

- ВН № 424 від 25.04.18 на суму 51 569,72 грн.

Всього на суму 753 474, 77 грн.

Позивач вказує, що всупереч взятих на себе договірних зобов'язань Відповідач лише частково розрахувався за поставлену йому продукцію, сплативши кошти в розмірі 454 537,96 грн.

За даними позивача, сума заборгованості перед його товариством складає 298 936, 81 грн., зокрема, за видатковими накладними ВН № 357 від 02.04.18 на суму 247 367,09 грн. та ВН № 424 від 25.04.18 на суму 51 569,72 грн.

В підтвердження вказаного розміру заборгованості позивач надав підписаним обома сторонами Актом звіряння взаємних розрахунків від 30.06.2018р.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 298 936,81 грн. - основного боргу, пені - 69517,19 грн., інфляційних - 15491,96 грн., 3% річних - 5897,00 грн., всього - 389 842, 96 грн.

Відповідач жодних заперечень на позов не надав.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

Судом встановлено, що на підтвердження здійснення відповідачу поставок товару позивачем надано: ВН № 90 від 29.01.18 на суму 178 793,45 грн.; ВН № 197 від 16.02.18 на суму 275 744,51 грн.; ВН № 357 від 02.04.18 на суму 247 367,09 грн.; ВН № 424 від 25.04.18 на суму 51 569,72 грн.

Факт отримання товару у кількості, що вказана позивачем у позові відповідачем в процесі розгляду справи на заперечувався.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Відповідно до п. 3.3. Договору порядок розрахунків: 100% попередня оплата, якщо інше не обумовлене у специфікації/ях.

У специфікаціях, які є невідємною частиною Договору, обумовлена оплата вартості Товару здійснюється в національній валюті України за банківськими реквізитами Постачальника, зазначеними у Договорі по факту поставки Товару з відстрочкою платежу 30 календарних днів.

З огляду на визначене вище, зобов"язання по оплаті товару, отриманого відповідачем в межах договору поставки № 46-18 від 25.01.2018р. є таким, що настав, зокрема, за ВН № 357 від 02.04.18 на суму 247 367,09 грн кінцевим строком оплати є 02.05.2018, за ВН № 424 від 25.04.18 на суму 51 569,72 грн. кінцевим строком оплати є 25.05.2018.

Матеріалами справи підтверджено, що всупереч взятих на себе договірних зобов'язань Відповідач лише частково розрахувався за поставлену йому продукцію, сплативши кошти в розмірі 454 537,96 грн.

Докази того, що відповідач здійснив оплату поставленої позивачем продукції за ВН № 357 від 02.04.18 на суму 247 367,09 грн. та ВН № 424 від 25.04.18 на суму 51 569,72 грн. в матеріалах справи відсутні.

Отже, позовні вимоги про стягнення 298 936, 81 грн. основного боргу є обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов"язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст.ст.546, 549 ЦК України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Пунктом 7.1 Договору за порушення термінів оплати за поставлений Товар, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день порушення строку.

Позивачем надано розрахунок пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення за наступний період - з 26.05.17 р. по 21.01.19 р.

Такий період нарахування пені визначений позивачем з врахуванням дати останньої поставки Товару 25.04.18 р. На думку позивача, відповідач повинен був оплатити поставлений Товар протягом 30-ти днів з моменту поставки тобто до 25.05.2018р., останнім днем оплати товару позивач вважає 25.05.18 р.

Суд зазначає, що в силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки положення договору не містять умов щодо встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановлений в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом шести місяців, від дня, коли мало бути виконано зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунки пені на предмет дотримання положень ст. 232 ГК України, суд дійшов висновку, що з урахуванням передбачення сторонами у специфікаціях оплати з відстрочкою платежу 30 календарних днів, кінцевий розрахунок за отриманий за ВН № 357 від 02.04.18 здійснюється до 02.05.2018, тому період нарахування пені на вказаною накладною має бути визначено з 03.05.18р. по 02.11.18р., кінцевий розрахунок за отриманий за ВН № 424 від 25.04.18 здійснюється до 25.05.2018, тому період нарахування пені на вказаною накладною має бути визначено з 26.05.18р. по 25.11.18р.

Суд зазначає, що з врахуванням визначеного позивачем початку нарахування пені (26.05.18) за ВН № 424 від 25.04.18 позивач правильно визначив період нарахування пені з 26.05.18 по 25.11.18, за ВН № 357 від 02.04.18 - з 26.05.18 по 03.11.18.

Перевіривши наданий позивачем розрахунки пені, суд дійшов висновку, що з врахуванням визначеного судом періоду правомірним є нарахування пені за ВН № 424 від 25.04.18 у розмірі 9 144,09 грн., за ВН № 357 від 02.04.18 - у розмірі 38 250,41 грн., всього на суму 47394,50 грн. (Перевірка правильності розрахунку пені здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Еліт".).

Стосовно позовних вимог про стягнення пені в іншій частині суд зазначає, що позов заявлено з порушенням положень ст. 232 ГК України, що є підставою для відмови в задоволенні зазначеної частини вимог.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач розрахував суму 3% річних та інфляційні витрати за наступний період: з 26.05.17 р. по 21.01.19 р.

Перевіривши правильність розрахунку, суд встановив, що вимоги в частині стягнення інфляційних та 3% річних за прострочення оплати вартості отриманого товару є обґрунтованими.

Перевірка правильності розрахунку інфляційних та 3% річних здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Еліт".

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За даних обставин, позовні вимоги про стягнення 298 936, 81 грн. основного боргу, 47 394,50 грн. пені, 15 491,96 грн. інфляційних, 5 897,00 грн. 3% річних є обгрунтовані та підлягають задоволенню, в іншій частині позову суд відмовляє за безпідставністю та необгрунтованістю.

За результатами вирішення спору судові витрати щодо судового збору у справі покладаються на Відповідача відповідно ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 130, 231, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства виробничо- комерційної фірми «ОЛІКА», 36007, м. Полтава, пров. Перспективний, буд. 1-А; Код на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ТЕРМЕТ", 49000 м. Дніпро, пл. Академіка Стародубова, б. 1, кв. 16, код ЄДРПОУ 8 936, 81 грн. основного боргу, 47 394,50 грн. пені, 15 491,96 грн. інфляційних, 5 897,00 грн. 3% річних, 5 515,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.05.2019р.

Суддя Киричук О.А.