ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року, м. Херсон, справа № 923/176/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Скадовської філії

до Державного підприємства «Скадовський морський торговельний порт»

про стягнення 21 656,64 грн,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи позивача

12.03.2019 Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» України» в особі Скадовської філії звернулося з позовом до Державного підприємства «Скадовський морський торговельний порт» про стягнення 21 656,64 грн, а саме: 16 938,33 грн основної заборгованості, 291,72 грн річних, 973,39 грн інфляційних та 3 453,20 грн пені; нарахованих за договором № 4-П-СКФ-18 «Про допуск до об’єктів портової інфраструктури» від 09.01.2018.

У якості обґрунтування власної позиції позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору надавав відповідачу протягом 2018 року відповідні послуги на загальну суму 16 938,33 грн, проте відповідач їх вартість не сплатив. У зв’язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов’язання позивачем нараховані вказані суми інфляційних, річних та пені.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 18.03.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (18.04.2019) надати відзив на позов, а позивачу строк (30.04.2019) для надання відповіді на відзив. Проте у вказаний час відповідач відзив на позов не надав. Вказана ухвала направлена відповідачу за його адресою у той же день та отримана ним 22.03.2019, що слідує з поштового повідомлення про вручення № 329. Таким чином судом вжиті належні заходи щодо повідомлення відповідача про заявлений до нього позов та судовий його розгляд.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено будь-яких процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

09.01.2018 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Скадовської філії, як надавачем послуг, та Державним підприємством «Скадовський морський торговельний порт» як користувачем послуг, укладений договір № 4-П-СКФ-18 про допуск до об’єктів портової інфраструктури.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «Предметом договору є надання користувачу послуг з користування об’єктами портової інфраструктури, які закріплені за адміністрацією та знаходяться на її балансі …» (пункту 1.1.),

- «Користувач сплачує плату адміністрації за надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим договором» (пункт 1.2.),

- «Вартість послуг … визначено додатках до цього договору …» (пункт 2.1.),

- «Оплата за користування об’єктами інфраструктури здійснюється на підставі рахунку адміністрації та акту наданих послуг» (пункт 2.3.),

- «Користувач оплачує рахунки протягом п’ятнадцяти днів з дати виставлення рахунку …» (пункт 2.7.),

- «У випадку несвоєчасної сплати послуг, адміністрація має право вимагати від користувача сплати на користь адміністрації пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення до повної сплати заборгованості, включаючи день сплати» (пункт 5.7.).

На виконання умов договору позивач за актами виконаних робіт № 40 від 31.01.2018 на суму 1 753,79 грн, № 86 від 28.02.2018 на суму 1 219,15 грн, № 142 від 31.03.2018 на суму 1 662,07 грн, № 219 від 30.04.2018 на суму 1 520,62 грн, № 274 від 31.05.2018 на суму 1 268,78 грн, № 351 від 30.06.2018 на суму 1 261,80 грн, № 426 від 31.07.2018 на суму 1 332,10 грн, № 504 від 31.08.2018 на суму 1 407,97 грн, № 575 від 30.09.2018 на суму 1 363,40 грн, № 625 від 31.10.2018 на суму 1 402,25 грн, № 667 від 30.11.2018 на суму 1 367,87 грн, № 703 від 31.12.2018 на суму 1 378,54 грн, а всього на загальну суму 16 938,33 грн, надав відповідачу обумовлені послуги, чим виконав взяте на себе за договором зобов’язання.

Проте, за обліковими даними позивача відповідач вартість отриманих послуг не сплатив.

Поряд з цим, через невиконання умов договору позивачем нараховані 291,72 грн річних, 973,39 грн інфляційних та 3 453,20 грн пені.

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов’язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов’язань (майново-господарських зобов’язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір про надання послуг.

Так, за статтею 901 Цивільного кодексу України «за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором». Водночас у відповідності до статті 903 того ж Кодексу «якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором».

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов’язань, за якими:

- «Суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1);

- «кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором» (частина 2);

- «не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши несвоєчасну оплату вартості отриманих послуг, порушив взяте на себе зобов’язання.

Щодо відповідальності за невиконання зобов’язань

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявленої до стягнення суми пені, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов’язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов’язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов’язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме «пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання» (частина 3).

Разом з тим, у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Так, в пункті 5.7. договору сторони встановили можливість застосування неустойки у випадку несвоєчасної оплати за надані послуги.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов’язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов’язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов’язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

Отже нарахування позивачем пені у розмірі 3 453,20 грн за кожним з періодів надання послуг є правомірним.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов’язання

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Сплата інфляційних та річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідач, порушивши грошове зобов’язання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити позивачу 291,72 грн річних та 973,39 грн інфляційних, розрахунок яких судом перевірений та він є правомірним.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати 16 938,33 грн основної заборгованості, 291,72 грн річних, 973,39 грн інфляційних та 3 453,20 грн пені у добровільному порядку, доведеністю позивачем власних вимог, не спростування їх відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у цих сумах.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 149 від 04.03.2019 у сумі 1 921 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Скадовський морський торговельний порт» (75700, Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Манубінська, буд. 2; ідентифікаційний код 01125703) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» України» в особі Скадовської філії (75700, Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Манубінська, буд. 2; ідентифікаційний код 38728486) - 16 938,33 грн основної заборгованості, 291,72 грн річних, 973,39 грн інфляційних, 3 453,20 грн пені та 1 921 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя            М.К. Закурін