СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2019 р. Справа № 905/748/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від позивача (1-го апелянта) - Бєлячкова О.В. - на підставі довіреності від 28.01.2019р.;

від відповідача - Степанова О.В. - на підставі довіреності №3/01 від 02.01.2019р. ;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" - Єфімова К.В. - на підставі довіреності від 29.12.2018р. №1-301;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (2-го апелянта) - Андрійко Є.Л- на підставі довіреності від 26.10.2018р. №14-210,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія", м. Черкаси (вх.№923 Д/2) та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх.№924 Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 (суддя Зекунов Е.В., ухвалене в м.Харків о 14:10год., дата складення повного тексту - 20.08.2018р.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія", м. Черкаси,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія", Донецька область, м. Бахмут,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ,

2. Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз", Донецька область, м. Краматорськ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

про зобов`язання підписати акт приймання передачі природного газу та стягнення заборгованості за договором постачання природного газу у розмірі 13304922,11грн,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" звернулося до господарського суду Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" з позовом, в якому просило суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" підписати акт приймання-передачі природного газу №2198 від 31.10.2017р. до договору постачання природного газу №13/688-17 від 17.02.2017р. про передачу 1076,600 тис.куб. природного газу на суму 9797055,70грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" за договором постачання природного газу №13/688-17 від 17.02.2017р. заборгованість в розмірі 13304922,11грн., з яких: основна заборгованість 9797055,70грн., пеня в розмірі 1116059,10грн., сума штрафу в розмірі 1959411,14грн. інфляційні в розмірі 421273,40грн. та 3% річних в сумі 11122,77грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання ТОВ "Бахмут - Енергія" зобов`язань за договором постачання природного газу №13/688-17 від 17.02.2017р., що полягало у відмові від підписанні акту приймання-передачі природного газу №2198 від 31.10.2017р. про передачу 1076,600 тис.куб. внаслідок чого у споживача виникла заборгованість на загальну суму 13304922,11грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 припинено провадження у справі щодо позовної вимоги про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" підписати акт приймання-передачі природного газу № 2198 від 31.10.2017р. до договору постачання природного газу №13/688-17 від 17.02.2017р. про передачу 1076,60 тис. куб.м. природного газу на суму 9797055,70грн. на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України; відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу №13/688-17 від 17.02.2017р. у розмірі 13304922,11грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу №13/688-17 від 17.02.2017р. місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту поставки у жовтні 2017р. за договором №13/688-17 від 17.02.2017р. ТОВ "Бахмут - Енергія" природного газу в обсязі 1076,6 тис.куб.м, визначеному в акті приймання-передачі №2198 від 31.10.2017р.

Припиняючи провадження в частині позовних вимог про зобов`язання підписати акт прийому-передачі природного газу господарським судом першої інстанції було зазначено про те, що відповідна вимога не може бути предметом позову, оскільки такий акт є доказом підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не є матеріально-правовою чи немайновою вимогою позивача на підставі якої суд приймає відповідне судове рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд скасувати рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було повно, всебічно та об`єктивно досліджено всіх доказів наданих сторонами в обґрунтування свої вимог та заперечень, що призвело до передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог. Зокрема, апелянт посилається на те, що діючий договір на постачання природного газу в жовтні 2017р. щодо відповідача був наявний у позивача і саме позивач, згідно даних Оператора ГТС, був єдиним постачальником природного газу, яким подавались номінації на обсяги природного газу у вказаному періоді, саме позивач і здійснив передачу позивачу спірних 1076,6 тис. куб.м. природного газу відповідно до умов договору, за які відповідач і мав здійснити розрахунки. Необґрунтована відмова відповідача оформити належним чином акти приймання-передачі зазначених обсягів природного газу не є свідченням того, що така операція не відбулась.

Також, апелянт посилається на невірне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення положень розділів ХІІ та XIV Кодексу газотранспортної системи, які встановлюють порядок визначення замовника послуг транспортування природного газу (постачальника), на якого покладаються обов`язки по врегулюванню місячного негативного небалансу в обсягах природного газу, відібраних з газотранспортної системи в тому чи іншому звітному місяці та алгоритм надання необхідних документів та визначення вчинення відповідних дій для врегулювання такого небалансу.

На думку апелянта, відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 9797055,70грн. основного боргу за договором №13/688-17, господарський суд першої інстанції проігнорував положення статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, які визначають обов`язковість дотримання та належного виконання умов укладених договорів суб`єктами господарювання, враховуючи той факт, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив факт здійснення постачання відповідачу, в тому числі 1076,6 тис.куб.м. природного газу за договором №13/688-17 від 17.02.2017р., за які відповідач повинен був розрахуватись, але чого відповідачем зроблено не було, що й стало підставою для звернення позивача до суду з вимогами вказаного змісту.

Також, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що господарським судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено норми процесуального права, а саме положення частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, що полягало у неврахуванні встановлених в рішенні господарського суду м. Києва від 25.06.2018р. у справі №910/2045/18 преюдиційних фактів.

Окрім викладеного, апелянт вважає, що закриваючи провадження у справі в частині зобов`язання відповідача підписати з позивачем акти приймання-передачі природного газу №2198 від 31.10.2017р. до договору постачання природного газу про передачу 1076,60тис. куб. м., місцевий господарський суд невірно застосував норми матеріального права, а саме статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, які не обмежують сторону у визначенні дієвого способу захисту порушених прав та інтересів при звернення до суду із відповідними позовними вимогами і така вимога підлягала розгляду в порядку господарського судочинства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з рішенням господарського суду першої інстанції також не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18, в якій просило суд:

- змінити рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18, виключивши з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення:

- на сторінці 21 абзаци 9-10 наступного змісту:

"Аналізуючи зазначене Розпорядження КМУ від 04.10.2017р. №720-р., суд приходить до висновку, що обов`язок щодо безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню є безальтернативним для ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і має виконуватися не зважаючи на рівень розрахунків для забезпечення населення теплом в опалювальний період.

Таким чином, ПАТ "НАК Нафтогаз України" було зобов`язане постачати природний газ виробнику теплової енергії для виробництва теплової енергії, і це в силу положень Розпорядження КМУ від 04.10.2017р. №720-р. є обов`язком ПАТ "НАК Нафтогаз України", а не правом".

- на сторінці 22 абзаци 1-2 наступного змісту:

"Посилання ПАТ "НАК Нафтогаз України" на ту обставину, що розпорядженням Кабміну №720-р хоча і передбачено обов`язок безперебійного постачання газу, не виключає обов`язку щодо оплати позивачем поставок газу згідно "Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017р. №187, суд відхиляє, оскільки зі змісту вказаного розпорядження Кабміну №720-р слідує безумовний обов`язок постачання газу.

Враховуючи вищевикладене у розрізі положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017р. №720-р, яке є безальтернативним та обов`язковим до виконання, суд приходить до висновку про те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у жовтні 2017 мав обов`язок здійснювати постачання газу ТОВ "Бахмут - Енергія" відповідно до умов договору № 3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017р., а умовами цього Договору та чинним законодавством встановлено право відповідача ТОВ "Бахмут - Енергія", користуватися обсягами природного газу, які зазначені в пункті 2.1 договору № 3342/1718-ТЕ-б".

- на сторінці 23 абзаци 6-7 наступного змісту:

"Проте, суд вважає, що неподання номінації на планові обсягів постачання природного газу не звільняє ПАТ НАК "Нафтогаз України" від обов`язків постачати природний газ ТОВ "Бахмут - Енергія" як споживачу по укладеним між ними договорам постачання природного газу в рамках виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

При цьому, планові обсяги постачання природного газу є узгодженими в силу умов пункту 2.1 коленого з Договорів поставок (зокрема Договору № 3342/1718- ТЕ-6) і такі обсяги мають безперебійно постачатися ПАТ НАК "Нафтогаз України" виробникам теплової енергії у відповідності до Розпорядження КМУ від 04.10.2017р. №720-р".

- на сторінці 23 абзаци 9-10 наступного змісту:

"Враховуючи той факт, що у спірний період між ТОВ "Бахмут - Енергія" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" існують договірні відносини з визначеним обсягом постачання газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, суд вважає, що дії відповідача не можуть бути кваліфіковані як відбір природного газу в обсязі більшому ніж то було передбачено умовами Договору № 13/688-17 "для інших категорій споживачів" (укладеному між ТОВ "Бахмут - Енергія" та ТОВ "Центральна газопостачальна компанія")".

"Суд вважає, що у разі виникнення будь-яких суперечок між сторонами Договору про постачання газу, в тому числі і щодо неподання номінацій, виникнення небалансів газу, останні повинні вирішуватися між відповідним споживачем, в даному випадку ТОВ "Бахмут - Енергія" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Аналогічна позиція наведена в постанові Верховного суду від 22.03.2018р. по справі №904/2092/17, в постанові Верховного суду від 04.04.2018р. по справі №904/5094/17, в постанові Верховного суду України від 01.11.2017р. по справі №922/310/17".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що не підтверджував (не подавав номінацій) планових обсягів природного газу на жовтень 2017р. для Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" за договорами від 25.10.2017р. №3342/1718-ТЕ-6, №3343/1718-БО-6, №3344/1718-КП-6 та не постачав відповідачу в жовтні 2017 року природний газ. Також, апелянт зазначає, що однією з обов`язкових передумов поставки природного газу споживачу є не тільки наявність укладеного з постачальником договору постачання природного газу, а й дотримання сторонами його умов; при цьому слід зазначити, що факт укладення договору не свідчить про здійснення поставки природного газу; відсутність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача на законодавчому рівні виключає можливість здійснення як поставки природного газу такому споживачу, так й розподілу природного газу оператором ГРМ, навіть за наявності укладеного договору поставки природного газу.

Окрім того, апелянт звертає увагу суду на те, що господарським судом першої інстанції було помилково та безпідставно прийнято до уваги звіт про поділ фактичного обсягу природного газу, технічний акт про транспортування природного газу, реєстри обсягів газу, що були використання споживачами по договорах ПАТ "НАК "Нафтогаз України", акт приймання-передачі природного газу, з яких нібито вбачається, що з ресурсу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" ТОВ "Бахмут - Енергія" у жовтні 2017 року було поставлено 1076,00 тис.куб.м. природного газу. Апелянт вказує, що зазначені документи були складені за відсутності уповноваженого представника ПАТ "НАК "Нафтогаз України", у зв`язку з чим жодним чином не можуть бути підтвердженням факту поставки природного газу.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018р. у справі №905/748/18 залишено без задоволення апеляційну Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"; задоволено частково апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія"; рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 скасовано в частині відмови в позові та в цій частині прийнято нове рішення, яким позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" за договором постачання природного газу №13/688-17 від 17.02.2017р. - 9797055,70грн. основної заборгованості, 1116059,10грн. пені, 1959411,14грн. штрафу, 421273,40грн. інфляційних, 11122,77грн. 3% річних, 199573,83грн. судового збору за подання позовної заяви; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" 299360,74грн. судового збору за подання апеляційної скарги; в інший частині рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 залишено без змін.

Апеляційний господарський суд виходив з наявності правових підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача боргу за отриманий природний газ в кількості 1076,6 тис.куб.м. При цьому, судом апеляційної інстанції було зазначено про те, що матеріалами справи не доведено, що вказаний природний газ споживався відповідачем з призначенням використання "для населення". Крім того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивачем самостійно врегульовано небаланс в обсязі 1076,6 тис.куб.м шляхом купівлі на віртуальній торговій точці та відбору обсягу газу з підземних сховищ газу згідно договору зберігання для покриття небалансу у спірному обсязі, що було встановлено рішенням господарського суду м.Києва у справі № 910/2048/18.

Постановою Верховного Суду від 05.03.2019р. у справі №905/748/18 задоволено частково касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія", скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018р. у справі №905/748/18 в частині задоволення позовних вимог та розподілу судових витрат, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Судом касаційної інстанції було зазначено про те, що суд апеляційної інстанції дійшовши висновку про те, що ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" є єдиним постачальником природного газу ТОВ "Бахмут - Енергія" у жовтні 2017 року, не надав оцінки тій обставині, що 25.10.2017р. між ПАТ НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Бахмут - Енергія" було укладено договір постачання природного газу № 3342/1718-ТЕ-6, відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач оплатити його на умовах цього договору.

Верховний Суд також зазначив про те, що судом апеляційної інстанції не було спростовано висновків місцевого суду щодо цільового призначення спірного обсягу поставленого природного газу. Так, зазначаючи, що матеріалами справи не підтверджується, що вказаний природний газ був використаний за призначенням "для населення", судом апеляційної інстанції залишилося не встановленим цільове призначення використання спірного обсягу природного газу, та не надано оцінки доказам у справі, зокрема, технічному акту, складеному між газорозподільчим підприємством Артемівське управління по газопостачанню та газифікацій ПАТ "Донецькоблгаз" та ТОВ "Бахмут - Енергія" №348-1 від 31.20.2017 та акту №500 від 31.10.2017, за якими спірний обсяг природного газу 1076,600 тис.куб.м. розподілено на категорію "населення".

Окрім викладеного, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що судом апеляційної інстанції не було враховано приписи Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 22.03.2017р., розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017р. № 720-р, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.12.2015р. № 1307-р, а також не враховано правові висновки Верховного Суду викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.06.2018р. у справі №904/5621/17, та постановах від 29.08.2018р. у справі №904/8966/17, від 11.09.2018р. у справі №913/932/17, від 04.09.2018р. у справі №904/9570/17, від 20.02.2019р. у справі №922/312/17.

Окрім того, суд апеляційної інстанції, надаючи обставинам, встановленим в рішенні від 25.06.2018р. у справі №910/2045/18 за позовом ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" до ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "Оператор газотранспортної системи України" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ТОВ "Бахмут - Енергія", ПАТ по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" преюдиціального характеру на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України, не зазначив, яким чином та які саме обставини є встановленими та не доказуються при розгляді даної справи відносно ТОВ "Бахмут - Енергія". До того ж судом апеляційної інстанції не надано оцінку складу учасників справи та не враховано, що мотивація, викладена в рішенні, є оцінкою наданих суду доказів, а не фактом, який не потребує доведення у даній справі.

Крім того, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилася оцінка аргументів, викладених в апеляційній скарзі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПАТ НАК "Нафтогаз України", зокрема, заперечення щодо обов`язку ПАТ НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробнику теплової енергії для виробництва теплової енергії в силу Розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017р. № 720-р; щодо встановлення порядку узгодження планових обсягів в силу умов договору; встановлення обов`язку ПАТ НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ споживачу незалежно від поданих номінацій.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.03.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" та апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18; встановлено сторонам у справі строк до 12.04.2019р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 24.04.2019р.

05.04.2019р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзиви на апеляційну скаргу (вх.№3484, вх.№3485), в яких просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/15 залишити без змін.

12.04.2019р. 1-им апелянтом - Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" подано до апеляційного господарського суду письмові пояснення (вх.№3733), в яких просить суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Крім того, 1-ий апелянт при новому розгляді справи №905/748/18 в суді апеляційної інстанції, в підтвердження правомірності заявлених позовних вимог, просив долучити до матеріалів справи копію листа НКРЕКП від 17.01.2019р. за вих.№566/16/7-19, адресованого ТОВ "Центральна газопостачальна компанія", який є відповіддю на звернення позивача щодо роз`яснення ситуації, пов`язаної із використанням ТОВ "Бахмут - Енергія" в жовтні 2017 року 1076,60 тис. куб. м.

Судова колегія не приймає вказаний лист як додатковий доказ у даній справі, оскільки апеляційним господарським судом в силу приписів Господарського процесуального кодексу України переглядаються виключно ті обставини, які були предметом розгляду місцевого господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2019р. оголошено в судовому засіданні перерву до 08.05.2019р.

07.05.2019р. 1-им апелянтом Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" подано до апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення (вх.№4502), в яких просить суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

07.05.2019р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення (вх.№4545), в яких просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/15 залишити без змін.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 08.05.2019р. представник 1-го апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія", просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 залишити без змін.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" підтримав вимоги апеляційної скарги ТОВ "Центральна газопостачальна компанія", просив її задовольнити, рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" також підтримав вимоги апеляційної скарги ТОВ "Центральна газопостачальна компанія", просив її задовольнити, рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Представник 2-го апелянта підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача також підтримав вимоги апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 залишити без змін.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" заперечив проти задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", просив відмовити в її задоволенні.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, представник третьої особи - ПАТ по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені завчасно належним чином (т.9 а.с.49), колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановленого господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" - є підприємством з іноземними інвестиціями, створеним на території України європейським підприємством ЗАО "Е енергія" (Литовська республіка) з метою поліпшення стану теплового господарства та запровадження інвестицій в теплове господарство за участю Європейського банку Реконструкції та розвитку у м Бахмут, м. Соледар та Бахмутського району, та метою якого згідно п 4.2. Статуту є виробництво та постачання теплової енергії споживачам у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з умовами Концесійного договору від 24.07.2007р. зі змінами та доповненнями від 26.10.2017р., укладеного між ТОВ "Бахмут - Енергія" та Бахмутською міською радою, ТОВ "Бахмут-Енергії" отримало на 40 років в концесію цілісний майновий комплекс з метою задоволення суспільних потреб населення у сфері надання послуг теплопостачання на території міста Бахмут, міста Соледар та Бахмутського району (т. 1 а.с.114-123).

Згідно з Концесійним договором, та відповідними ліцензіями (на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії) ТОВ "Бахмут -Енергія" - є єдиними постачальником життєзабезпечуючої послуги з постачання теплової енергії на території м. Бахмут , м. Соледар та району.

Статтею 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.

Тобто, ТОВ "Бахмут - Енергія" за наявності укладеного Концесійного договору, наданих раніше рішень місцевих виконавчих органів влади, наявності необхідних ліцензій - є постачальником теплової енергії для споживачів, у тому числі "захищених споживачів", якими відповідно до пункту 10 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" є побутові споживачі, приєднані до газорозподільної системи, підприємства, установи, організації, що здійснюють надання важливих суспільних послуг та приєднані до газотранспортної або газорозподільної системи, а також виробники теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

В силу приписів статті 179 Господарського кодексу України на ТОВ "Бахмут - Енергія" покладено обов`язок безперебійного забезпечення комунальними послугами (теплопостачання та гарячого водопостачання) споживачів. В свою чергу, такий обов`язок може бути виконаний за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії.

З метою постачання теплової енергії на території обслуговування, ТОВ "Бахмут - Енергія» (надалі - споживач) було укладено з ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" (надалі - постачальник) договори на постачання природного газу: Договір №13/688-17 від 17.02.2017р. (т.1 а.с.17-22) (категорія "інші") та Договір № БО 13/723-17 від 03.04.2017р. (т.1 а.с.23-25) (категорія "бюджетні організації).

Згідно умов Договору №13/688-17 від 17.02.2017р. (надалі - договір №1) (категорія "інші") постачальник зобов`язується поставити природний газ в обсягах і порядку, передбачених даним Договором, а споживач зобов`язується прийняти Газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених даним договором (пункт 1.1. договору №1).

Постачальник передає споживачу газ, шляхом надання номінацій та реномінацій, в тому числі по місяцях (в тис.куб.м): лютий - 303,9; березень - 259,9; квітень - 37,6; жовтень - 77,4; листопад - 235,0; грудень - 313,7. Дані обсяги є плановими та можуть зменшуватись або збільшуватись відповідно до заявок Споживача. Фактичні обсяги споживання природного газу будуть остаточно узгоджені в актах приймання передачі природного газу (пункт 1.2 договору №1).

У випадку невиконання або неналежного виконання споживачем умов договору, щодо проведення розрахунків, для постачальника не є обов`язковим додержання обсягів та графіку постачання природного газу для споживача (пункт 1.3 договору №1).

Споживач за даним договором отримує природний газ з метою використання для власних потреб або використання в якості сировини, а не для перепродажу. Виключенням є АГНКС та інші газові заправки та станції (пункт 1.4 договору №1).

Обсяг газу, що має бути поставлений постачальником підтверджується на підставі пункту 1.2 договору. Збільшення/Зменшення/Анулювання здійснюється на підставі письмових заявок споживача, які подаються факсимільним зв`язком та/або електронною поштою, не пізніше 15 числа місяця, що передує місяцю поставки. Дані заявки є невід`ємною частиною договору (пункту 2.1 договору №1).

У випадку, якщо споживання газу споживачем зменшується або збільшується протягом місяця поставки, порівняно із замовленим обсягом, споживач повинен змінити заявлений обсяг шляхом направлення заявки про зміну заявлених обсягів (збільшення/зменшення) до 25 числа місяця поставки. На підставі зміненої заявки постачальник протягом 5 днів проводить реномінацію - коригування планових обсягів газу (пункту 2.2 договору №1).

Приймання - передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно, крім випадків визначених даним договором або додатковими угодами до нього (пункт 2.4 договору №1).

Приймання-передача природного газу поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 2.5 договору №1).

Для складання Актів приймання - передачі природного газу, споживач до 07 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, зобов`язаний надати Постачальнику копію акту про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу складеного між споживачем та Оператором ГРМ або Оператором ГТС (пункт 2.6 договору №1).

У разі виникнення розбіжностей відповідно до Кодексу ГТС, Газ вважається поставленим і прийнятим споживачем від постачальника на підставі даних та/або документів та/або інформації, які складаються та/або надається Оператором ГТС та/або оператором ГРМ (пункт 2.9 договору №1).

Зміна ціни природного газу визначається в додаткових угодах до даного договору, погоджується сторонами до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки та не може бути змінена після даного терміну (пункт 3.4 договору №1).

У відповідності до пункту 3.4. договору № 13/688-17, сторонами було укладеного додаткову угоду №3 від 20.09.2017р. до договору, якою було узгоджено вартість Газу з 01.10.2017р. за 1000 куб. м. в розмірі 9100,00грн. з ПДВ (т.1 а.с.29).

Згідно пункту 5.2.2 договору №1 постачальник зобов`язується, зокрема:

1) постачати природний газ на умовах та в обсягах визначених даним договором за умови дотримання споживачем дисципліни відбору природного газу та розрахунків за нього;

2) подавати оператору ГТС всі необхідні документи для підтвердження обсягу природного газу необхідного споживачу за умови, що споживач виконав свої обов`язки перед постачальником для замовлення необхідного обсягу природного газу.

Відносини сторін, що не врегульовані даним договором, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання природного газу, Кодексом Газотранспортних систем, Кодексом Газорозподільних систем, затвердженими в установленому порядку (пункт 7.12 договору №1).

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2017р., а в частині не виконання зобов`язань - до їх повного виконання. У випадку, якщо жодна зі Сторін не заявить про свій намір розірвати та/або внести зміни до нього. Даний Договір вважається автоматично пролонгованим на аналогічних умовах з урахуванням всіх додатків до нього на кожен наступний рік (пункт 10.1. договору №1).

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2017 постачальником (позивачем) на виконання умов договору №1 було передано, а споживачем - ТОВ "Бахмут - Енергія" прийнято природний газ в обсязі 37,1 тис м. куб., що підтверджується наступними документами:

1.Акт прийому-передачі природного газу від 31.10.2017р., між ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" та ТОВ "Бахмут -Енергія" на 37,1 тис м. куб. (т. 1 а.с.181);

2.Акт прийому-передачі природного газу (технічний) №348-2 від 31.10.2017р., між ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" (постачальник), ТОВ "Бахмут -Енергія" (споживач) та Газорозподільним підприємством Артемівським управлінням по газопостачанню та газифікацій ПАТ "Донецькоблгаз" (т. 1 а.с.198);

3.Акт приймання передачі послуги розподілу природного газу №500 від 31.10.2017р. між ПАТ "Донецькоблгаз в особі Артемівського УГГ та ТОВ "Бахмут - Енергія" (споживач). Згідно вказаного акту у жовтні 2017 року ПАТ "Донецькоблгаз в особі Артемівського УГГ надало ТОВ "Бахмут - Енергія" послугу розподілу природного газу в загальному обсязі 1349,5 тис.куб.м., з них: для потреб населення - 1076,6 тис.куб.м; для потреб бюджетних організацій - 235,8 тмис.куб.м; для інших категорій споживачів - 37,1тис.куб.м. (т. 1 а.с.155);

4.Акт приймання передачі природного газу №2154 від 31.10.2017р. між ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" (постачальник) та ТОВ "Бахмут -Енергія" (споживач) на 37,1 тис м. куб. (т. 1 а.с.45).

На підставі вищенаведених підтверджених об`ємів природного газу постачальником - ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" було сформовано рахунок на оплату №2158 від 31.10.2017р. на суму 337609,85 грн. в т.ч. ПДВ, який було сплачено споживачем - ТОВ "Бахмут - Енергія" згідно платіжних доручень від 12.12.2017р. №4054 та від 13.12.2017р. №4079, з урахуванням дебетової заборгованості (авансового внеску в розмірі 357,85 грн. згідно довідки та акту звіряння) в повному обсязі (т. 1 а.с.178-179, 183).

03.04.2017р. між ТОВ "Бахмут - Енергія (надалі - споживач) та ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" (надалі - постачальник) було укладено договір № БО 13/723-17 (надалі - договір №2 т.1 а.с.23-28) (категорія "бюджетні організації", відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити природний газ в обсягах і порядку, передбачених даним договором, а споживач зобов`язується прийняти Газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених даним договором (пункт 1.1).

Постачальник передає споживачу газ, шляхом надання номінацій та реномінацій, в тому числі по місяцях (в тис.куб.м): квітень - 60.

Дані обсяги є плановими та можуть зменшуватись або збільшуватись відповідно до заявок споживача. Фактичні обсяги споживання природного газу будуть остаточно узгоджені в актах приймання передачі природного газу (пункт 1.2 договору №2).

У випадку невиконання або неналежного виконання або неналежного виконання споживачем умов договору, щодо проведення розрахунків, для постачальника не є обов`язковим додержання обсягів та графіку постачання природного газу для споживача (пункт 1.3 договору №2).

Споживач за даним договором отримує природний газ з метою використання для власних потреб або використання в якості сировини, а не для перепродажу. Виключенням є АГНКС та інші газові заправки та станції (пункт 1.4 договору №2).

Обсяг газу, що має бути поставлений постачальником підтверджується на підставі пункту 1.2 договору. Збільшення/Зменшення/Анулювання здійснюється на підставі письмових заявок споживача, які подаються факсимільним зв`язком та/або електронною поштою, не пізніше 15 числа місяця, що передує місяцю поставки. Дані заявки є невід`ємною частиною договору (пункт 2.1 договору №2).

Згідно пункту 2.5. договору №2, приймання-передача природного газу поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У разі виникнення розбіжностей відповідно до Кодексу ГТС, Газ вважається поставленим і прийнятим споживачем від постачальника на підставі даних та/або документів та/або інформації, які складаються та/або надається Оператором ГТС та/або оператором ГРМ (пункт 2.9 договору №2).

Зміна ціни природного газу визначається в додаткових угодах до даного договору, погоджується сторонами до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки та не може бути змінена після даного терміну (пункт 3.4 договору №2).

Відповідно до пункту 3.4. договору №2, сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 20.09.2017р. до договору №2, якою узгоджено вартість Газу з 01.10.2017р. за 1000 куб. м. в розмірі 9100,00грн. з ПДВ (т. 1 а.с.30).

У відповідності до пункту 10.1 договору №2, договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2017р., а в частині не виконання зобов`язань - до їх повного виконання. У випадку, якщо жодна зі сторін не заявить про свій намір розірвати та/або внести зміни до нього. Даний договір вважається автоматично пролонгованим на аналогічних умовах з урахуванням всіх додатків до нього на кожен наступний рік.

З матеріалів справи вбачається, що постачальником (позивачем) у жовтні 2017р. на виконання умов договору №2 було передано, а споживачем - ТОВ "Бахмут - Енергія" прийнято природний газ в обсязі 235,8 тис м. куб., що підтверджується наступними документами:

1.Акт прийому-передачі природного газу від 30.10.2017р., між ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" (постачальник) та ТОВ "Бахмут -Енергія" (споживач) на постачання у жовтні 2017 235,8 тис.куб.м природного газу (т. 1 а.с.196);

2.Акт прийому-передачі природного газу (технічний) №348-2 від 31.10.2017р. між ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" (постачальник), ТОВ "Бахмут -Енергія" (споживач) та Газорозподільним підприємством Артемівським управлінням по газопостачанню та газифікацій ПАТ Донецькоблгаз" (т. 1 а.с.198);

3.Акт приймання передачі послуги розподілу природного газу №500 від 31.10.2017р. між ПАТ "Донецькоблгаз в особі Артемівського УГГ та споживачем - ТОВ "Бахмут - Енергія" (т. 1 а.с.155);

4.Акт приймання передачі природного газу №2155 від 31.10.2017р. ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" (постачальник) та ТОВ "Бахмут -Енергія" (споживач) (т. 1 а.с.195).

На підставі вищенаведених підтверджених об`ємів природного газу постачальником (позивачем) було сформовано рахунок на оплату №2159 від 31.10.2017р. на суму 2145779,05грн. в т.ч. ПДВ, який було сплачено споживачем - ТОВ "Бахмут -Енергія" згідно платіжних доручень (№№ 3739, 3753, 3765, 3785, 3799, 3824, 3833, 3841, 3867, 3888, 3895, 3906, 3922, 3933, 3951, 3956, 4027, 4041, 4053, 3961) в повному обсязі (т. 1 а.с.184-194).

З матеріалів справи вбачається, що 27.10.2017р. постачальником - ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" було направлено на адресу ПАТ "Укртрансгаз" лист №27-10/23 щодо місячної номінації у жовтні 2017р. та додано до вказаного листа Плановий розподіл природного газу по споживачах, в якому вказано обсяги природного газу заплановані до постачання ТОВ "Бахмут - Енергія" за договором №13/688-17 (договір №1) - 5,000 тис.куб.м. та договором № БО 13/723-17 (договір №2) - 5,000 тис.куб.м., що разом становить 10,000 тис.куб.м. природного газу (т. 1 а.с.31).

По закінченню місяця, в якому здійснювалось поставка природного газу, станом на 31.10.2017р. фактичний обсяг передачі природного газу за договором №1 та договором №2 від постачальника до споживача становив 272,900 тис.куб.м., про що сторонами було складено та підписано акти приймання-передачі природного газу, а саме: Акт приймання-передачі природного газу № 2154 від 31 жовтня 2017р., про передачу 37,1 тис.куб.м. природного газу та Акт приймання-передачі природного газу №2155 від 31.10.2017р., про передачу 235,8 тис.куб.м. природного газу (т.1 а.с.45,47).

Разом з тим, в листопаді 2017р. Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" було повідомлено постачальника - ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" про те, що загальний обсяг споживання природного газу споживачем - ТОВ "Бахмут - Енергія" з ресурсу постачальника в жовтні 2017р. склав 1349,500 тис.куб.м., що на 1076,6 тис. куб.м. природного газу більше ніж фактичний обсяг передачі згідно підписаних між сторонами зазначених вище актів приймання-передачі.

Дані відомості були отримані ПАТ "Укртрансгаз" під час здійснення алокації за жовтень 2017 року, внаслідок чого, за висновками ПАТ "Укртрансгаз" у постачальника - ТОВ "Центральна газопостачальна компанія", як замовника послуг транспортування, виник негативний місячний небаланс, тобто різниця між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування (позивач) передав у точках входу, і обсягом природного газу, який було відібрано із газотранспортної системи.

Враховуючи данні алокації, постачальником - ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" було направлено на адресу споживача - ТОВ "Бахмут - Енергія" на погодження та підписання два примірники Акту приймання-передачі природного газу №2198 від 31.10.2017р. за Договором № 13/688-17 (договір №1) в обсязі 1076,6 тис.куб.м. та рахунок на оплату №2201 від 31.10.2017р. на суму 9797055,70грн. (т. 1 а.с.48-49).

Також, постачальником було оформлено та надано відповідачу податкові накладні:

- від 31.10.2017р. №682 на суму 337252,00грн. з ПДВ та одержано квитанцію про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних 15.11.2017р. за №;

- від 31.10.2017р. №683 на суму 2145779,05грн. з ПДВ та одержано квитанцію про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних 15.11.2017р. за №;

- від 31.10.2017р. №854 на 9797055,70грн. з ПДВ та одержано квитанцію про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних 15.11.2017р. за №.

Крім того, 29.10.2017р. постачальником - ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" було направлено на адресу ПАТ "Укртрансгаз" лист №4879-17, з метою надання постачальнику інформації, засвідченої споживачем - ТОВ "Бахмут - Енергія", про фактично протранспортований, переданий з ресурсів постачальника (позивача) обсяг природного газу у жовтні 2017р. в обсязі 1349,500 тис.куб.м.(т.1 а.с.56).

З метою отримання заборгованості за поставлений газ по Договору №13/688-17 (договір №1), постачальником було направлено листи з вимогою перерахування коштів, а саме:

лист №4729-17 від 15.11.2017р.;

лист №4732-17 від 17.11.2017р.;

лист №4880-17 від 29.11.2017р. з додатком рахунку № 2201 від 31.10.2017р. та акт приймання передачі №2198 від 31.10.2017р. (т. 1 а.с.57-59).

У відповідь на лист №4732 від 17.11.2017р., листом №01/1087 від 21.11.2017р. споживач - ТОВ "Бахмут - Енергія" повідомив, що зазначені в Акті-приймання передачі природного газу №2198 від 31.10.2017р. та рахунку №2201 від 31.10.2017р. містяться обсяги природного газу для категорії "населення". У зв`язку із чим, споживачем відхилено зазначені документи (Акт приймання-передачі та рахунок) та залишено без виконання, у зв`язку із безпідставністю їх пред`явлення та відсутністю правових підстав для формування.

Відмова споживача - ТОВ "Бахмут - Енергія" була обумовлена тим, що обсяги природного газу, зазначені в актах, не відповідають оформленим обсягам відповідно до актів реалізації природного газу між відповідачем - ТОВ "Бахмут - Енергія" та його споживачами, а також між постачальником та споживачем не існує договору на постачання природного газу для категорії "населення", крім того, споживач не звертався до постачальника з проханням виділити номінації на зазначений в акті №2198 об`єм природного газу (т. 5 а.с.156-157).

Враховуючи несплату споживачем виставлених за договором №13/688-17 (договір №1) рахунків за жовтень 2017р. на загальний обсяг газу 1349,500тис.куб.м. та як наслідок виникненням заборгованості, 01.12.2017р. постачальником - ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" було направлено на адресу споживача - ТОВ "Бахмут - Енергія" вимогу про сплату заборгованості за вих. №4896-17 (т.1 а.с.61), яка згідно відбитку штампу на повідомленні про вручення поштового відправлення була отримана споживачем 05.12.2017р.

У вказаній вимозі постачальник зазначав, що станом на 01.12.2017р. у споживача у зв`язку із неналежним виконанням умов укладеного між сторонами договору №1, а саме: несплатою рахунків №2159 від 31.10.2017р., №2158 від 31.10.2017р. та №2201 від 31.10.2017р. за поставлений природний газ у жовтні 2017р. в обсязі 1349,500тис.куб.м., виникла заборгованість в розмірі 10735086,75грн., яку постачальник просив погасити в семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Згодом споживачем було сплачено рахунки №2159 від 31.10.2017р. та №2158 від 31.10.2017р., проте відмовлено в оплаті рахунку №2201 від 31.10.2017р. на обсяг газу 1076,6тис.куб.м на суму 9797055,70грн., що і стало підставою для звернення ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" з відповідним позовом до господарського суду Донецької області за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, а також правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, з урахуванням приписів статі 269 Господарського процесуального кодексу України, а також враховуючи вказівки Верховного Суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до пункту 1 статті 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Статтею 67 Господарського кодексу України встановлено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Статтями 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 2 статті 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу приписів статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України встановлені Кодексом газотранспортної системи (надалі - Кодекс ГТС), затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2493, зареєстрований в Міністерстві юстиції України за № 1378/27823 06.11.2015р. із відповідними змінами.

Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС, одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом.

Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. З моменту укладення договору транспортування замовник послуг транспортування також одержує право доступу до віртуальної торгової точки.

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" є Оператором газотранспортної системи (надалі - Оператор ГТС) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

З матеріалів справи вбачається, 31.03.2016р. між ПАТ "Укртрансгаз" (надалі - Газотранспортне підприємство) та ТОВ "Бахмут - Енергія" (надалі - замовник) було укладено договір № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (надалі - договір) (т.1 а.с. 128-130), відповідно до умов якого Газотранспортне підприємство зобов`язується надавати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Згідно пункту 2.3. договору, при отриманні газу від замовника на пунктах приймання-передачі в магістральні трубопроводи Газотранспортне підприємство (ПАТ "Укртрансгаз") не набуває права власності на отриманий газ.

Газотранспортне підприємство приймає газ від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ замовнику в загальному потоці в газорозподільні мережі (пункт 2.4 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на час розгляду справи сторони перебувають в договірних відносинах.

В подальшому, 01.05.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" було укладено додаткову угоду №3 до Договору №, пунктом 1 якої Сторони погодили викласти пункт 1.2 договору в наступній редакції: "Річний плановий обсяг транспортування природного газу на 2017 рік Замовника складає 24227,171 тис.куб.м, у томи числі по місяцях в тис.куб.м: січень - 5321,4; лютий - 5029,737; березень - 2653,3; квітень - 393,334; жовтень - 1339,2; листопад - 4067,1; грудень - 5423,1".

Згідно даних викладених в акті №10-17-9 від 31.10.2017р. ПАТ "Укртрансгаз" у жовтні 2017 було надано ТОВ "Бахмут - Енергія" послуги з транспортування газу в обсязі 1349,500 тис.куб.м. (т.5 а.с.158).

Вищенаведена обставина не заперечується сторонами у справі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська газопостачальна компанія" було укладено договір транспортування природного газу № від 17.12.2015р. (надалі - договір), який відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. № 2497.

Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу І Кодексу ГТС, оператор ГТС на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу:

- право користування газотранспортною системою на використання газотранспортної системи в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу;

- послуги транспортування природного газу газотранспортною системою через газотранспортну систему в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій;

- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Умовами пункту 2.1 договору передбачено, що ПАТ "Укртрансгаз" надає ТОВ "Українська газопостачальна компанія" послуги транспортування природного газу (надалі - послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а ТОВ "Бахмут - Енергія" сплачує ТОВ "Українська газопостачальна компанія" встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі ГТС, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором (пункт 2.2 договору).

ТОВ "Українська газопостачальна компанія" (позивач) має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі (пункт 2.6 договору).

Позивач зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому Послуг; дотримуватися обмежень, встановлених цим Договором та Кодексом ГТС, негайно виконувати розпорядження диспетчерської служби ПАТ "Укртрансгаз"; вчасно врегульовувати небаланси (пункт 4.1 договору).

Судова колегія зазначає, що Кодексом ГТС на ПАТ "Укртрансгаз" як Оператора ГТС покладено обов`язок здійснення фізичного балансування, що є заходами, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу (пункт 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС).

Главою 1 розділу ХІ Кодексу ГТС встановлено загальні умови надання номінацій/реномінацій. Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом (пункт 3 глави 1 розділу ХІV Кодексу ГТС).

Для фізичного балансування, а саме забезпечення співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу, ПАТ "Укртрансгаз" у випадку виявлення різниці між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації (небаланс), здійснює комерційне балансування, завдяки якому відновлюється співвідношення обсягів природного газу в газотранспортній системі.

Небалансом є різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації (п. 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС).

Отже, для виявлення ПАТ "Укртрансгаз" у газотранспортній системі небалансів обсягів природного газу ПАТ "Укртрансгаз" здійснює алокацію -віднесення Оператором ГТС обсягу природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників (п. 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС).

При здійсненні алокації ПАТ "Укртрансгаз" як Оператор ГТС використовує в т.ч. фактичні дані стосовно обсягів природного газу, які були передані через точку виходу з газотранспортної системи до суміжних систем - інших газотранспортних систем, газорозподільних систем, газосховищ, установок LNG, систем суміжного газовидобувного підприємства, інших систем, що мають фізичне з`єднання з газотранспортною системою (пункту 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС).

Алокація фактичних обсягів природного газу по кожному замовнику послуг транспортування, поданих (отриманих) ним у точці входу та відібраних (переданих) ним у точці виходу за певний розрахунковий період, здійснюється оператором газотранспортної системи та доводиться ним до замовника послуг транспортування відповідно до вимог розділу XIV Кодексу ГТС (пункт 1 глави 1 Розділу XII Кодексу ГТС).

Оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу за цей газовий місяць (пункт 1 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС).

Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи (пункт 1 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС).

На підставі вказаних правових норм, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" здійснило алокацію обсягів природного газу, відібраних Позивачем з точки виходу з газотранспортної системи до точки входу до суміжної системи - газорозподільної системи, оператором якої є ПАТ "Донецькоблгаз", з якої обсяги природного газу позивача - ТОВ "Українська газопостачальна компанія" були отримані відповідачем - ТОВ "Бахмут- Енергія".

За результатами вказаної алокації у позивача - ТОВ "Українська газопостачальна компанія" було виявлено обсяг негативного місячного небалансу в жовтні 2017 року, що підтверджується наступним:

На виконання наведених положень законодавства Оператором ГТС при здійсненні процедури алокації у жовтні 2017 року, було встановлено, що ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" (позивачем) було надано номінацію на жовтень 2017 року споживачу ТОВ "Бахмут - Енергія" в обсязі 10,000 тис.куб.м.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС для забезпечення належного виконання оператором газотранспортної системи процедури алокації по замовниках послуг транспортування (в розрізі його споживачів) в точках виходу до газорозподільних систем оператори відповідних газорозподільних систем зобов`язані подавати оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний обсяг споживання природного газу кожним споживачем (у тому числі побутовим споживачем), об`єкти якого підключені до газорозподільної системи та якому (його точкам комерційного обліку) оператор газорозподільної системи в установленому порядку присвоїв персональний ЕІС-код як суб`єкта ринку природного газу (окремої точки комерційного обліку) та передав його до бази даних оператора газотранспортної системи.

Публічним акціонерним товариством "Донецькоблгаз", як оператором газорозподільної системи було надано оператору ГТС інформацію про фактичний обсяг споживання природного газу споживача ТОВ "Бахмут - Енергія", який складав 1349,500 тис. куб. метрів (т.2 а.с.56-58).

Пунктом 8 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС встановлено, що алокація фактичних обсягів споживача можлива тільки на постачальника, зазначеного у відповідній підтвердженій номінації / місячній номінації / реномінації.

Отже, виходячи з того, що у ТОВ "Бахмут - Енергія" єдиним постачальником природного газу в жовтні 2017 року був виключно позивач - ТОВ "Центральна газопостачальна компанія", зазначене у відповідній номінації за такий період, то відповідно до пункту 8 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС алокація фактичного обсягу природного газу споживача ТОВ "Бахмут - Енергія" була здійснена на його єдиного постачальника - позивача - ТОВ "Центральна газопостачальна компанія", зазначеного в підтвердженій номінації.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що будь- яким іншим замовником послуг транспортування (постачальником) подавалась номінація для споживача ТОВ "Бахмут - Енергія" в жовтні 2017 року.

Вказані обставини свідчать про отримання відповідачем природного газу в обсязі - 1 076,600 тис. куб. м. саме з ресурсу позивача, а не ресурсу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Зокрема, в матеріалах справи відсутні номінації Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на транспортування природного газу для Відповідача у жовтні 2017 року.

Відповідно до пункту 4 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС фактичний обсяг споживання, визначений оператором газорозподільної системи (ПАТ "Укртрансгаз") по споживачу (відповідачу), який був переданий в установленому Кодексом ГТС порядку оператору ГТС, є обов`язковим для його постачальника (позивача - ТОВ "Центральна газопостачальна компанія").

Враховуючи наведене вище Оператор ГТС, при виконанні алокації в точках виходу до газорозподільних систем, використовує інформацію про фактичний обсяг споживання природного газу кожним споживачем. Інша інформація, яку містить звіт Оператора газорозподільних систем носить виключно інформаційний характер, та застосовується для деяких оперативних перевірок.

Таким чином, згідно з процедурою алокації ПАТ "Укртрансгаз" було встановлено, що позивач - ТОВ "Центральна газопостачальна компанія", як замовник послуг транспортування у жовтні 2017 року подав для транспортування для наступного споживання відповідачем - ТОВ "Бахмут - Енергія" на точках входу до газотранспортної системи обсяг природного газу в розмірі 272,900 тис. куб. м., при цьому відповідач як споживач позивача відібрав за вказаний період з газотранспортної системи на точках виходу обсяг природного газу в розмірі 1349,500 тис. куб. м., що перевищує обсяг поданого позивачем для такого споживача природного газу до газотранспортної системи на негативну різницю 1076,6 тис. куб. м., яка в наступному склала обсяг негативного місячного небалансу позивача згідно з приписами Кодексу ГТС.

Згідно з пунктами 1-5 глави 1 Розділу XIV Кодексу ГТС, замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов`язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення. При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі його контрагентів (споживачів). Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом. Розділом 3 відповідної глави Кодексу ГТС встановлено порядок визначення місячного небалансу замовника послуг транспортування.

У разі негативного значення небалансу замовник послуг транспортування (Позивач) до 12-го числа наступного місяця:

- здійснює купівлю природного газу в інших замовників послуг транспортування;

- здійснює відбір природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації для врегулювання остатнього небалансу за цей газовий місяць (п. 4 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС).

У разі підтвердження достатніх обсягів газу для покриття місячного небалансу у замовника послуг транспортування оператор газосховища до 12-го числа наступного місяця надає оператору газотранспортної системи інформацію про виконання балансуючої номінації з метою здійснення оператором газотранспортної системи балансуючої алокації (пункт 5 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС).

Замовники послуг транспортування після проведення заходів, передбачених пунктами 3-5 цієї глави, для врегулювання місячного небалансу оформлюють, підписують та скріплюють печатками додаткові акти приймання-передачі і коригуючі реєстри та надсилають оператору газотранспортної системи в строк до 12-го числа наступного місяця (пункт 6 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС).

Отже, позивач - ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" після виникнення у нього негативного небалансу за жовтень 2017 року в обсязі 1076,6 тис. куб. м. був зобов`язаний застосувати всі доступні заходи для його усунення, зокрема, заходи, визначені абзацами 2 та 3 пункту 4 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС, а саме: до 12-го числа місяця, за місяцем виникнення небалансу:

- здійснити купівлю природного газу в інших замовників послуг транспортування;

- здійснити відбір природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації для врегулювання неба лансів за вказані періоди в загальному обсязі 1076,6 тис. куб. м., після чого оформити з оператором газосховища додаткові акти приймання-передачі та коригуючі реєстри і надіслати їх ПАТ "Укртрансгаз" як Оператору ГТС з метою здійснення ним балансуючої алокації.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання наведених обов`язків позивач самостійно врегулював власний негативний небаланс в обсязі 1076,6 тис. м. куб. шляхом купівлі на ВТП (вітруальна торгова точка) та відбору обсягу газу з підземних сховищ газу згідно договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 15.04.2015р. № та передачі його ПАТ "Укртрансгаз" на підставі Акту приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ №471/02-17 від 31.10.2017р. для покриття, в тому числі, небалансу в обсязі 1076,6 тис. м. куб. (т.2 а.с.54)

Згідно Звіту Оператора ГТС по точкам входу/виходу замовника послуг транспортування за жовтень 2017 року обсяг небалансу по ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" становить 0,000 тис. куб. м. внаслідок самостійного врегулювання такого небалансу позивачем.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" природного газу в жовтні 2017 року в обсязі 1076,600 тис.куб.м. саме з ресурсу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія".

Колегія суддів також зазначає, що факт споживання природного газу Товариством з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" в обсязі 1076,600 тис.куб.м. в жовтні 2017р. саме з ресурсу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія", також підтверджується рішенням господарського суду міста Києва від 25.06.2018р. у справі №910/2045/18, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" до АТ "Укртрансгаз" про зобов`язання вчинити дії, а саме:

-зобов`язати ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "Оператор газотранспортної системи України", по замовнику послуг транспортування ТОВ "Центральна газопостачальна Компанія", з ЕІС-кодом 56Х61 - здійснити (провести) балансування нерозподіленого природнього газу у жовтні 2017 року в обсязі 1 076,6 тис. куб. м. шляхом закачування даного обсягу до ПСГ ПАТ "Укртрансгаз", згідно глави З розділу II Звіту про надходження та розподіл природного газу замовника і транспортування № 2 від 29.01.2018;

-зобов`язати ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "Оператор газотранспортної системи України", з дня набрання судовим рішенням законної сили, підписати акт приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 29.01.2018 в обсязі 1076,600 тис. куб. м., наданого ТОВ "Центральна газопостачальна Компанія" і направити його за адресою: 18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, 137;

-зобов`язати ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "Оператор газотранспортної системи України", по замовнику послуг транспортування ТОВ "Центральна газопостачальна Компанія", з ЕІС-кодом 56Х61 - оформити і зареєструвати податкову накладну в єдиному реєстрі податкових накладних на послуги по закачуванню газу в ПСГ відповідно до акту приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ від 29.01.2018 в обсязі 1076,600 тис. куб. м. на суму 72 347,52 грн.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог у справі №910/2045/18, господарський суд м.Києва в мотивувальній частині рішення від 25.06.2018 зазначив про те, що:

-"...відповідно до пункту 8 глави З розділу ХП Кодексу ГТС, алокація фактичного обсягу природного газу споживача була здійснена на замовника послуг транспортування, як на постачальника, зазначеного в підтвердженій номінації При цьому жодним іншим замовником послуг транспортування (постачальником) не подавалась номінація для споживача ТОВ "Бахмут - Енергія", що свідчить про безпідставність тверджень позивача про отримання третьою особою - ТОВ "Бахмут - Енергія" природного газу в обсязі -1076,600 тис. куб. м з ресурсу ПАТ "НАК "Нафтогаз України", оскільки в дійсності ПАТ НАК "Нафтогаз України» такого обсягу природного газу ТОВ "Бахмут - Енергія" не постачало.

Відповідно до пункту 4 глави З розділу ХП Кодексу ГТС фактичний обсяг споживання, визначений оператором газорозподільної системи по споживачу, який був переданий в установленому кодексом ГТС порядку оператору ГТС, є обов`язковим для його постачальника.

Враховуючи наведене вище оператор ГТС, при виконанні алокації в точках виходу до газорозподільних систем, використовує інформацію про фактичний обсяг споживання природного газу кожним споживачем. Інша інформація, яку містить звіт оператора газорозподільних систем носить виключно інформаційний характер, та застосовується для деяких оперативних перевірок.

Відповідно до вимог Кодексу ГТС оператором ГТС була проведена процедура алокації по замовниках послуг транспортування, та фактичний обсяг природного газу, використаний споживачем ТОВ "Бахмут - Енергія" - 1349,500 тис. куб. м., було правомірно віднесено на постачальника ТОВ "Центральна Газопостачальна Компанія" (позивача).

У зв`язку з цим, відповідно до вимог Кодексу ГТС та умов п. 9.1 договору на транспортування природного газу № від 17.12.2015, укладеного між ПАТ "Укртрансгаз" та ТОВ "Центральна газопостачальна компанія", у зв`язку перевищенням обсягів відібраного природного позивачем з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу у ГТС постачальником ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" (негативний небаланс), та обов`язку постачальника застосувати всі доступні заходи для його врегулювання, ТОВ "Центральна газопостачальна компанія" було самостійно врегульовано небаланс в обсязі 1076,6 тис. куб. м шляхом купівлі на ВТП (віртуальна торгова точка) та відбору обсягу газу з підземних сховищ газу згідно договору на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу від 15.04.2015 № та передачі його ПАТ "Укртрансгаз" на підставі акту приймання-передачі природного газу при відборі з ПСГ№ 471/02-17 від 31.10.2017 для покриття, в тому числі, небалансу в обсязі 1076,6 тис. куб. м. "

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Судова колегія зауважує, що правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу, вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності .

Таким чином, рішенням господарського суду м.Києва від 25.06.2018р. у справі №910/2045/18 було встановлено обставини щодо позивача відносно того, що в жовтні 2017 року саме позивач, як постачальник природного газу, здійснив передачу 1076,6 тис. куб. м. природного газу ТОВ "Бахмут - Енергія" і вказана обставина підтверджена Оператором ГТС - АТ "Укртрансгаз".

Щодо висновків господарського суду першої інстанції про те, що з реєстру обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з ПАТ НАК "Нафтогаз України" в жовтні 2017р., з технічного акту про транспортування природного газу, акту приймання-передачі природного газу складеного між відповідачем та Оператором ГРМ вбачається що газ у розмірі 1076,600 тис.куб.м було поставлено з ресурсу ПАТ "НАК "Нафтогаз України", колегія суддів зазначає наступне.

Вказані документи не були складені за участю уповноважених представників ПАТ "НАК "Нафтогаз України", та ними не підписувались.

Крім того, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що зазначення у вказаних актах постачальника не передбачено, а отже вказані відомості не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Як було зазначено вище, підстава відсутності номінацій ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на транспортування природного газу в жовтні 2017 року для деяких споживачів, що отримують природний газ з точки виходу з газорозподільної системи ПАТ "Донецькоблгаз" - є вирішальною при визначенні постачальника, що має врегулювати такий небаланс.

Проте, вказана обставина була залишена господарським судом першої інстанції поза увагою.

При цьому, колегія суддів вважає, що в межах даної справи є недоцільним встановлювати та оцінювати обставини щодо взаємовідносин між ПАТ "НАК Нафтогаз України" та ТОВ "Бахмут - Енергія", причин ненадання номінацій в жовтні 2017 року, оскільки дані обставини не мають значення для правильного вирішення справи №905/748/18 та не входять в коло питань, що підлягають дослідженню в даному випадку.

Колегія суддів також наголошує на тому, що ані в акті приймання передачі природного газу №2198 від 31.10.2017, ані в рахунку на оплату №2201 від 31.10.2017 не йде мова про постачання природного газу для населення.

В оскаржуваному рішенні господарський суд першої інстанції зазначив про те, що "...в рахунку на оплату №2201 від 31.10.2017 (до акту №2198 від 31.10.2017) позивач встановив ціну 7583,33 грн. без ПДВ за 1000 куб. м. (на загальну суму 9 797 055, 70 гри. з ПДВ), що значно перевищує ціну на газ, яка згідно постанови КМУ від 22.03.2017 №187 встановлена для виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (4942 грн. без ПДВ за 1000 куб. м.)....".

Проте, на думку судової колегії, вказаний висновок місцевого господарського суду підлягає спростуванню, оскільки вчинений при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, оскільки позивач зазначав в рахунку на оплату від 31.10.2017р. ціну природного газу, визначену умовами укладеного договору №1, враховуючи тим більше той факт, що на позивача не розповсюджуються положення постанови КМУ №187 від 22.03.2017р., оскільки позивач не є суб`єктом, на якого покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу.

У відповідності до пункту 3.4. договору №1, позивач та відповідач уклали між собою додаткову угоду №3 від 20.09.2017р. до договору №1, якою узгодили вартість газу з 01.10.2017р. за 1 тис. куб. м. в розмірі 9100 грн. з ПДВ, яка і була зазначена в рахунку на оплату 1076,6 тис. куб. м. природного газу. Зазначати ціну природного газу, яка встановлена положеннями постанови КМУ №187 від 22.03.2017р., у позивача не було жодних правових підстав в силу викладених вище обставин.

Згідно змісту п.11 Розділу ІІ Правил постачання природного газу затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно о умов постачання природного газу. У випадку недоплати вартості природного газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок відповідно до умов договору постачання природного газу. Датою оплати рахунка є дата, на яку були зараховані кошти на рахунок постачальника. Сторони в п. 4.2. Договору №1 узгодили, що відповідач зобов`язаний сплатити вартість місячного обсягу газу на рахунок позивача наступним чином: 100% розрахунок за фактично отриманий газ у звітному місяці здійснюється до 07-го числа місяця, наступного за місяцем споживання газу. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу, що визначена у п.3.1. Договору №1, на кількість реалізованого у відповідному місяці.

Враховуючий вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що сума заборгованості відповідача утворилась за договором за поставлений газ саме з ресурсу позивача у жовтні 2017 року та складає: 1076,600 тис.куб.м. * 9100,00грн. = 9797055,70грн. та відповідно, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних в сумі 421273,40грн. та 3% річних у розмірі 11122,77грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, за результатами перерахунку розміру 3% річних та інфляційних з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга.Еліт 9.1.3", встановила, що розрахунки позивача є вірними, у зв`язку з чим вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині заявленої до стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1116059,10грн., судова колегія зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230 Господарського кодексу України та пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно пункту 7.3. договору №13/688-17 від 17.02.2017р. (договір №1) встановлено, що у разі порушення оплати згідно пунктів 3.1., 3.2. споживач (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, що нараховується від суми простроченого платежу за кожен день.

Перевіривши розрахунок пені, судова колегія встановила, що розрахунок пені здійснено позивачем у відповідності до вимог статті 232 Господарського кодексу України та із врахуванням шестимісячного терміну, у зв`язку із чим, вимога позивача про стягнення пені в заявленому розмірі відповідає вимогам чинного законодавства та є такою, що підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1959411,14грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 09.02.2018р. у справі №911/2813/17, від 22.03.2018р. у справі №911/1351/17.

Згідно пункту 7.4. договору №13/688-17 від 17.02.2017р. (договір №1), в разі порушення споживачем порядку та строків оплати поставленого постачальником газу більш ніж на 20 днів, постачальник має право стягнути штраф в розмірі 20% від вартості поставленого обсягу природного газу в місяці, за який виникла заборгованість.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача, дійшла висновку про його правомірність та відповідно наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафу в розмірі 1959411,14грн. в повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача - ТОВ "Бахмут - Енергія" підписати акт приймання-передачі природного газу №2198 від 31.10.2017р. до договору постачання природного газу №13/688-17 від 17.02.2017р. (договір №1) про передачу 1076,600 тис.куб.м. природного газу на суму 9797055,70грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України визначений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказані норми чинного законодавства України не передбачають такого способу захисту прав, як підписання акта приймання-передачі товару за договором постачання природного газу.

Зокрема, заявлена вимога про зобов`язання підписати акт прийому-передачі природного газу за договором не може бути предметом позову, оскільки такий акт є доказом підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не є матеріально-правовою чи немайновою вимогою позивача, на підставі якої суд приймає рішення.

Слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення. Заявлена позивачем вимога про зобов`язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Крім того, за приписами статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 6 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання є заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Отже, зобов`язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу не тільки суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав, а також є втручанням у господарську діяльність суб`єкта господарювання, що, як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення. Те саме стосується й позовної вимоги про зобов`язання відповідача оформити і зареєструвати податкову накладну.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В статтях 6 та 13 цієї Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2003р. у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція міститься в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004р. № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, згідно з яким верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Відповідно до пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з частин 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

Судова колегія зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996р. у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У зв`язку із вищевикладеним, судова колегія вважає, що зобов`язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу не тільки суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав, а є втручанням у господарську діяльність суб`єкта господарювання, що, як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення та є неефективним, з огляду на відсутність механізму його виконання та як наслідок неможливості відновити втрачене право позивача.

Отже, в даній частині рішення господарського суду Донецької області про припинення провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України підлягає залишенню без змін.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором постачання природного газу №13/688-17 від 17.02.2017р., а саме: 9797055,70грн. основної заборгованості, 1116059,10грн. пені, 1959411,14грн. штрафу, 421273,40грн. інфляційних та 11122,77грн. 3% річних.

Оскільки місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" слід задовольнити частково, рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 в частині розгляду даної позовної вимоги скасувати та прийняти нове, яким вказану вимогу задовольнити в повному обсязі.

Судова колегія також зазначає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з вимогами виключити з мотивувальної частини певні абзаци не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду було скасовано в частині розгляду позовних вимог про стягнення заборгованості, з викладенням іншої правової позиції у справі, зазначеною в мотивувальній частині даної постанови.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керується положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.2, ч.1 ст.275, п.п.1,2 ч.1 ст. 277, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 скасувати в частині відмови в позові та в цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" (84500, м. Бахмут, вул. Зелена, 41, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" (18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, 137, ) за договором постачання природного газу №13/688-17 від 17.02.2017р. - 9797055,70грн. основної заборгованості, 1116059,10грн. пені, 1959411,14грн. штрафу, 421273,40грн. інфляційних втрат, 11122,77грн. 3% річних, 199573,83грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут - Енергія" (84501, м. Бахмут, вул. Зелена, 41, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна газопостачальна компанія" (18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, 137, ) 299360,74грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Апеляційну Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

В інший частині рішення господарського суду Донецької області від 14.08.2018р. у справі №905/748/18 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 10 травня 2019р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.А. Шутенко