ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 року Справа № 923/160/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. розглянувши справу

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав", м.Київ

до Фізичної особи - підприємця Сідельникової Оксани Іванівни, м. Херсон

про стягнення 15873,53 грн.

Без виклику представників сторін.

Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" звернулась до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця Сідельникової Оксани Іванівни заборгованості у розмірі 15873,53 грн., з якої: 6000,00грн. - сума основного боргу, 206,11 грн. - сума інфляційних втрат, 67,42 грн. - сума 3% річних, 3600 грн. - сума штрафу та 6000 грн. - сума дострокової сплати винагороди (роялті).

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору № КБР-04/02/17 від 09.02.2017.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019р. визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Згідно частини 1 статті 12 ГПК України, господарське судочинство здійснюється у порядку наказного та позовного провадження, яке (тобто позовне) може бути загальним або спрощеним. У свою чергу, згідно з частиною 1 статті 247 того ж Кодексу, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, визначення яким надане в частині 5 статті 12 Кодексу. Так, за цією статтею, малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на даний час 1921,00 грн).

З огляду на ціну позову, яка є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та, у відповідності до частини 1 статті 247 та частини 7 статті 250 ГПК України, суд визначив, що дана справа підлягає розгляду виключно у порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, що слідує з частини 5 статті 252 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 06 березня 2019 року прийнято позовну заяву приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" від 25.02.2019 до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу 923/160/19 визначено розглядати за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву з документальним обґрунтуванням викладених в ньому обставин та заперечення (в разі надходження відповіді на відзив), а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивачу запропоновано надати до суду відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 120 ГПК України виклик і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 06 березня 2019 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною 4 ст. 89 ЦК України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

З метою належного повідомлення учасників провадження про розгляд справи судом та про право подати відзив на позовну заяву та заперечення на відзив, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.03.2019 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси місцезнаходження позивача та відповідача, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

До суду повернулось поштове повідомлення з відміткою про вручення ухвали суду позивачу.

17 квітня 2019 року до суду повернулась копія ухвали господарського суду Херсонської області від 06.03.2019 направлена на адресу відповідача, з відміткою пошти повернуто "з інших причин".

Днем вручення судового рішення, згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України, зокрема, є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електрону адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також, судом враховано висновок Європейський суд з прав людини про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов'язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 06.03.2019 на Єдиному державному реєстрі судових рішень

У разі розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до цього Кодексу, без призначення судового засідання, процесуальні дії, строк вчинення яких, відповідно до цього Кодексу, обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Станом на день розгляду справи по суті відповідачем відзиву на позовну заву не надано.

16 квітня 2019 року до суду від позивача у справі надійшла заява від 10.04.2019р. з додатковим обґрунтуванням заявлених позовних вимог.

23 квітня 2019 року до суду від позивача у справі надійшла заява від 15.04.2019р., в якій позивач просить суд вирішити питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу стороні позивача та стягнути з відповідача на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Отже, не надання відповідачем відзиву на позовну заяву не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, а також приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 09 лютого 2017 року між Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" (надалі - УЛАСП або позивач) і Фізичною особою - підприємцем Сідельниковою Оксаною Іванівною (надалі - користувач або відповідач) був укладений Договір № КБР-40/02/17 (надалі - договір).

Згідно умов договору УЛАСП є організацією, що має повноваження надавати право (виключну ліцензію) на використання в комерційній діяльності музичних творів, а також здійснювати збір винагороди ( роялті) за таке використання на підставі Свідоцтва про облік організацій колективного управління майновими правами суб'єктів авторського права та суміжних прав № 19/2011 від 24 січня 2011 року, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України. До матеріалів справи додано копію зазначеного свідоцтва ( а.с.19).

Умовами договору сторони погодили предмет договору, строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати винагороди, а також інших умови.

Відповідно до п. 3.1. договору, Користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП надає користувачу на умовах, визначених договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів. Користувач, в свою чергу, зобов'язується виплатити винагороду (Роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до умов договору та Закону.

Пунктом 3.3. договору, сторони погодили, що користувач зобов'язаний перераховувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (Роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до договору. Відповідний щомісячний платіж, що є складовою частиною винагороди (роялті) має перераховуватись не пізніше ніж за 5 днів до початку місяця, за який він здійснюється.

За умовами договору розмір винагороди (Роялті) не залежить від кількості Творів, що використовуються користувачем підчас дії договору та частоти їх використання.

Додатками до договору є Додаток № 1 від 09.02.17 та Додаток № 2 від 09.02.17.

Додатком № 1 від 09.02.19 визначено перелік закладів в яких користувач здійснює використання творів, а саме : кафе "Касабланка" - розташоване за адресою: вул. Димитрова парк ім. Димитрова, м. Херсон.

Додатком № 2 від 09.02.17 до укладеного договору № КБР/40/02/17 від 09.02.17 сторони визначили, що винагорода (Роялті) нараховується на підставі Закону та цього договору і виплачується щомісячними платежами.

Сторонами також погоджено, що розмір щомісячного платежу має складати 600 грн. за кожен заклад користувача, зазначений у відповідних додатках до договору, загальний розмір щомісячного платежу з дня набуття чинності договору становить 600 грн.. Зазначена сума щомісячно перераховується користувачем на розрахунковий рахунок УЛАСП відповідно до умов договору. Крім того, в пункті 3 Додатку № 2 до договору сторонами погоджено, що виплата платежів проводиться з урахуванням офіційного річного рівня інфляції (тобто загальна сума платежу на кожен наступний рік збільшується шляхом множення на офіційний індекс інфляції попереднього року і т.д.).

Договір № КБР/40/02/17 від 09.02.17 та додатки до договору підписані стонами без зауважень.

Відповідно п. 6.1. договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 09.02.2019 р., а в частині невиконаних фінансових зобов'язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов'язань - до їх повного виконання.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 6.1. дати, дія договору вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах, і так кожного разу коли протягом місяця до завершення строку дії договору не буде належного повідомлення про припинення. Належним повідомленням про припинення зі сторони користувача є лист з доданим до нього Актом припинення використання творів, що має бути підписаний уповноваженими представниками сторін. Повідомлення про припинення дії цього Договору має бути надіслане засобами поштового зв'язку (цінним листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є чек відділу поштового зв'язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення.

Так, позивач у позовній заяві зазначає, що оскільки жодна з сторін не повідомляла іншу сторону про припинення дії договору в порядку п. 6.2. цього договору, то станом на дату звернення до суду з позовною заявою строк дії договору визначається періодом з 09.02.2017 по 09.02.2020.

Крім того, позивачем у заяві з додатковими поясненнями зазначено, що укладений з відповідачем договір № КБР/40/02/17 від 09.02.17 не є нікчемним та не визнавався недійсним, а тому є чинним.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем зазначено період виникнення прострочення платежів - з травня 2018 року по лютий 2019 року включно. Позивач вказав, що за весь час з моменту підписання договору і до дати підписання позовної заяви відповідач мав право легально здійснювати комерційне використання музичних творів. Однак, відповідач не дотримувався належним чином зустрічного обов'язку - обов'язку сплачувати винагороду позивачу.

За період з травня 2018 року по лютий 2019 року відповідачем оплата за публічне виконання творів на підставі договору взагалі не здійснювалась, тому заборгованість відповідача за вказаний період склала 6000,00 грн., у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

Підставою для звернення Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" до господарського суду Херсонської області стало невиконання Фізичною особою - підприємцем Сідельниковою Оксаною Іванівною зобов'язань відповідно до укладеного договору № КБР/40/02/17 від 09.02.17, щодо здіснення платежів за даним договором.

Проаналізувавши заявлені позовні вимоги з положеннями чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим Законом (ч. 2 ст. 418 ЦК України).

Перелік об'єктів права інтелектуальної власності визначений ч. 1 ст. 420 ЦК України. Зокрема, об'єктами права інтелектуальної власності є літературні та художні твори, які в свою чергу є об'єктами авторського права (ч. 1 ст. 433 ЦК України), до складу яких входять музичні твори (з текстом або без тексту) (п. 1 ч. 1 ст. 433 ЦК України), а також виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення, які в свою чергу є об'єктами суміжних прав (ч. 1 ст. 449 ЦК України).

Відповідно до статті 422 ЦК України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ч. 1 ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

До майнових прав інтелектуальної власності на об'єкт суміжних прав відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦК України відносяться: право на використання об'єкта суміжних прав; виключне право дозволяти використання об'єкта суміжних прав; право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта суміжних прав, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон), виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Згідно частини другої статті 426 ЦК України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд з додержанням при цьому прав інших осіб.

Частиною третьою статті 426 ЦК України встановлено, що використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільним кодексом України та іншим законом.

Відповідно до частин четвертої і п'ятої статті 32 Закону "Про авторське право і суміжні права" за авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Частиною другою статті 33 зазначеного вище Закону передбачено, що договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: а) особисто; б) через свого повіреного; в) через організацію колективного управління (ст. 45, ч. 1 ст. 47 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону встановлено, що повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Згідно частини п'ятої статті 48 Закону визначено, що на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

До матеріалів позовної заяви додано копію свідоцтва про облік організацій колективного управління №19/2011 від 24.01.2011 виданого - Приватній організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" щодо управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права або суміжних прав.

Крім того, до матеріалів справи додано копію укладеного між позивачем та відповідачем Договору № КБР-40/02/17 від 09.02.2017р. з додатками до нього.

З матеріалів справи вбачається, що жодна з сторін письмово не повідомляла іншу сторону про припинення дії договору в порядку п. 6.2 договору, а тому даний договір вважається продовженим на тих же умовах до 09.02.2019 (пункти 6.1, 6.2 договору), докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

За встановлених обставин, в спірний період з травня 2017 року по лютий 2019 року договір був чинним, недійсним не визнавався, а тому був обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Судом встановлено, що укладений між Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" і Фізичною особою - підприємцем Сідельниковою Оксаною Іванівною договір за своїм змістом та правовою природою є ліцензійним договором.

Згідно приписів ст. 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання в силу припису статті 525 ЦК України не допускається.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

З урахуванням пунктів 3.1, 3.3 договору, підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 Додатку № 2 до договору, за здійснення використання творів шляхом їх публічного виконання відповідач був зобов'язаний виплачувати позивачу щомісячну винагороду (роялті) в сумі 600,00 грн. за кожен заклад відповідача щомісячно.

Відповідно до пункту 3.3 договору відповідач був зобов'язаний перераховувати на поточний рахунок позивача узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору винагороду (роялті) не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця, за який здійснюється платіж.

Відповідач період дії договору не виконав належним чином зобов'язання щодо виплати винагороди (роялті).

Судом встановлено, що неоплаченим періодом, за який позивач просить стягнути заборгованість, є період з травня 2018 року по лютий 2019 року, заборгованість за який складає 6000,00 грн. (основний борг).

Докази здійснення відповідачем оплати винагороди (роялті) за вказані періоди в матеріалах справи відсутні.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку суми основного боргу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 6000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 206,11 грн. інфляційних втрат, 67,42 грн. 3% річних, 3600,00 грн. штрафу за прострочення грошового зобов'язання за договором та 6000,00 грн. дострокової сплати винагороди (Роялті), нараховані на підставі п. 3.6 договору.

Так, згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вважає його вірним, а тому вимоги щодо стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 206,11 грн. та суми 3% річних у розмірі 67,42 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3600,00 грн. штрафу, в зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобов'язання за договором та 6000,00 грн. дострокової сплати винагороди (Роялті).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Умовами договору встановлено, що якщо користувач прострочить платіж стосовно одного місяця на строк більший ніж 4 (чотири) місяці, то користувач повинен буде сплатити УЛАСП штраф, що складає 100% від розміру простроченого платежу. Крім цього, в разі зазначеної прострочки УЛАСП набуває право на дострокове отримання винагороди (Роялті) за строк в повному обсязі ( п.3.6 Договору).

Судом встановлено порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору стосовно строків оплати винагороди (роялті). При цьому, оплата щомісячних платежів за травень 2018 - лютий 2019 року прострочена на строк, більший ніж 4 місяці. За таких обставин, враховуючи положення пункту п. 3.6 Договору, вимоги позивача про стягнення 3600,00 грн. штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що розрахована позивачем сума дострокової винагороди (Роялті) в розмірі 60000,00 грн. є обґрунтованою, а тому стягненню підлягають 60000,00 грн. дострокової сплати винагороди (Роялті).

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Судовими витратами у даній справі є:

- витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 334 від 15.02.2019 у сумі 1921,00 грн.,

- витрати позивача, пов'язані з правничою допомогою адвоката у сумі 5000,00 грн., які сплачені позивачем платіжними дорученнями № 2958 від 22.02.2019р. на суму 5000,00 грн.

При вирішенні розподілу судових витрат суд зазначає, що у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України «судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених вимог», а тому судовий збір у сумі 1921,00 грн. підлягає компенсації позивачу за рахунок його стягнення з відповідача.

Натомість, відносно витрат позивача на отримання правничої допомоги суд зазначає, що згідно з пунктом 1 частини 4 статті 129 ГПК України «інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача», а за частиною 5 цієї ж статті «під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; …».

Зокрема, в "Акті затвердження сторонами обсягу надання правничої допомоги в суді першої інстанції, яка оплачена Клієнтом" від 14.04.2019р., представником позивача адвокатом Хлєбніковим С.Г. серед іншого зазначено, що Адвокатським об'єднанням «ІНТЕЛКРАФТС», яке надавало правничу допомогу позивачу, всього надано допомоги на загальну суму 5000,00 грн. Зазначеною оплатою охоплюється наступний перелік робіт адвоката/адвокатів:

- Підготовка позовної заяви, аналіз документів для підготовки позовної заяви, проведення розрахунків загальної заборгованості - 3000,00 грн.;

- Аналіз законодавства, надання консультацій Клієнту - 1000,00 грн..;

- Підготовка процесуальних документів - 1000,00 грн..

Вся проведена робота загалом - 5000,00 грн.

На думку суду, роботи щодо "Аналіз законодавства, надання консультацій Клієнту" та "Підготовка процесуальних документів" не пов'язані з розглядом справи, оскільки вказані роботи не відносяться до підготовки позовної заяви та ніяким чином не впливають на вирішення спору по суті.

Більш того, суд вважає, що розмір юридичних послуг не пропорційний сумі стягнення та предмету судового розгляду, з огляду на відсутність складності в аналізі зобов'язань, які виникли між сторонами, та відсутності потреби в участі представника позивача у розгляді справи (справа розглянута без виклику сторін).

Таким чином, на розсуд суду, достатньою сумою компенсації витрат позивача на сплату правничої допомоги, які підлягають стягненню з відповідача є, 3000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 233- 242, Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сідельникової Оксани Іванівни (АДРЕСА_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. Є. Сверстюка, буд. 23, оф. 1016, , п/р НОМЕР_2 в АТ "Укрексімбанк" в м. Києві, МФО 322313) суму основного боргу у розмірі 6000,00 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 206,11 грн., суму 3% річних у розмірі 67,42 грн., суму штрафу у розмірі 3600,00 грн., суму дострокової сплати винагороди (Роялті) в розмірі 6000,00 грн., суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. та 3000,00 грн. компенсації по сплаті витрат на правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Суддя С.В. Нікітенко