ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1974/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ "Інфокс"в особі філії "Інфоксводоканал" - адвокат Бочева Л.А.

від ЖБК "Вимпел-8" - адвокат Ростомов Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу „Вимпел-8"

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2019

по справі №916/1974/18

за позовом Житлово-будівельного кооперативу „Вимпел-8"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс" в особі філії „Інфоксводоканал"

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 р. Житлово-будівельний кооператив „Вимпел-8" (далі - ЖБК „Вимпел-8") звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс" в особі філії „Інфоксводоканал" (далі - ТОВ „Інфокс" в особі філії „Інфоксводоканал"), я якому просило суд зобов'язати відповідача письмово, на паперових носіях укласти індивідуальні договори про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з членами ЖБК „Вимпел-8" у відповідності до типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. за №630 та відкрити особові рахунки кожному співвласнику будинків ЖБК „Вимпел-8".

В обґрунтування заявлених позовних вимог ЖБК „Вимпел-8" зазначає про ухилення відповідача від укладення з членами кооперативу індивідуальних договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення всупереч вимогам чинного законодавства та рішенню загальних зборів ЖБК „Вимпел-8".

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.02.2019 у задоволенні позовних вимог відмолено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на приписи ст.ст. 1, 16, 20, 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та постанову Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630 зазначив, що вказані приписи чинного законодавства дозволяють суду дійти висновку, що укладання договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення між виконавцем та кінцевим споживачем (мешканцем квартири) є обов'язковим для останніх в силу прямої вказівки закону.

Поряд з цим, вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову ЖБК "Вимпел-8" господарський суд Одеської області посилаючись на статуту ЖБК „Вимпел-8", ст. ст. 2, 3 Закону України „Про кооперацію" зазначив, що надане положеннями Статуту право кооперативу захищати інтереси його членів у судових органах передбачає право кооперативу саме як юридичної особи, та опосередковано його членів, на захист їх загального інтересу, який відповідає меті діяльності позивача. При цьому, в даному випадку позивач фактично виступає не в інтересах кооперативу як юридичної особи, яка є самостійним учасником цивільних правовідносин, а в інтересах членів цього кооперативу, при цьому, без їх персоніфікації.

Посилаючись на приписи ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України місцевий господарський суд відзначив, що кооператив, який за своїм правовим статутом є юридичною особою, наділений певними правами та, відповідно, має певні інтереси, які повинні відповідати меті кооперації - задоволення потреб членів кооперативу. Поряд з цим, судом зауважено, що інтереси кооперативу можуть як відповідати, так і не відповідати інтересам конкретно визначеного суб'єкта - члена кооперативу.

На думку суду першої інстанції, факт вступу особи до кооперативу не має наслідком виникнення між членом кооперативу та кооперативом відносин представництва, оскільки вказані особи є самостійними учасниками цивільних правовідносин. При цьому, як відзначено судом першої інстанції, в силу приписів Закону України „Про кооперацію" набуття статусу члена кооперативу не має наслідком виникнення відносин представництва між членом кооперативу та кооперативом.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у ЖБК „Вимпел-8" права звертатись до суду за захистом прав та охоронюваних законом інтересів членів кооперативу, а також відзначив, що задоволення позову про зобов'язання ТОВ „Інфокс" письмово, на паперових носіях укласти індивідуальні договори про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення може не відповідати інтересам окремих членів кооперативу.

Судом першої інстанції також відзначено, що приписами Господарського кодексу України передбачено право саме сторони за договором, укладання якого є обов'язковим в силу прямої вказівки закону, на звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. За приписами ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до суду за захистом своїх інтересів надано саме учасникам спірних правовідносин, яке може бути реалізовано як самостійно так і за допомогою інституту представництва. В даному випадку, як відзначив місцевий господарський суд, позивач не наділений приписами чинного законодавства правом представництва членів кооперативу з питання укладання індивідуальних договорів з відповідачем.

З огляду на наведене, Господарський суд Одеської області дійшов висновку, що незважаючи на наявність у відповідача обов'язку укладати договори про надання житлово-комунальних послуг безпосередньо з мешканцями будинків, що свідчить про обґрунтованість та законність доводів позивача з цього приводу, суд констатує факт відсутності у позивача як права на звернення до суду із позовом в інтересах членів ЖБК „Вимпел-8" поза відносинами представництва, так і права вимагати укладення договору, стороною за яким він не є.

Не погодившись із вказаним рішенням до Південного-західного апеляційного господарського суду звернулось ЖБК „Вимпел-8" з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/1974/18 від 11 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що висновки зроблені судом першої інстанції в оскаржуваному рішення є передчасним, здійсненими без урахування обставин, що змусили позивача звернутись до суду та такими, що здійснено з порушенням конституційних прав, норм процесуального та матеріального права.

Так апелянт стверджує, що ЖБК „Вимпел-8" створений і діє у відповідності до Закону України «Про кооперацію», чинного законодавства України та Статуту. ЖБК „Вимпел-8" створено фізичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на основах самоврядування за рахунок самозабезпечення.

Посилаючись на Статут ЖБК „Вимпел-8" апелянт відзначає, що для реалізації мети діяльності ЖБК, загальні збори надали право юридичної особи захищати права і законні інтереси членів кооперативу у державних органах влади, органах місцевого самоврядування і судах. Так, загальні збори ЖБК „Вимпел-8" прийняли рішення про перехід на індивідуальні договори - платежі за комунальну послугу водопостачання, а саме розірвати договір № 4094/1 від 01.11.2000 р., замість нього укласти індивідуальні угоди.

Однак, як стверджує апелянт, ЖБК „Вимпел-8" не може виконати рішення загальних зборів, тому, що відповідач ухиляється від укладання договорів, а саме - відкрити кожному власнику приватної квартири особисті рахунок, що дозволить сплачувати кожному споживачу за обсяги що споживаються у окремій приватної квартирі в умовах наявності обліку.

Скаржник наголошує, що деякі з членів ЖБК „Вимпел-8" намагались самостійно укласти договори з відповідачем, проте останнім відмовлено в укладенні індивідуальних договорів з підстав наявності заборгованості саме ЖБК „Вимпел-8", що за твердженням апелянта не відповідає дійсності.

Посилаючись на приписи Закону України «Про житлово-комунальні послуги» апелянт відзначає, що за умови відсутності особистих рахунків - відсутній облік. Членам кооперативу не нараховуються субсидії, продаж/купівля квартири гальмується з підстав відсутності інформації про заборгованість за послугу водопостачання, члени кооперативу змушені віддавати гроші відповідачу в умовах відсутності обліку.

На переконання скаржника, юридична особа ЖБК „Вимпел-8" не може укласти договір на обсяги, що витрачає на статутну діяльність, розмежувати відповідальність за внутрішньобудинкові мережі, тому, що відповідач сподівається примусово нав'язати колективний договір власної розробки з управління з контролю та промислового водокористування, що підтверджується намаганням подати зустрічний позов у межах даної справи.

Апелянт наголошує, що відповідач два роки приймає гроші від фізичних осіб членів кооперативу без відкритих особистих рахунків, зараховуючи грошові кошти фізичних осіб на розрахунковий рахунок «відділу управління з контролю та промислового водокористування» на особистий рахунок юридичної особи ЖБК „Вимпел-8", за припиненим договором № 4094/1 від 01.11.2000 р. При цьому відповідач отримує пільги саме за фізичних осіб безпосередньо на свій розрахунковий рахунок.

Щодо висновків суду першої інстанції стосовно неможливості ЖБК „Вимпел-8" представляти інтереси членів кооперативу апелянт відзначає, що судом першої інстанції, при вірному посиланні на пункти Статуту ЖБК „Вимпел-8" було зроблено протилежні висновки, чим фактично закріплено незаконність встановленого Статутом представництва членів ЖБК „Вимпел-8".

Посилаючись на приписи ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України та ст. 2, 3 Закону України «Про кооперацію» скаржник зазначає, що метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Таким чином, на думку апелянта, затвердивши Статут, у якому члени ЖБК „Вимпел-8" - мешканні будинку делегували ЖБК „Вимпел-8" представництво своїх інтересів у сфері захисту житлово-комунальних послуг у судах, вони фактично уповноважили ЖБК „Вимпел-8" захищати їх інтереси у даній справі.

Таким чином, апелянт вважає, що є дві необхідні складові для захисту інтересів членів ЖБК самим ЖБК „Вимпел-8", а саме повноваження ЖБК згідно Статуту, прийнятого членами ЖБК та рішення членів ЖБК прийняте на загальних зборах стосовно питання, що є предметом даного позову (укладання індивідуальних договорів). При цьому апелянт вважає, що законодавство не містить обмежень щодо захисту інтересів членів ЖБК, а, навпаки, відповідає меті його створення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1974/18 за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу „Вимпел-8" на рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2019.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 призначено справу до розгляду на 17.04.2019.

02.04.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ТОВ „Інфокс" в особі філії „Інфоксводоканал" в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Так відповідач зазначає, що погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його законним та обґрунтованим, ухваленим у результаті повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин по даній справі, а апеляційну скаргу ЖБК "Вимпел-8" необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На думку відповідача є необґрунтованим посилання апелянта на положення Статуту ЖБК "Вимпел-8" та на рішення членів ЖБК прийняте на загальних зборах стосовно питання укладання індивідуальних договорів, як на підставу наявності права у позивача на звернення до суду із позовом в інтересах членів ЖБК "Вимпел-8", оскільки за приписами ст. 4 ГПК України підставою для звернення є наявність порушення прав та законних інтересів особи, якою подається позов. Однак, позовні вимоги позивача стосуються безпосередньо мешканців будинків, а не діяльності ЖБК "Вимпел-8", як юридичної особи.

Відповідач стверджує, що повноваження щодо представлення інтересів третіх осіб (мешканців будинків) у відповідності до вимог законодавства в позивача відсутні, його посилання на Закон України "Про кооперацію", Статут ЖБК "Вимпел-8" та на рішення членів ЖБК прийняте на загальних зборах є, на думку відповідача, безпідставними та незаконними, оскільки дані рішення не наділяють останнього правом на вчинення такої дії, як подання позову в інтересах третіх осіб.

В свою чергу, на думку відповідача, позовні вимоги не зачіпають інтересів та прав самого позивача, а отже, в зв'язку з відсутністю факту порушення права та інтересу позивача, даний позов підлягає залишенню без задоволення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2019, у зв'язку із перебуванням колегії суддів у відрядженні, розгляду справи перенесено та призначено на 24.04.2019.

22.04.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відповідь на відзив в якій позивач відзначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні фактично визнав недійсним положення Статуту ЖБК "Вимпел-8", позбавивши позивача можливості діяти на підставі Статуту, чим порушив приписи ст. 42 Конституції України та гарантоване ст.55 Конституції України право захищатись членам кооперативу не забороненим законом шляхом.

За твердженням позивача, реалізація рішення загальних зборів водночас захистить права споживачів від яких відповідач отримує гроші без договорів, відновиться облік послуги, нарахування субсидій, зупинить вимикання водопостачання водночас усім, чим забезпечить право людини на питну воду як обов'язкову складову основного права людини на життя та здоров'я. Також, реалізація рішення загальних зборів є безпосередньо Статутною діяльністю ЖБК та захистом майнових і споживчих прав ЖБК, що отримує шанс укласти угоду на обсяги водоспоживання юридичної особи у відповідності до закону.

Позивач зазначає, що обираючи ефективний шлях судового захисту виконання пріоритетного для ЖБК законного рішення загальних зборів у ситуації що склалася, ЖБК діяв згідно Закону України «Про кооперацію» та статуту, у відповідності до законів що регулюють відносини, що виникають у процесі споживання та надання комунальної послуги водоспоживання.

ЖБК "Вимпел-8" також наголошує, що обрав зазначений спосіб захисту у суді саме з урахуванням великої кількості мешканців будинку. Подання усіма мешканцями позовних заяв за встановленою юрисдикцією до районного суду призведе до великого навантаження на суддів цього суду за однаковими позовами. Більше того, мешканці будинку створюючи ЖБК передбачили у Статуті представництво їх інтересів у суді з метою швидкого та ефективного захисту своїх прав у житлово-комунальній сфері.

Некоректним, як вважає позивач, буде і захист права кожного мешканця окремо з огляду на те, що це неодмінно призведе до ситуації, коли частина будинку матиме договір з відповідачем, а частина залишиться без договорів, тобто матиме місце наявність прямих та непрямих договорів з відповідачем одночасно, попре документальну відмову членів кооперативу від непрямих договорів на якій наполягав відповідач у своїх листах.

У судовому засіданні від 24.04.2019 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою на наполягав на її задоволенні.

Представник ТОВ "Інфокс"в особі філії "Інфоксводоканал" надав пояснення відповідно до яких не погоджуються з апеляційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ЖБК "Вимпел-8" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частин першої - третьої статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Звертаючись із позовом до суду ЖБК „Вимпел-8" просило зобов'язати ТОВ „Інфокс" письмово, на паперових носіях укласти індивідуальні договори про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з членами ЖБК „Вимпел-8" у відповідності до типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. за №630, та відкрити особові рахунки кожному співвласнику будинків ЖБК „Вимпел-8". При цьому позивачем зазначено, що відповідач ухиляється від укладення з членами кооперативу індивідуальних договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення всупереч вимогам чинного законодавства та рішенню загальних зборів ЖБК „Вимпел-8".

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов'язку укладати договори про надання житлово-комунальних послуг безпосередньо з мешканцями будинків, що свідчить про обґрунтованість та законність доводів позивача з цього приводу, проте, судом констатовано факт відсутності у позивача як права на звернення до суду із позовом в інтересах членів ЖБК „Вимпел-8" поза відносинами представництва, так і права вимагати укладення договору, стороною за яким він не є.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" який визначає комунальні послуги як результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що до обов'язків споживача віднесено в тому числі укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Цей обов'язок кореспондується з обов'язком виконавця, який визначений у п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору. Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а також форма типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, врегульовані постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630 (з наступними змінами та доповненнями).

Отже, з урахуванням вищенаведених законодавчих приписів, укладання договору про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення між виконавцем та кінцевим споживачем (мешканцем квартири) є обов'язковим для останніх в силу прямої вказівки закону.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою визначаються Законом України "Про питну воду та питне водопостачання" за змістом якого питне водопостачання - діяльність, пов'язана з виробництвом, транспортуванням та постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та систем питного водопостачання.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Відповідно до п. 28 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про ліцензування видів господарської діяльності" діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, крім централізованого водопостачання та водовідведення за нерегульованим тарифом, підлягає ліцензуванню.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 22.03.2017 № 307 „Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення" встановлено, що господарська діяльність у сфері централізованого водопостачання та/або водовідведення підлягає ліцензуванню.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначається Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (пункт 1.1 Правил).

Згідно з пунктом 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

26.04.2014 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" яким внесено зміни, зокрема, до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з якими виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Так з огляду на відсутність доказів на підтвердження здійснення ЖБК "Вимпел-8" господарської діяльності з централізованого водопостачання та/або водовідведення та отримання відповідної ліцензії, останньому згідно наведених вимог чинного законодавства заборонено укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договори на надання послуг з централізованого водопостачання та/або водовідведення, а тому ТОВ „Інфокс" в силу вимог Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" як виконавець послуг, зобов'язаний укладати прямі договори із безпосередніми споживачами послуг (фізичними та юридичними особами), які і повинні їх оплачувати.

Означеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 10.04.2019 р. по справі №910/20990/16, від 12.06.2018 по справі №910/20226/16, від 20.11.2018 р. по справі №910/17959/17.

Разом з цим надаючи оцінку наявності у позивача права на звернення до суду із позовом в інтересах членів ЖБК „Вимпел-8" колегія суддів дійшла наступних висновків.

Кожна особа у відповідності до приписів статті 15 Цивільного кодексу України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як роз'яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У цьому Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

При цьому суд колегія суддів зазначає, що захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв'язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

У відповідності до приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, в обґрунтування заявлених позовних вимог ЖБК „Вимпел-8" посилається на наявність у останнього права на звернення до суду із позовом в інтересах членів кооперативу в силу положень Статуту ЖБК „Вимпел-8" та приписів ст. ст. 2, 3 Закону України „Про кооперацію".

У відповідності до п. 2.2 Статуту ЖБК „Вимпел-8" метою діяльності кооперативу є задоволення економічних, соціальних, житлових та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих інтересів, розподіл між ними ризиків і витрат, розвиток їх самоорганізації, самоврядування і контролю.

Пунктом 9.1.13 Статуту ЖБК „Вимпел-8" визначено, що кооператив має право захищати права і законні інтереси членів кооперативу у державних органах влади, органах місцевого самоврядування і судах.

У відповідності до ст. ст. 2, 3 Закону України „Про кооперацію" кооперативом є юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Надане положеннями Статуту право кооперативу захищати інтереси його членів у судових органах передбачає право кооперативу саме як юридичної особи, та опосередковано його членів, на захист їх загального інтересу, який відповідає меті діяльності позивача.

При цьому, в даному випадку позивач фактично виступає не в інтересах кооперативу як юридичної особи, яка є самостійним учасником цивільних правовідносин, а в інтересах членів цього кооперативу, при цьому, без їх персоніфікації.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Кооператив, який за своїм правовим статутом є юридичною особою, наділений певними правами та, відповідно, має певні інтереси, які повинні відповідати меті кооперації - задоволення потреб членів кооперативу. Поряд з цим, суд зауважує, що інтереси кооперативу можуть як відповідати, так і не відповідати інтересам конкретно визначеного суб'єкта - члена кооперативу.

При цьому, факт вступу особи до кооперативу не має наслідком виникнення між членом кооперативу та кооперативом відносин представництва, оскільки вказані особи є самостійними учасниками цивільних правовідносин. До того ж, в силу приписів Закону України „Про кооперацію" набуття статусу члена кооперативу не має наслідком виникнення відносин представництва між членом кооперативу та кооперативом.

Вищевикладене свідчить про відсутність у ЖБК „Вимпел-8" права звертатись до суду за захистом прав та охоронюваних законом інтересів членів кооперативу із таким позовом.

Судова колегія також погоджується із висновком місцевого господарського суду, що задоволення позову про зобов'язання ТОВ „Інфокс" письмово, на паперових носіях укласти індивідуальні договори про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення може не відповідати інтересам окремих членів кооперативу.

До того ж, приписами Господарського кодексу України передбачено право саме сторони за договором, укладання якого є обов'язковим в силу прямої вказівки закону, на звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За приписами ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Вказаними приписами чинного законодавства право на звернення до суду за захистом своїх інтересів надано саме учасникам спірних правовідносин, яке може бути реалізовано як самостійно так і за допомогою інституту представництва. В даному випадку позивач не наділений приписами чинного законодавства правом представництва членів кооперативу з питання укладання індивідуальних договорів з відповідачем.

Колегією суддів не приймаються до уваги твердження ЖБК „Вимпел-8" з приводу того, що представництво інтересів члені кооперативу здійснюється на підставі Статуту та рішення про перехід на індивідуальні договору (протокол №01/215 від 17.05.2015), оскільки вказані документи не є доказами наділення ЖБК „Вимпел-8" повноваженнями щодо представництва інтересів членів кооперативу у суді.

Крім того судова колегія відзначає, що посилаючись на відмову відповідача укласти індивідуальні договори з членами ЖБК „Вимпел-8" при безпосередньому зверненні останніх, позивачем не надано доказів на підтвердження звернення окремих членів ЖБК „Вимпел-8" до суду із позовом до ТОВ "Інфокс"в особі філії "Інфоксводоканал" з приводу укладення індивідуального договору на водопостачання.

При цьому є, на думку колегії суддів, безпідставним посилання апелянта на те, що подання усіма мешканцями позовних заяв за встановленою юрисдикцією до районного суду призведе до великого навантаження на суддів цього суду за однаковими позовами, оскільки право кожного громадянина України на звернення до суду за захистом порушеного права гарантоване Конституцією України та не ставиться в залежність від навантаження суду.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2019 у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 11.02.2019 р. у справі №916/1974/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 06.05.2019.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.