ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2019м. ДніпроСправа № 904/643/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Гладкової А.Ю,, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг", м. Маріуполь Донецької області

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення пені в сумі 1 410 325 280 грн. 78 коп. та 3% річних в сумі 119 328 739 грн. 22 коп. за умовами договору поставки від 29.10.2010 № ГРД-01/10-5000 в редакції додаткової угоди від 12.10.2018 № ГРД-01/10-5000/2018-10-12

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №001-15.02.19/2 від 15.02.2019, адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 184 від 16.10.2018, адвокат.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" 1 410 325 280 грн. 78 коп. - пені, 119 328 739 грн. 22 коп. - 3% річних, нарахованих позивачем за прострочення оплати заборгованості за договором поставки від 29.10.2010 № ГРД-01/10-5000 в редакції додаткової угоди від 12.10.2018 № ГРД-01/10-5000/2018-10-12.

Ухвалою господарського суду від 25.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 19.03.2019.

14.03.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, не заперечуючи при цьому факт існування заборгованості за поставлений товар, однак в силу постійного блокування рахунків підприємства, фінансових складнощів, обумовлених різноманітними чинниками, наразі сплатити кошти за договором не має фінансової можливості. Крім того, відповідач зазначає, що нарахування пені та 3% річних здійснено позивачем у відповідності до умов договору та додаткових угод до нього і діючого законодавства України, арифметичних помилок у розрахунку не виявлено.

Ухвалою господарського суду від 19.03.2019 за письмовою згодою сторін закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті, оголошено перерву у судовому засіданні до 18.04.2019.

У судовому засіданні 18.04.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити; представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі № 910/2031/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" та відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" про стягнення 10 550 185 455 грн. 20 коп. встановлено, що 29.12.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" (постачальник, позивач) та Відкритим акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", яке перейменовано у Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат", (покупець, відповідач-1) укладено договір поставки № ГРД-01/10-5000.

Згідно п. 1.1. договору постачальник зобов'язався передати у власність покупця залізорудний концентрат (далі - товар), а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар та оплатити його на умовах, передбачених договором і Специфікаціями до нього.

Відповідно до п. 5.1. договору ціна на товар встановлюється в еквівалент до іноземної валюти (долару США) і вказується у Специфікаціях.

Згідно п. 6.2. договору поставлений товар має бути сплачений протягом 21 календарного дня, починаючи з дати поставки партії товару (включаючи день постачання).

Специфікаціями №№ 8 - 18 до договору сторони визначили зміст, ціну, загальну вартість, кількість товару, що підлягав поставці в спірні контрактні періоди (з 01.10.2012 по 30.06.2015), умови та строки його поставки.

У забезпечення належного виконання зобов'язань за договором поставки, 29.04.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" укладено договір поруки № ПР 001-29.04.11, за умовами якого останнє зобов'язалось солідарно відповідати за зобов'язаннями боржника (відповідача-1) перед кредитором (позивачем) належним йому майном, у тому числі коштами. При цьому відповідальність поручителя обмежено 20 000 грн. 00 коп.

Позивач відповідно до умов договору та Специфікацій №№ 8 - 18 до нього в період з 01.10.2012 по 16.05.2015 відвантажив на адресу відповідача-1 товар (концентрат залізорудний) кількістю 7 309 520,70 тонн загальною вартістю 717 208 627 доларів США 39 центів, однак останній неналежним чином виконував свої зобов'язання за договором стосовно своєчасної оплати отриманого товару, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність у відповідача-1 заборгованості перед позивачем на підставі договору в сумі 202 558 991 доларів США 20 центів, що еквівалентно 5 191 546 432 грн. 65 коп. (основний борг).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі № 910/2031/16 (залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2016) позов задоволено частково: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" основний борг в сумі 5 191 526 432 грн. 65 коп., пеню в сумі 437 385 554 грн. 08 коп., 3% річних в сумі 155 395 326 грн. 15 коп., судовий збір в сумі 111 676 грн. 11 коп.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" основний борг в сумі 20 000 грн. 00 коп.; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2016р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі №910/2031/16 змінено, викладено резолютивну частину в іншій редакції.

Постановою Верховного Суду України від 21.06.2017 постанову Вищого господарського суду України від 09.11.2016 у справі № 910/2031/16 скасовано, а справу передано на розгляд до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.08.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі № 910/2031/16 скасовано в частині стягнення пені в сумі 437 385 554 грн. 08 коп., 3% річних в сумі 155 395 326 грн. 15 коп. і в цій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва; в іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі № 910/2031/16 (залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2018р.) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" пені в сумі 2 468 773 770 грн. 41 коп. та 3% річних в сумі 232 481 129 грн. 74 коп. - стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" 2 468 773 770 грн. 41 коп. пені, обчисленої за період прострочення з 09.02.2015 по 19.01.2016 у відношенні заборгованості за договором № ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010; 232 481 129 грн. 74 коп. 3% річних, обчислених за період прострочення з 10.02.2013 по 19.01.2016.

Постановою Верховного Суду від 05.07.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у справі № 910/2031/16 залишено без змін.

Оскільки після прийняття рішення у справі № 910/2031/16 заборгованість за договором поставки № ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010 Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" сплачена не була, Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" неодноразово зверталось до суду з позовними вимогами про стягнення донарахованих сум пені та 3% річних:

- за період прострочення з 09.02.2016 по 28.07.2016, які частково задоволені рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі № 910/2581/17;

- за період прострочення з 29.07.2016 по 21.04.2017, які задоволені у повному обсязі постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 у справі № 910/6984/17. Постановою від 21.02.2018 Верховний Суд залишив дану постанову без змін та зазначив, що враховуючи невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, не зважаючи на існування судового рішення про примусове стягнення боргу, нарахування штрафних санкцій за увесь період прострочення є правомірним, узгоджується з умовами укладеного договору та підтверджується правовим висновком Верховного Суду України;

- за період прострочення з 22.04.2017 по 13.12.2017, які задоволені у повному обсязі рішенням Господарського суду Донецької області від 27.02.2018 у справі № 905/2915/17.

- за період прострочення з 14.12.2017 по 25.05.2018, які задоволені у повному обсязі рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2018 у справі № 904/2525/18.

Крім того, 12.10.2018 сторони уклали додаткову угоду № ГРД-01/10-5000/2018-10-12 до договору поставки № ГРД-01/10-5000 від 29.10.2010, згідно якої:

- сторони дійшли згоди зафіксувати розмір поточної заборгованості (без урахування штрафних санкцій та процентів річних) покупця перед постачальником за поставлений згідно договору товар та закріпити її розмір в еквіваленті, вираженому у доларах США;

- сторони визнають та підписанням даної додаткової угоди підтверджують, що на дату підписання додаткової угоди розмір поточної заборгованості (без урахування штрафних санкцій та процентів річних) покупця перед постачальником за поставлений в період з 23.07.2013 по 16.05.2015 згідно договору товар складає еквівалент 202 558 991 доларів США 20 центів. Оплата цієї заборгованості має відбуватись покупцем згідно з умовами договору та додаткової угоди;

- сторони підтвердили, що частина заборгованості (без урахування штрафних санкцій та процентів річних) у загальній сумі 5 191 526 432 грн. 65 коп. стягнута з покупця на користь постачальника за рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі № 910/2031/16;

- покупець зобов'язаний протягом 5 календарних днів з моменту укладення даної додаткової угоди сплатити постачальнику курсову різницю, розмір якої визначається за формулою: курсова різниця = загальна сума боргу (еквівалент поточної заборгованості покупця в доларах США, у розмірі, вказаному у п.1 додаткової угоди) * курс НБУ UAH/USD на день здійснення платежу та/або вимоги постачальника частина заборгованості, стягнута у судовому порядку (згідно п. 2 додаткової угоди);

- датою оплати покупцем курсової різниці вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника, вказаний у договорі;

- п. 13.7 договору викладено в редакції: «Даний договір вступає в силу з 01.01.2011 та діє до 31.12.2018, а в частині оплати вартості поставленого товару, штрафних санкцій, процентів річних, інфляційних та інших грошових сум, передбачених договором та які підлягають оплаті у зв'язку з договором до повного виконання зобов'язань. Строк позовної давності складає 5 років»;

- згідно ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони визначили, що умови договору та даної додаткової угоди застосовуються у відносинах сторін, які виникли з дати набрання сили договором, а саме з 01.01.2011.

Заборгованість у відповідності до умов додаткової угоди № ГРД-01/10-5000/2018-10-12 до договору поставки № ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010 відповідачем сплачена не була.

У листопаді 2018 Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" звернулось до Господарського суду Донецької області позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" про визнання недійсною додаткової угоди № ГРД-01/10-5000/2018-10-12 від 12.10.2018 (справа № 905/1983/18).

08.11.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" подана зустрічна позовна заява до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" у справі № 905/1983/18 про стягнення курсової різниці в сумі 512 101 890 грн. 97 коп. за додатковою угодою № ГРД-01/10-5000/2018-10-12 від 12.10.2018 до договору поставки № ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" зазначало, що враховуючи те, що між сторонами зобов'язання за договором було визначене у валюті (доларах США) і рішенням суду, яке не припиняє зобов'язальних відносин між сторонами, було стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" заборгованість, еквівалентну 202 558 991 долару США 20 центам, Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" має право на стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" курсової різниці, нарахованої у зв'язку із знеціненням національної валюти та невиконанням зобов'язання щодо розрахунків в іноземній валюті.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 20.11.2018 у справі № 905/1983/18 зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" задоволені у повному обсязі, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" курсову різницю в розмірі 512 101 890 грн. 97 коп. У задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про визнання недійсною додаткової угоди № ГРД-01/10-5000/2018-10-12 від 12.10.2018 до договору поставки № ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010 відмовлено повністю. Рішення Господарського суду Донецької області від 20.11.2018 у справі № 905/1983/18 набрало законної сили.

Враховуючи те, що Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" не виконало судові рішення, якими було стягнуто з останнього заборгованість за договором поставки № ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010, що складає еквівалент 202 558 991 доларів США 20 центів, з урахуванням курсової різниці в розмірі 512 101 890 грн. 97 коп., Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом та на підставі п. 8.3. договору і ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" пеню у розмірі 1 410 325 280 грн. 78 коп. за період з 26.05.2018 по 18.02.2019 та 3% річних у розмірі 119 328 739 грн. 22 коп. за період з 26.05.2018 по 18.02.2019, нарахованих на прострочену заборгованість, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За нормами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до приписів ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За змістом ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (правовий висновок щодо застосування ст.ст. 525, 526, 599, 611 Цивільного кодексу України викладений у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 № 6-1206цс15).

Аналогічна позиція Верховного Суду України у питанні застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, міститься у постановах від 20.12.2010 № 3-57гс10, від 12.09.2011 № 3-73гс11, від 14.11.2011 № 3-116гс11, від 23.01.2012 № 3-142гс11, від 01.10.2014 № 6-113цс14, згідно якої наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до 1291 Конституції України, ст. ст. 18, 326 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов'язковому виконанню на всій території України.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач не виконав судові рішення, якими було стягнуто з останнього заборгованість за договором поставки № ГРД-01/10-5000 від 29.12.2010, що складає еквівалент 202 558 991 доларів США 20 центів, з урахуванням курсової різниці в розмірі 512 101 890 грн. 97 коп.

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Видом неустойки є пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України унормовано, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.3. договору у разі порушення покупцем строків оплати, передбачених п. 6.2. договору, останній зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення аж до фактичного моменту оплати.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 410 325 280 грн. 78 коп. за період з 26.05.2018 по 18.02.2019.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку пені судом порушень чинного законодавства та умов договору не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 119 328 739 грн. 22 коп. за період з 26.05.2018 по 18.02.2019.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних судом порушень чинного законодавства та умов договору не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо викладених у відзиві на позов посилань відповідача на фінансові труднощі, повязані із наявністю арештів на розрахункових рахунках та інших чинників, що стали причиною порушення з його боку договірних зобовязань, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 ст. 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за спірним договором і така відповідальність не може ставитися у залежність від фінансових складнощів відповідача, обумовлених різноманітними чинниками про які вказує відповідач у своєму відзиві на позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Положення аналогічно змісту містяться і у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У відповідності до п. 1.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Таким чином, посилання відповідача на фінансові труднощі не звільняє його від відповідальності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Соборна, 18-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" (87534, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 116-А, ) 1 410 325 280 грн. 78 коп. (один мільярд чотириста десять мільйонів триста двадцять пять тисяч двісті вісімдесят грн. 78 коп.) пені, 119 328 739 грн. 22 коп. (сто девятнадцять мільйонів триста двадцять вісім тисяч сімсот тридцять девять грн. 22 коп.) 3% річних, 672 350 грн. 00 коп. (шістсот сімдесят дві тисячі триста пятдесят грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено 02.05.2019