ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" травня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/587/19
Господарський суд Одеської області, м. Одеса у складі:

судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

розглянувши справу №916/587/19

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс ЛТД" (вул. Валентини Терешкової, буд. №13, м. Одеса, 65078)

до відповідача: дочірнього підприємства "Житлово-Експлуатаційна Дільниця" товариства з додатковою відповідальністю "Чорноморсантехмонтаж" (вул. Валентини Терешкової, буд. №13, м. Одеса, 65078)

про стягнення 23 175,53грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс ЛТД" (далі - ТОВ "Жилсервіс ЛТД") звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з дочірнього підприємства "Житлово-Експлуатаційна Дільниця" товариства з додатковою відповідальністю "Чорноморсантехмонтаж" (далі - ДП «ЖЕД» ТДВ «ЧСТМ») 23 175,53грн., де 18 399,53 грн. - заборгованість, 3 534,19 грн. - пеня, 364,16 грн. - 3% річних, 877,65 грн. - інфляційні.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ "Жилсервіс ЛТД" є власником будинку по вул . Терешкової , 13, про що є свідоцтво про право власності №444852 від 25.05.2006р. У відповідності із видом своєї діяльності позивач надає в оренду власні приміщення. Так, за твердженнями позивача 03.01.2018р. між ним та відповідачем укладено договір про оренду нежитлового приміщення загальною площею 15,4кв.м. на першому поверсі, розташованого за адресою: м. Одеса, вул.Терешкової, 13. Після чого, 03.01.2018р. між останніми складено акт прийому-передачі кімнати (нежитлового приміщення) площею 15,4кв.м. в будинку за адресою м. Одеса, вул. Терешкової, 13 ., таке приміщення було надано відповідачу для користування під офіс. Як зазначає позивач, він свої зобов`язання по договору щодо передачі нежитлового приміщення відповідачеві в орендне користування, що є об`єктом оренди за вказаним договором, виконав у повному обсязі. При цьому, відповідач несвоєчасно сплачував орендну плату чи взагалі не сплачував, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 18 399,53грн., на яку позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

28.03.2019р. від відповідача надійшов відзив на позов (вх.№6082/19), в якому проти задоволення позову заперечує, з огляду на наступні підстави.

Так, відповідач підтверджує, що між сторонами був укладений договір б/№ від 03.01.2018р., строк дії якого був з 01.01.2018р. по 31.12.2018р., орендна плата за яким складає 2024,75грн., у тому числі ПДВ 20% за місяць.

При цьому, відповідач вказавши на акт звірки взаємних розрахунків станом на 03.01.2019р. не погоджується із останнім, з таких підстав.

По-перше вказує, що в акті зазначений договірза №2 від 01.03.2018р., при цьому, в актах про надання Орендарю в тимчасове користування частини нежитлового приміщення вказується договір оренди нежитлового приміщення за №2 від 03.01.2018р., а в позовній заяві про стягнення заборгованості з ДП «ЖЕД» ТДВ «ЧСТМ» заявлений договір без номера від 03.01.2018р. А тому, відповідачу не є зрозумілим який саме договір був складений між сторонами та які зобов`язання за яким договором не виконувались.

По-друге, у зазначеному Акті звірки взаємних розрахунків від 03.01.2019року не має підписів керівника і бухгалтера ДП «ЖЕД» ТДВ «ЧСТМ», тобто перевірки взаємних розрахунків зі сторін відповідача та позивача не було, а також не має документального підтвердження про відправку його на адресу відповідача для проведення звірки. Крім того, відповідач відзначив, що у додатку до позову є Розрахунок основної заборгованості, штрафу за прострочення оплати за договором станом на 04.03.2019р., в якому інформація про дати оплати орендної плати відрізняються з показниками із Акту звірки взаємних розрахунків станом на 03.01.2019 року. Так, відповідач вказує, що в Акті оплата за договором №2 від 03.01.2018 року вказана у вересні, жовтні, грудні 2018року по 2112,02 грн. щомісячно. У розрахунку основної заборгованості станом на 04.03.2019 року значиться оплата: за березень 2018 року проводилася 31.07.18р. в сумі 2024,75грн; за серпень 2018р. проводилась 04.09.2018р. в сумі 2112,02грн; за вересень 2018р. проводилась 18.10.18р. в сумі 2112,02 грн. Тому, у відповідача виникає питання, який із заявлених документів слід брати до уваги.

По-третє, надаючи свій розрахунок заборгованості, вважає, що орендні платежі за нежитлові приміщення і розрахунки по ним, свідчать проте, що «позитивне Сальдо» на 01.01.2019р. у відповідача становить 4642,84грн., тобто є за твердженнями відповідача переплата проти «негативного Сальдо» заборгованості у сумі 18399,53грн., яка заявлена позивачем, останнє підтверджує наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями.

Не погоджується також, із наданими актами про надання майна в оренду, оскільки, кожен акт складений за певний період, а саме: два акта підписані від ДП «ЖЕД» ТДВ «ЧСТМ» керівником В. І. Странською за січень і лютий 2018р., три акта підписані керівником від ДП «ЖЕД» ТДВ «ЧСТМ» Л. В. Сахно за березень, квітень, травень 2018р., а решта актів не мають підпису керівника відповідача ОСОБА_1, тобто відсутні документальні підтвердження про надання в користування нежитлового приміщення в оренду починаючи з червня місяця 2018р.

16.04.2019р. від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№7609/19), в якій зазначено наступне.

На питання відповідача стосовно того, який саме договір був складений між сторонами та які зобов`язання за яким договором не виконувались, зазначив. Йдеться про один та єдиний договір між сторонами по справі від 03.01.2018р. про оренду нежитлового приміщення загальною площею 15,4кв.м. на першому поверсі, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 13., на останньому листі якого після реквізитів сторін вказано його реєстраційний номер 2, так як на титульному листі договору не вказано номер 2, то і в позовній заяві він не вказаний, як договір під номером 2. Також позивач, відзначає, що при складання акту звіряння взаємних рахунків зазначено договір від 03.01.2018р., як договір №2, враховуючи його реєстраційний номер.

На питання відповідача стосовно документів, які потрібно брати до уваги при розрахунку заборгованості, посилаючись на ст.11 ЦК України, положеннями п.4.1., 4.2., договору, зазначає, що сторони уклали договір, в якому визначили плату за користування приміщенням, та врахували той момент, що при зміні витрат на комунальні послуги та експлуатаційні витрати орендодавець повідомляє про це орендаря з новим розрахунком. При цьому, позивач зауважив, що відповідач проти підвищення ціни за оренду не заперечував, а сплатив за користування приміщенням 04.09.2018р.,18.10.2018р. орендну плату у розмірі 2112,02грн., докази додає до позовної заяви.

Стосовно тверджень відповідача проте, що в акті не має підпису ані директора відповідача, ані бухгалтера останнього, тому він на думку відповідача не підтверджує існуючу заборгованість, зазначає наступне.

Позивач зазначає, що акт звіряння взаєморозрахунків - не є доказом виконання чи невиконання зобов`язань по договору. Та погоджується, що в акті допущена помилка, оскільки за зобов`язання за березень дійсно йшла оплата в розмірі 2024,75грн., а не 2112,02грн., як вказав позивач при оформленні акту взаємних розрахунків.

Крім іншого, повивач не погоджується із наданими відповідачем платіжними дорученнями №2531, №2548, оскільки оплата по останнім здійснювалась за користування іншого нежитлового приміщення та за інший період.

Згідно витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2019р., справу розприділено на суддю Цісельського О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.03.2019р. відкрито провадження у справі №916/587/19, ухвалено розглядати справу №916/587/19 в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Копії ухвали про відкриття провадження по справі були направлені на юридичні адреси сторін.

Позивач повідомлений належним чином за юридичною адресою (вул. Валентини Терешкової, буд. №13, м. Одеса, 65078), про що свідчить поштове повідомлення, повернуте на адресу суду із відміткою про вручення.

Відповідач повідомлений належним чином за юридичною адресою (вул. Валентини Терешкової, буд. №13, м. Одеса, 65078), про що свідчить поштове повідомлення, повернуте на адресу суду з відміткою про вручення.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст.248 ГПК України.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

25.02.2006р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано ТОВ "Жилсервіс ЛТД" свідоцтво про право власності на будівлю гуртожитку, що посвідчує право приватної власності на об`єкт, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 13 ., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10950873 від 15.06.2006р.

03.01.2018р. між ТОВ "Жилсервіс ЛТД" (орендодавець) та ДП "ЖЕД" ТДВ "ЧСТМ" (орендар) укладено договір про оренду нежитлового приміщення, який зареєстровано під №2, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в користування нежитлове приміщення загальною площею 15,4кв.м. на першому поверсі, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 13., для використання під офіс. Вказане в пункті 1.1. приміщення передається орендарю у стані, що виключає необхідність додаткового ремонту, обладнане системою опалення та електропостачання примирливо до конструкції приміщення (п.1.1., 1.2. договору).

Відповідно до п.2.1. договору, вступ орендаря у володіння та користування приміщення, вказаним в п.1.1., настає після підписання акту приймання-передачі приміщення.

Положеннями п.п.4.1., 4.2., 4.3., передбачено, що орендна плата за користування приміщенням, вказаним у п.1.1. дійсного договору складає 2024,75грн. в місяць, в тому числі ПДВ 20%. Розрахунок орендної плати являється обов`язковим додатком до дійсного договору. У випадку зміни розцінок на комунальні послуги та експлуатаційні витрати орендодавець повідомляє про це орендаря письмове з новим розрахунком, який являється невід`ємною частиною договору. Орендна плата виплачується орендарем щомісячно, з дня підписання дійсного договору до 5-го числа поточного місяця.

Згідно з п.5.1. договору, за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань по дійсному договору стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Строк дії договору встановлюється з 01.01.2018р. по 31.12.2018р. (п.6.1. договору).

03.01.2018р. актом приймання-передачі нежитлового приміщення, ТОВ "Жилсервіс ЛТД" передав, а ДП "ЖЕД" ТДВ "ЧСТМ" прийняв нежитлове приміщення загальною площею 15,4кв.м. на першому поверсі, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 13.

Листом за вих.№32 від 09.08.2018р. ТОВ "Жилсервіс ЛТД" повідомив ДП "ЖЕД" ТДВ "ЧСТМ" проте, що з 01.08.2018р. орендна плата буде збільшена до 2112,02грн.

На виконання умов договору від 03.01.2018р. позивач передав відповідачу приміщення загальною площею 15,4кв.м. на першому поверсі, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 13., за актом приймання-передачі від 03.01.2018р.

На підтвердження проведення часткової оплати за користування приміщенням, надав платіжні доручення №90 від 31.07.2018р., №200 від 18.10.2018р., №2784 від 04.09.2018р.

Відповідач в свою чергу на підтвердження погашення заборгованості подав суду платіжні доручення №2548 від 31.01.2018р., №2531 від 23.01.2018р., №2657 від 03.05.2018р., №33 від 31.05.2018р., №83 від 23.07.2018р., №90 від 31.07.2018р., №2784 від 04.09.2018р., №200 від 18.10.2018р., №262 від 03.12.2018р.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір оренди є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Як встановлено ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч.6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст.525,526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав умови Договору, передавши Відповідачу об`єкт оренди, що підтверджується відповідним актом приймання-передавання частини нежилого приміщення від 03.01.2018.

Положеннями п.п.4.1., 4.2., 4.3., передбачено, що орендна плата за користування приміщенням, вказаним у п.1.1. дійсного договору складає 2024,75грн. в місяць, в тому числі ПДВ 20%. Розрахунок орендної плати являється обов`язковим додатком до дійсного договору. У випадку зміни розцінок на комунальні послуги та експлуатаційні витрати орендодавець повідомляє про це орендаря письмове з новим розрахунком, який являється невід`ємною частиною договору. Орендна плата виплачується орендарем щомісячно , з дня підписання дійсного договору до 5-го числа поточного місяця.

За твердженням позивача, в період дії договору Орендар не виконував його умови належним чином, не сплачував орендну плату вчасно, або взагалі не сплачував, в результаті чого виникла заборгованість по орендній платі в сумі 18399,53 грн., відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку зробленого позивачем.

За твердженнями відповідача в період дії договору останній виконував умови договору належним чином та заборгованість по орендній платі у останнього відсутня, відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку зробленого відповідачем.

Як встановлено судом, оплата оренди по договору за спірний період з січня по грудень 2018р. здійснена відповідачем частково, що підтверджується наданими:

-платіжним дорученням позивача №90 від 31.07.2018р. (арк. м/с 23) та платіжним дорученням відповідача №90 від 30.07.2018р. (арк. м/с 65) за зобов`язаннями за березень 2018р. у сумі 2024,75грн.;

-платіжним дорученням №2784 від 04.09.2018р. (арк. м/с 24) наданим позивачем, платіжним дорученням №2784 від 04.09.2018р. (арк. м/с 66) наданим відповідачем за зобов`язаннями за серпень 2018р. у сумі 2112,02грн.;

- платіжним дорученням №200 від 18.10.2018р. (арк. м/с 23) наданим позивачем, платіжним дорученням №200 від 18.10.2018р. (арк. м/с 67) за зобов`язаннями за вересень 2018р. у сумі 2112,02грн.;

При цьому, відповідачем, крім попередньо зазначених надано до матеріалів справи наступні платіжні доручення на підтвердження проведення орендної плати за спірний період з січня по грудень 2018р., з яких:

платіжне доручення №2548 від 31.01.2018р., яке не приймається судом, як доказ оплати орендної плати за договором від 03.01.2018р., оскільки оплата згідно останнього проводилась за зобов`язаннями за березень 2017р., що не стосується зобов`язань 2018р. згідно договору від 03.01.2018р.

платіжне доручення №2531 від 23.01.2018р., яке не приймається судом, як доказ оплати орендної плати за договором від 03.01.2018р., оскільки оплата згідно останнього проводилась за зобов`язаннями за грудень 2016р., що не стосується зобов`язань 2018р. згідно договору від 03.01.2018р.

платіжне доручення №2657 від 03.05.2018р., яке не приймається судом, як доказ оплати орендної плати за договором від 03.01.2018р., оскільки оплата згідно останнього проводилась за зобов`язаннями за січень 2017р., що не стосується зобов`язань 2018р. згідно договору від 03.01.2018р.

платіжне доручення №33 від 31.05.2018р., яке не приймається судом, як доказ оплати орендної плати за договором від 03.01.2018р., оскільки оплата згідно останнього проводилась за зобов`язаннями за травень 2017р., що не стосується зобов`язань 2018р. згідно договору від 03.01.2018р.

платіжне доручення №83 від 23.07.2018р., яке не приймається судом, як доказ оплати орендної плати за договором від 03.01.2018р., оскільки оплата згідно останнього проводилась за зобов`язаннями за лютий 2017р., що не стосується зобов`язань 2018р. згідно договору від 03.01.2018р.

При цьому, платіжне доручення №262 від 03.12.2018р. на суму 2112,02грн., надане відповідачем, як доказ оплати орендної плати за зобов`язаннями за жовтень 2018р., приймається судом та буде враховується при обрахунку орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення від 03.01.2018р.

Позивачем, заперечення проти залучення до матеріалів справи надано суду доказу, а саме платіжного доручення №262 від 03.12.2018р. на суму 2112,02грн., не надавались, а тому такі твердження з боку позивача є не спростовані.

Як встановлено судом із 01.08.2018р. змінився розмір орендної плати.

Пунктом 4.2. договору, передбачено, що у випадку зміни розцінок на комунальні послуги та експлуатаційні витрати орендодавець повідомляє про це орендаря письмове з новим розрахунком, який являється невід`ємною частиною договору.

Так, матеріали справи містять лист за вих.№32 від 09.12.2018р., яким директор ТОВ "Жилсервіс ЛТД" повідомив ДП "ЖЕД" ТДВ "ЧСТМ" проте, що з 01.08.2018р. орендна плата буде збільшена до 2112,02грн., на якому директор ОСОБА_2 відначила про вручення останнього 10.08.2019 директору відповідача.

Однак, доказів вручення листа за вих.№32 від 09.12.2018р. матеріали справи не місять, по-перше, немає рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, з відміткою про вручення, по-друге, відсутній особистий підпис директора ДП "ЖЕД" ТДВ "ЧСТМ" на листі вих.№32 від 09.12.2018р., як доказ вручення наручно.

При цьому, попри відсутність вказаних доказів, судом приймається нарахування орендної оплати за серпень-грудень у розмірі 2112,02грн., оскільки відповідач своїми діями, а саме оплатами, які вбачаються із платіжних доручень №2784 від 04.09.2018р. на суму 2112,02грн., №200 від 18.10.2018р. на суму 2112,02грн., №262 від 03.12.2018р. на суму 2112,02грн., автоматично визнав підвищення ціни орендної плати.

Крім того, в розрахунку позивача орендна плата за липень 2018р. визначена як: 2026,98грн., при цьому, така сума нічим не підтверджена, оскільки в період з січня по липень 2018р. орендна плата становила 2024,75грн., що підтверджено матеріалами справи, а саме розрахунком до договору оренди нежитлового приміщення від 03.01.2018р., зареєстрованого під №2. Питання щодо орендної плати у розмірі 2026,98грн., сторонами не вирішувалось, розрахунку останньої матеріали справи не містять, а тому, судом за липень 2018р., приймається як неоплачена орендна плата у розмірі 2024,75грн., а не 2026,98грн., як визначив позивач.

Таким чином, за сукупним підсумком всіх платіжних доручень, які прийняті судом, як доказ часткової оплати орендної плати за договором від 03.01.2018р., загальний розмір сплаченої орендної плати становить 8 360,81грн.

Суд здійснивши перерахунок суми заборгованості, встановив, що належною до сплати сумою заборгованості відповідачем на користь позивача за умовами Договору оренди є 2024,75грн. за січень 2018р., 2024,75грн. за лютий 2018р., 2024,75грн. за квітень 2018р., 2024,75грн. за травень 2018р., 2024,75грн. за червень 2018р., 2024,75грн. за липень 2018р., за 2112,02грн. листопад 2018р., 2112,02грн. за грудень 2018р., що разом становить 16 372,54грн., а не 18399,52., як нараховано позивачем.

Враховуючи те, що загальний розмір за зобов`язаннями січня - грудень 2018р. з орендної плати становлять 24 733,35грн., відповідачем сплачена орендна плата в розмірі 8 360,81грн., тому не оплаченою орендною платою є 16 372,54., у зв`язку з чим у відповідача наявною є заборгованість у сумі 16372,54грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Стосовно наданого позивачем акту звірки взаємних розрахунків від 03.01.2019р., останній не приймається як доказ з огляду на наступне.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

А тому, суд доходить до висновку, що сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій : поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом, тому не підлягає оцінці судом.

Твердження відповідача стосовно відсутності документального підтвердження про надання в користування нежитлового приміщення в оренду починаючи з червня місяця 2018р., оскільки акти складені за певний період, а саме: два акта підписані від ДП «ЖЕД» ТДВ «ЧСТМ» керівником В. І.Странською за січень і лютий 2018р., три акта підписані керівником від ДП «ЖЕД» ТДВ «ЧСТМ» Л. В.Сахно за березень, квітень , травень 2018р., а решта актів не мають підпису керівника відповідача Ірини Борисівни Рись, судом не приймаються до уваги, з огляду на те, що спірний договір не містить положень про обов`язкове підписання орендарем актів про надання в користування нежитлового приміщення в оренду, більше того, обов`язок складання вищезазначених актів також не передбачено договором від 03.01.2018р.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 3534,19грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.1. договору, за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань по дійсному договору стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Положеннями п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14, передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Перевіривши розрахунок позивача пені, судом встановлено, що розрахунки здійснені не вірно, тому судом самостійно здійснено відповідний розрахунок, за яким сума пені становить 2 457,29грн.

- розрахунок суми пені за лютий 2018р.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
2024.7506.03.2018 - 12.04.20183817.00 %71.67
2024.7513.04.2018 - 24.05.20184217.00%79.21
2024.7525.05.2018 - 12.07.20184917.00 %92.42
2024.7513.07.2018 - 06.09.20185617.50 %108.73
- розрахунок суми пені за березень 2018р.

2024.7506.04.2018 - 12.04.2018717.0000 %13.20
2024.7513.04.2018 - 24.05.20184217.0000 %79.21
2024.7525.05.2018 - 12.07.20184917.0000 %92.42
2024.7513.07.2018 - 30.07.20181817.5000 %34.95
- розрахунок суми пені за квітень 2018р.

2024.7507.05.2018 - 24.05.20181817.0000 %33.95
2024.7525.05.2018 - 12.07.20184917.0000 %92.42
2024.7513.07.2018 - 06.09.20185617.5000 %108.73
2024.7507.09.2018 - 25.10.20184918.0000 %97.85
2024.7526.10.2018 - 07.11.20181318.0000 %25.96
- розрахунок суми пені за травень 2018р.

2024.7506.06.2018 - 12.07.20183717.0 %69.78
2024.7513.07.2018 - 06.09.20185617.50 %108.73
2024.7507.09.2018 - 25.10.20184918.00 %97.85
2024.7526.10.2018 - 06.12.20184218.00 %83.87
- розрахунок суми пені за червень 2018р.

2024.7506.07.2018 - 12.07.2018717.00 %13.20
2024.7513.07.2018 - 06.09.20185617.50 %108.73
2024.7507.09.2018 - 25.10.20184918.00 %97.85
2024.7526.10.2018 - 13.12.20184918.00 %97.85
2024.7514.12.2018 - 06.01.20192418.00 %47.93
- розрахунок суми пені за липень 2018р.

2024.7506.08.2018 - 06.09.20183217.50%62.13
2024.7507.09.2018 - 25.10.20184918.00 %97.85
2024.7526.10.2018 - 13.12.20184918.00%97.85
2024.7514.12.2018 - 31.01.20194918.00 %97.85
2024.7501.02.2019 - 04.03.20193218.00%63.90
- розрахунок суми пені за вересень 2018р.

2112.0208.10.2018 - 17.10.20181018.0000 %20.83
- розрахунок суми пені за жовтень 2018р.

2112.0206.11.2018 - 02.12.2018 2718.0000 %56.24
- розрахунок суми пені за листопад 2018р.

2112.0206.12.2018 - 13.12.2018818.00%16.66
2112.0214.12.2018 - 31.01.20194918.00%102.07
2112.0201.02.2019 - 04.03.20193218.00%66.66
- розрахунок суми пені за грудень 2018р.

2112.0207.01.2019 - 31.01.20192518.00 %52.08
2112.0201.02.2019 - 04.03.20193218.00 %66.66

Формула розрахунку пені:

?Р = s * р% * Q/кількість днів у році поточного періоду.

де:

?Р - сума пені; s - сума заборгованості; р% - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Q - кількість днів прострочення випливає.

З врахуванням того, що позивачем заявлена до стягнення більша сума пені, ніж та що встановлена судом, задоволенню підлягає сума пені розрахована судом у розмірі 2 457,29грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 364,16грн. та втрат від інфляції в сумі 877,65грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних, суд встановив, що розрахунок здійснений позивачем неналежним чином, а тому судом самостійно зроблено відповідний розрахунок.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
2024.7506.02.2018 - 04.03.20193923 %65.24
2024.7506.03.2018 - 04.03.20193643 %60.58
2024.7506.04.2018 - 30.07.20181163 %19.30
2024.7507.05.2018 - 04.03.20193023 %50.26
2024.7506.06.2018 - 04.03.20192723 %45.27
2024.7506.07.2018 - 04.03.20192423 %40.27
2024.7506.08.2018 - 04.03.20192113 %35.11
2112.0208.10.2018 - 17.10.2018103 %1.74
2112.0206.11.2018 - 02.12.2018273 %4.69
2112.0206.12.2018 - 04.03.2019893 %15.45
2112.0207.01.2019 - 04.03.2019573 %9.89
Формула розрахунку 3% річних:

?Р = s * Q* 3/кількість днів у році поточного періоду.

де:

?Р - сума 3% річних; s - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочення випливає.

За розрахунком суду розмір 3% річних становить 347,80грн., при цьому, враховуючи заявлену позивачем суму 3% річних у більшому розмірі, ніж встановлено судом, судом підлягають задоволенню частково позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 347,80грн.

Перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат, суд встановив, що розрахунок здійснений позивачем неналежним чином, а тому судом самостійно зроблено відповідний розрахунок.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
за січень 2018р. 06.02.2018 - 04.03.20192024.751.098198.07
за лютий 2018р. 06.03.2018 - 04.03.20192024.751.088178.24
за березень 2018р. 06.04.2018 - 30.07.20182024.751.0011.91
за квітень 2018р. 07.05.2018 - 04.03.20192024.751.068136.98
за травень 2018р. 06.06.2018 - 04.03.20192024.751.068136.98
за червень 2018р. 09.07.2018 - 04.03.20192024.751.068136.98
за липень 2018р. 06.08.2018 - 04.03.20192024.751.075152.22
за жовтень 2018р. 06.11.2018 - 02.12.20182112.021.01429.57
за листопад 2018р. 06.12.2018 - 04.03.20192112.021.02348.94
за грудень 2018р. 07.01.2019 - 04.03.20192112.021.01531.79

Формула розрахунку інфляційних втрат:

[Втрати від інфляції] = [Сума боргу] Ч [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу., [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

За розрахунком суду розмір інфляційних втрат становить 1051,68грн., при цьому, враховуючи заявлену позивачем суму інфляційних втрат у меншому розмірі, ніж встановлено судом, судом підлягають задоволенню в повній мірі позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 877,65грн. інфляційних втрат.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, оцінюючи наявні в справі докази в сукупності, проаналізуваши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс ЛТД" обґрунтовані частково, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, проте підлягають частковому задоволенню з огляду на допущені позивачем помилки при розрахунку суми основного боргу, 3% річних та пені.

Зробивши самостійний розрахунок, суд встановив, що загальна сума заборгованості відповідача, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 16 372,54грн. основного боргу, 2 457,29грн. пені, 877,65грн. інфляційних втрат, 347,80грн. 3% річних.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, позивач відзначив судовий збір у розмірі 1921грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 1921грн., які підлягають відшкодуванню платнику внаслідок часткового задоволення його вимог за рахунок відповідача в сумі 1662,37грн.

Керуючись ст.ст.13, 76, 86, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов - частково.

2.Стягнути з дочірнього підприємства "Житлово-Експлуатаційна Дільниця" товариства з додатковою відповідальністю "Чорноморсантехмонтаж" (вул. Валентини Терешкової, буд. №13, м. Одеса, 65078, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс ЛТД" (вул. Валентини Терешкової, буд. №13, м. Одеса, 65078, ) 16 372 (шістнадцять тисяч триста сімдесят дві)грн. 54коп. основного боргу, 2 457 (дві тисячі чотириста п`ятдесят сім)грн. 29коп. пені, 877 (вісімсот сімдесят сім)грн. 65коп. інфляційних втрат, 347 (триста сорок сім)грн. 80коп. 3% річних, 1662 (одна тисяча шістсот шістдесят дві)грн. 37коп. судового збору.

3. В решті частини позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст рішення складено 11 травня 2019р.

Суддя О.В. Цісельський