ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2019 р. м. Київ

Справа № 911/474/19

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом фізичної особи - підприємця Кушнірчука Віталія Зіновійовича до Дочірнього підприємства "Рітейл ВЕСТ" про стягнення 137 762,22грн, без виклику представників сторін,

встановив:

Фізична особа - підприємець Кушнірчук Віталій Зіновійович звернувся до Дочірнього підприємства "Рітейл ВЕСТ" (далі - ДП "Рітейл ВЕСТ") про стягнення 137762,22грн основної заборгованості за поставлений товар.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на не виконання відповідачем зобов'язань за договором №РВ035299 від 30.01.2017 щодо оплати товару у встановлений строк (а.с.3-7).

Ухвалою від 12.03.2019 судом відкрито провадження у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій (а.с.1-2).

Копії вказаної ухвали отримані: відповідачем - 18.03.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №696 (а.с.120); позивачем - 19.03.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №700 (а.с.121).

У строк, встановлений для подання відзиву, останнім днем якого є 02.04.2019, відповідачем відзиву на позовну заяву не подано.

При цьому, такий відзив подано відповідачем 08.05.2019 із включенням до нього заяви про поновлення строку для подання відзиву.

Ухвалою суду від 08.05.2019 судом відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про поновлення строку для подання відзиву на позов та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За вказаних обставин, враховуючи, що відзив подано відповідачем з пропуском строку, суд не приймає до уваги доводи, у ньому викладені.

У строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

31.01.2017 між ФОП Кушнірчуком Віталієм Зіновійовичем (постачальник) та ДП "Рітейл ВЕСТ" (покупець) укладено договір поставки №РВ035299 (а.с.69-76, далі - договір).

За умовами вищевказаного договору, постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними у накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених у специфікації (п. 1.1 договору).

Товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості, цінам та у строк, які вказані у замовленні (п. 3.1 договору).

За умовами п. 5.1 вказаного договору поставки, перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Відповідно до 7.1 договору поставки покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних; ціна на товар в специфікації вказується у гривнях.

Пунктом 7.8 договору поставки узгоджено, що загальна сума цього договору складається з суми накладних, за якими здійснена поставка товару.

У відповідності з п. 7.9 договору поставки оплата за товар здійснюється в українській валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника щосереди кожні 40 днів після реалізації товару; у випадку, якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем. При цьому, відповідним пунктом сторонами узгоджено, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше 500,00грн з кожного магазину.

Згідно п. 10.1 такого договору, він набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021.

Як встановлено під час розгляду справи, позивачем за період з 21.02.2017 по 19.09.2018 поставлено відповідачу товар на загальну суму 155 615,40грн, що підтверджується накладними (а.с.78-91, 93-94, 96-98, 100-102, 104-107, 109-110). При цьому, частина накладних підписана сторонами з актами розбіжностей, у яких до ціни непоставленого товару не включено суму ПДВ (а.с.92, 95, 99, 103, 108).

При цьому, при зверненні з позовною заявою позивач вказував про поставку товару за вищевказаними накладними на суму 154 762,22грн.

Як вбачається з виписки з банківського рахунку позивача (а.с.111), поставлений товар частково оплачений відповідачем на суму 17 000,00грн, а саме здійснено оплату: 03.07.2017 - 2 000,00грн, 22.02.2018 - 3 000,00грн, 26.03.2018 - 2 000,00грн та 16.07.2018 - 10 000,00грн.

Позивач у поданому позові вказує, що неоплаченою є частина поставленого ним відповідачу товару на суму 137 762,22грн.

09.11.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою про оплату (а.с.112-115), відповідно до якої вимагав оплатити поставлений товар, а також провести звірку реалізованого товару та звірку по залишкам товару, що є у наявності.

Направлення відповідного листа підтверджується описом вкладення у цінний лист, який прийнято до відправлення відділянням зв'язку №146 м. Києва 09.11.2018, що підтверджується накладною №829 (а.с.116).

Як вказує позивач, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та без задоволення; доказів зворотного не надано під час розгляду даної справи.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого товару у сумі 137762,22грн.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому п. 7.9 договору обов'язок відповідача (покупця) оплатити поставлений товар сторони поставили у залежність від певної обставини - продажу відповідного товару третім особам (його реалізації).

Між тим, сторони, виходячи з умов договору, ніяким чином не визначили порядок інформування відповідачем позивача про обсяги реалізації за певний період або звітування про це, як і права позивача здійснювати перевірку обсягів нереалізованого товару у магазинах (складах) відповідача. Укладений сторонами договір лише визначає зобов'язання сторін підписувати акти звірки взаєморозрахунків не рідше ніж кожні три місяці.

Доказів складання відповідних актів звірки сторонам не надано.

В силу ч.1 ст.212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

При цьому, договір, за змістом ч. 2 ст.202 ЦК України, є двостороннім (багатостороннім) правочином.

Згідно ч.2 ст.212 ЦК України, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не надав позивачу інформації про залишки нереалізованого товару на його вимогу, а товар, як визначено п.5.1 договору поставки, перейшов у власність відповідача з моменту його передачі та підписання сторонами накладних у пункті поставки (складі покупця), що фактично дозволяє йому вільно і у будь-який час ним розпорядитись, договір не передбачає обов'язку відповідача реалізовувати переданий йому у власність товар, що дозволяє йому не здійснювати дій щодо його реалізації, відповідну обставину - факт продажу такого товару, суд вважає такою, що настала після пред'явлення позивачем вимоги про звірку залишків нереалізованого товару та оплати вже реалізованого товару.

Доказів у спростування того факту, що товар не отримано або не отримано його разом із пакетом документів, визначеним п.3.6 договору, а також доказів того, що товар не реалізовано на момент прийняття рішення у справі відповідач не надав.

Оскільки відповідач не у повній мірі виконав взяті на себе зобов'язання з оплати переданого товару, що ним не спростовано шляхом подання доказів, він є таким, що порушив взяті на себе зобов'язання.

Так, ч.1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленому розмірі - 137 762,22грн основного боргу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача у розмірі 2066,44грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Рітейл ВЕСТ" (ідентифікаційний код 38733983; 08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6 - Г) на користь фізичної особи - підприємця Кушнірчук Віталія Зіновійовича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; АДРЕСА_1) 137 762,22грн основного боргу, а також 2066,44грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова