ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 року Справа № 923/165/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А., розглянувши справу:

за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна», місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ідентифікаційний код юридичної особи: 14333937

до Фізичної особи-підприємця Луніна Андрія Олександровича, місце реєстрації: АДРЕСА_1, поштова адреса: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_1

про стягнення 14745,27 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін

05.03.2019 Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» (далі-позивач) звернулося до суду із позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Луніна Андрія Олександровича (далі-відповідач) заборгованості у розмірі 14745,27 грн.

Позовні вимоги, на підставі ст.193 ГК України, ст.ст.526,530,626,629,901 ЦК України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань із розрахунку за надані позивачем, за договорами про надання телекомунікаційних послуг (послуг мобільного зв'язку) № 4978492 від 11.02.2010 року, № 4978496 від 11.02.2010 року, № 4978514 від 11.02.2010 року, № 5581178 від 13.10.2011 року, телекомунікаційні послуги (послуги мобільного зв'язку) за розрахунковий період з 01.12.2014 - 31.12.2014, у зв'язку із чим у нього наявна заборгованість у вищевказаному розмірі.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2019 справу розподілено судді Остапенко Т.А.

Ухвалою від 11.03.2019 судом відкрито провадження у справі. Розгляд справи, відповідно до ст. ст. 12, 247 ГПК України, постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи та клопотань про розгляд справи із повідомленням (викликом) сторін.

Ухвала про відкриття провадження, згідно відміток на поштовому повідомленні отримана позивачем - 15.03.2019, відповідачем - 28.03.2019.

Протягом встановленого строку, від сторін клопотань про розгляд справи із повідомленням (викликом) сторін не надійшло.

04.04.2019 (вх. № 3112/19) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначив про те, що послуги за вказаний період він не отримував, а тому вимоги про стягнення з нього заборгованості є безпідставними. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв'язку із пропуском строків позовної давності, в обґрунтування чого зазначив, що позивачем пред'являються вимоги за послуги, надані у лютому 2010 року, жовтні 2011 року, та відповідно до положень, наведених у ст. ст. 257, 261 ЦК України, строк пред'явлення вимог про стягнення заборгованості за вказаний період відповідно сплив 11.02.2013 та 13.10.2014.

Відзив, враховуючи отримання ухвали про відкриття провадження 28.03.2019, подано відповідачем у строки, визначені ч. 1 ст. 251 ГПК України, та долучено до матеріалів справи.

16.04.2019 (вх. 3467/19) на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив у якому останній зазначив про безпідставність тверджень відповідача щодо пропуску строків позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення 14745,27 грн. Так, позивач, вказав, що вимоги про стягнення 14745,27 грн. є заборгованістю за розрахунковий період з 01.12.2014 по 31.12.2014. За умовами договорів рахунок на вказану суму мав бути сплачений відповідачем до 15.01.2015. За таких умов перебіг строку позовної давності розпочався з 16.01.2015. Позивач зазначає, що в межах позовної давності звертався до Господарського суду Херсонської області із заявою про видачу судового наказу, який було видано 09.01.2018 (справа № 923/6/18). Ухвалою від 25.01.2018 судовий наказ за заявою боржника було скасовано. З цих підстав, позивач, посилаючись на положення ч. 2 ст. 264 ЦК України, зазначає, що позовна заява подана ним у межах строку позовної давності, який із зверненням із заявою про видачу судового наказу, розпочав свій перебіг спочатку.

Відповідно до відмітки на конверті відповідь на відзив надіслана позивачем 10.04.2019, а тому, враховуючи дату отримання відзиву та строки, що встановлювалися судом для подання відповіді на відзив, вона вважається поданою у строк та долучена до матеріалів справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 8 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, справу розглянуто за наявними в ній доказами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято та підписано без його проголошення 26 квітня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд

в с т а н о в и в:

Між ЗАТ «Український мобільний зв'язок (згідно із наданим до матеріалів витягу із статуту (а.с. 38-39) найменування змінювалося на ПрАТ «МТС України», нова назва - ПрАТ «ВФ Україна») (оператор, позивач) та Приватним підприємцем Луніним Андрієм Олександровичем (абонент, відповідач) було укладено наступні договори про надання послуг мобільного зв'язку: № 4978492 від 11.02.2010 (а.с. 19-21) (далі - Договір-1); № 4978496 від 11.02.2010 (а.с. 22-24) (далі - Договір-2); № 4978514 від 11.02.2010 (а.с. 25-27) (далі - Договір-3); № 5581178 від 13.10.2011 (а.с. 28-30) (далі - Договір-4).

Із змісту договорів вбачається, що відповідачу присвоєно особовий рахунок НОМЕР_3.

За умовами зазначених договорів оператор зобов'язався надавати абоненту послуги мобільного зв'язку, відповідно до умов договорів, умов користування та тарифів оператора (п. п. 1.1., 1.2., 2.2.1 Договору-1, Договору-2, Договору-3, Договору-4), а абонент зобов'язався користуватися послугами у повній відповідності до умов Договорів та Умов користування мережами мобільного зв'язку, своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за збереження номеру при тимчасовому відключенні в мережі мобільного зв'язку оператора по всіх телефонах, зареєстрованих на його особистому рахунку, сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання раніше внесеного авансу (п.п. 2.4.1, 2.4.2, 2.4.3 Договору-1, Договору-2, Договору-3, Договору-4).

У розділі 3 Договору-1, Договору-2, Договору-3, Договору-4 визначено порядок здійснення розрахунків за надані послуги.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2. Договорів нарахування за надані послуги здійснюється згідно з тарифами оператора. Розрахунковий період становить один календарний місяць. Кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у абонента номерами телефонів. Нарахування за надані послуги в мережах іноземних операторів під час використання послуги міжнародного роумінгу здійснюється згідно з тарифами іноземних операторів та з урахуванням послуг оператора із забезпечення міжнародного роумінгу. У випадку користування послугою міжнародного роумінгу оператор залишає за собою право включати до поточного розрахункового періоду послуги, отримані у попередні розрахункові періоди.

Згідно з п. 3.3. Договорів розрахунки за надані послуги та авансові внески абонент сплачує готівкою, перерахуванням на поточний рахунок оператора або кредитною карткою в національній валюті України, або поповнює рахунок свого мобільного номеру за допомогою карток оплати. За наявності авансу розрахунки повинні бути сплаченими в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу.

Відповідно до п. 3.1. Договорів, відповідачу присвоєно особовий рахунок НОМЕР_3, який, в наступному змінено на НОМЕР_4.

Відповідачу за розрахунковий період з 01.12.2014 по 31.12.2014 виставлено рахунок за телекомунікаційні послуги на суму, з урахуванням внесеного авансу, 14745,27 грн. (а.с. 34) До рахунку надано деталізовану інформацію про розрахунки за вказаний період (а.с. 35-36).

Вказаний рахунок, відповідно до п. 3.3. Договорів мав бути оплачений відповідачем, до 15.01.2015, незалежно від отримання чи неотримання рахунку.

Проте, всупереч умовам Договорів, розрахунок за надані послуги мобільного зв'язку за період з 01.12.2014 по 31.12.2014, відповідачем сплачений не був, на підтвердження чого позивачем надано виписку по рахунку відповідача (а.с. 37).

27.07.2016 позивач звертався до відповідача із претензією про сплату боргу (а.с. 15), проте зазначена претензія залишилася без відповіді та виконання.

Невиконання відповідачем зобов'язань із оплати послуг мобільного зв'язку, наданих за договорами № 4978492 від 11.02.2010, № 4978496 від 11.02.2010, № 4978514 від 11.02.2010, № 5581178 від 13.10.2011 стали підставою для звернення до суду із цим позовом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою, укладені між сторонами договори № 4978492 від 11.02.2010, № 4978496 від 11.02.2010, № 4978514 від 11.02.2010, № 5581178 від 13.10.2011 є договорами про надання послуг, правовідносини за якими врегульовано главою 63 ЦК України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Приписами ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом положень статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться й у статтях 525, 526 ЦК.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК).

Згідно ч. 1 ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає, що позивачем підтверджено належне виконання ним зобов'язання із надання послуг мобільного зв'язку. Натомість, відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав та за надані позивачем послуги, за розрахунковий період з 01.12.2014-31.12.2014, не розрахувався. Зазначаючи про неотримання послуг за цей період та безпідставність нарахування коштів для сплати, відповідач, жодного доказу на підтвердження вказаних доводів, не надав. Таким чином, оскільки обставини надання позивачем послуг мобільного зв'язку, відповідачем не спростовано, доказів сплати боргу матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 14745,27 грн.

Вимоги про стягнення боргу пред'явлені до Фізичної особи-підприємця Луніна А.О.

Між тим, як зазначалося в ухвалі про відкриття провадження, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27.09.2018 року, здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця Луніна Андрія Олександровича.

Зважаючи на положення п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, а також правову позицію Великої палати Верховного суду, викладену у постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, де зазначено, що з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст.20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов'язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості у розмірі 14745,27 з Луніна Андрія Олександровича, як фізичної особи.

Розглядаючи заяву відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Так, згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до п. 3.3. Договорів, оплата послуг мобільного зв'язку за розрахунковий період з 01.12.2014 по 31.12.2014, мала бути здійснена відповідачем до 15.01.2015. Таким чином, перебіг строку позовної давності розпочався з 16.01.2015.

03.01.2018 позивач, в межах строку позовної давності, звернувся до Господарського суду Херсонської області із заявою про видачу судового наказу. 09.01.2018 Господарським судом Херсонської області видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача 14745,27 грн. за Договорами № 4978492 від 11.02.2010, № 4978496 від 11.02.2010, № 4978514 від 11.02.2010, № 5581178 від 13.10.2011, який, за заявою відповідача, скасовано ухвалою від 25.01.2018.

Отже, після звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, строк позовної давності, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, розпочався заново.

Таким чином, строк позовної давності, в межах якого позивач повинен був звернутися до суду за захистом своїх прав не пропущений.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду із зазначеним позовом позивачем за платіжним доручення № від 30.01.2019 сплачено судовий збір у розмірі 1761,00 грн.

При цьому, при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, який ухвалою Господарського суду Херсонської області від 25.01.2018 у справі № 923/6/18 скасовано, ПрАТ «ВФ Україна» було сплачено 160,00 грн.

Вказана сума судового збору, відповідно до ч. 2 ст. 151 ГПК України, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Таким чином, позивачу за рахунок відповідача відшкодовується судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, п.п. 17.5 п. 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Луніна Андрія Олександровича (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ідентифікаційний код юридичної особи: 14333937) заборгованість за Договорами № 4978492 від 11.02.2010, № 4978496 від 11.02.2010, № 4978514 від 11.02.2010, № 5581178 від 13.10.2011, за розрахунковий період з 01.12.2014-31.12.2014, у розмірі 14745,27 грн., та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням по справі законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України).

Повне судове рішення складено та підписано 26.04.2019 року.

Суддя Т.А. Остапенко