ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1147/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Савицького Я.Ф., Колоколова С.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання: Молодов В.С.;

Представники сторін:

Від ТОВ «ТАЛАНПРОМ» - Гура Н.І., довіреність № б/н, від 01.09.18;

від ДП „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-„Машпроект не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-„Машпроект

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 року

по справі №915/1147/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ТАЛАНПРОМ

до Державного підприємства „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-„Машпроект

про стягнення 344 841,92 грн.,-

(суддя першої інстанції: Алексєєв А.П., дата та місце ухвалення рішення: 14.02.2019, Господарський суд Миколаївської області, м.Миколаїв, вул. Адміральська, 22)

В жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю ТАЛАНПРОМ (далі ТОВ «ТАЛАНПРОМ») звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом №1082 від 19.10.2018 року до Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект (далі ДП Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект) про стягнення грошових коштів у сумі 344841,92 грн., з яких:

- 278418,00 грн. основна заборгованість за договором № 2829 від 10.01.2018 року;

- 56016,42 грн. пеня;

- 5557,77 грн. інфляційні втрати;

- 4849,73 грн. 3% річних.

В якості підстави позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору № 2829 від 10.01.2018 року щодо оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 (суддя Алексєєв А.П.) задоволено позовні вимоги ТОВ «ТАЛАНПРОМ», стягнуто з ДП Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект на користь ТОВ ТАЛАНПРОМ 278418 грн. основного боргу за договором; 56016, 42 грн. пені; 5557,77 грн. втрат від інфляції; 4849,73 грн. трьох відсотків річних; 5172,64 грн. судового збору.

З посиланням на приписи ст. ст. 530, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд зазначив, що вимога про стягнення основної заборгованості за договором №2829 від 10.01.2018 в сумі 278418,00 грн. є обґрунтованою.

Також судом першої інстанції перевірено розрахунок розміру пені та зазначено, що нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, по кожному окремому зобов`язанню.

Суд звернув увагу, що у договорі сторони домовились, що неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за цим договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що не вбачає підстав для зменшення розміру пені, оскільки будь-яких доказів на підтвердження скрутного фінансового стану відповідачем не надано, а інших виключних підстав для зменшення розміру пені не наведено.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-„Машпроект звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 по справі №915/1147/18, в якій просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ТАЛАНПРОМ» щодо стягнення 56016,42 грн. пені скасувати та прийняти нове, яким зменшити розмір пені до суми 24 309,93 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Зокрема, апелянт зазначає, що рішення місцевого господарського суду в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.

Заявник апеляційної скарги стверджує, що ним було надано до суду відзив, в якому наведено розрахунок суми пені за Договором, з урахуванням ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, розмір якої склав 48619,86 грн., проте доводи відповідача та аргументований розрахунок пені за договором були залишені поза увагою суду, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення.

Також в прохальній частині відзиву відповідач просив суд врахувати майнові та немайнові інтереси відповідача, відсутність завданих збитків позивачу та іншим учасникам господарських відносин та зменшити розмір пені, яка підлягає сплаті з підстав складного фінансового становища відповідача та того факту, що ДП „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-„Машпроектє учасником Державного концерну «Укроборонпром» та об`єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави».

Апелянт зазначає, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ДП Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект пені на суму 56016,42 грн. є таким, що не ґрунтується на засадах верховенства права; ухвалене всупереч норм ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 відкрито апеляційне провадження по справі №915/1147/18 за апеляційною скаргою ДП „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-„Машпроект на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019.

04.04.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «ТАЛАНПРОМ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, наполягає на залишенні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 розгляд апеляційної скарги ДП „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-„Машпроект на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 по справі №915/1147/18 призначено на 06.05.2019.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019, у зв`язку з перебуванням суддів Колоколова С.І. та Савицького Я.Ф. з 06.05.2019 року по 08.05.2019 року у відпустці, розгляд справи перенесено на 13.05.2019.

В судовому засіданні 13.05.2019 представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу ДП „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-„Машпроект без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд завчасно про причини неявки, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, з огляду на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2018 між ТОВ ТАЛАНПРОМ, як постачальником, та ДП Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект, як покупцем, укладено договір №2829.

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених даним Договором, поставити покупцю спецодяг, спецвзуття, засоби індивідуального захисту, зазначений в специфікаціях, що є додатком (додатками) до цього Договору, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені даним Договором (а.с. 11-16).

Згідно з приписами п. 1.2 Договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, по сортам, групам, підгрупам, видам, маркам, типам, розмірам визначаються специфікацією №1 та іншими специфікаціями, які в подальшому, при виробничій необхідності, можуть бути оформлені та підписані сторонами.

Відповідно до п. 3.2 Договору постачальник зобов`язується поставити товар на умовах поставки СРТ м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 42а (склад покупця), відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів INCOTERMS у редакції 2010 року.

Пунтком 3.6 Договору передбачено, що товар поставляється в наступні строки: 30 календарних днів з моменту отримання передоплати.

Відповідно до п. 3.8 Договору поставка здійснюється на підставі та у відповідності до підписаної сторонами специфікації (специфікацій).

Згідно з п. 4.3 Договору сума Договору на момент підписання специфікації №1 становить 397740,00 грн.

Відповідно до п. 5.2 Договору оплата по даному Договору здійснюється наступним чином: передоплата у розмірі 30% від суми специфікації здійснюється покупцем протягом 10 банківських днів від дати отримання рахунку постачальника на оплату, а остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем не пізніше 15-ти банківських днів від дати поставки товару і за умови здійснення постачальником реєстрації податкової в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 7.2 Договору у випадку порушення строку оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення оплати, від суми заборгованості, за кожний день прострочення оплати.

Пунктом 7.14 Договору передбачено, що неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за цим Договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

Відповідно до п. 10.1 Договору даний Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2019 року. Закінчення строку дії даного Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним Договором.

10.01.2018 сторонами підписано специфікацію №1 до Договору, якою погодили поставку товару на загальну суму 397740,00 грн. (265650+65800+ПДВ20%):

- черевики юхтові на маслобензостійкій підошві р-р 36-47 ГОСТ 12.4.137-2001, ДСТУ 3962-2000, кількістю 1150 пар, за ціною 231,00 грн. за пару, загальною вартістю 265650,00 грн. (1150 х 231,00);

- напівчеревики на маслобензостійкій підошві р-р 36-47 ГОСТ 12.4.137-2001, ДСТУ 3962-2000, кількістю 280 пар, за ціною 235,00 грн. за пару, загальною вартістю 65800,00 грн. (280 х 235,00). (а.с. 17)

На виконання умов Договору відповідачем 06.02.2018 року було здійснено попередню оплату товару на загальну суму 119322,00 грн. (397740,00 х 30%), що підтверджується банківською випискою (а.с. 23).

Позивачем було відвантажено відповідачу товар на загальну суму 397740,00 грн., що підтверджується видатковими накладними:

№22 від 23.02.2018 року на суму 78960,00 грн. (а.с. 18);

№23 від 23.02.2018 року на суму 317394,00 грн. (а.с. 19);

№30 від 12.03.2018 року на суму 1386,00 грн. (а.с. 21)

Залишок заборгованості за поставлений товар складає 278418,00 грн. (397740,00 - 119322,00).

Кінцевий строк розрахунку за поставлені партії товару відповідно складає:

- за накладною №23 від 23.02.2018 року до 19.03.2018 року;

- за накладною №30 від 12.03.2018 року до 02.04.2018 року.

23.08.2018 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію №912 від 23.08.2018 року (а.с. 24-28).

Відповідь на претензію відповідачем не надана, заборгованість не сплачена, що і стало підставою для звернення ТОВ «ТАЛАНПРОМ» до Господарського суду Миколаївської області з відповідним позовом.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.202 Цивільного Кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов висновку, що вимога про стягнення заборгованості за договором №2829 від 10.01.2018 в сумі 278418,00 є обґрунтованою.

Як зазначалося раніше, рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 оскаржується ДП „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-„Машпроект лише в частині стягнення пені, з огляду на що, з урахуванням приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Стосовно посилань апелянта не неможливість нарахування пені в строк, що перевищує шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання, які взяли сторони на себе при укладенні договору, повинні виконуватися належним чином та відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, яка регламентує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Водночас у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено умовами договору.

Пунктом 7.14 Договору, укладеного між сторонами по справі, передбачено, що неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за цим Договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, що у договорі сторонами встановлено інший період часу, за який нараховується пеня, а саме: «Пеня нараховується за весь період порушення», судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про правильність розрахунку періоду та суми пені, а доводи апелянта в ціій частині судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги.

Стосовно посилань апелянта на необхідність зменшення розміру пені, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 223 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім того, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів, з огляду на що посилання апелянта на рішення судів по іншим справам судовою колегією не приймаються до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд зменшити розмір пені, що підлягає стягненню. В обґрунтування вказаного, відповідач зазначав про наявність у державного підприємства скрутного фінансового становища, що підтверджується фактом того, що відповідно до Постанови ВРУ від 27.05.2015 №129-VIII «Про звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламенської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-Агресором.

Також відповідач вказував, що він є учасником Державного концерну «Укроборонпром» та об`єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави згідно Постанови Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави».

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження скрутного матеріального становища відповідача, які б давали підставу для зменшення суми пені. Відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутності грошових коштів на рахунках підприємства, та відповідно відсутності можливості для погашення даної заборгованості.

Факт, що відповідач є учасником ДП «Укроборонпром» та об`єктом державної власності не є беззаперечним підтвердженням скрутного фінансового становища останнього та не може слугувати безумовною підставою для зменшення розміру стягуваної пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, частин 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З огляду на зазначене, а також враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження скрутного майнового стану на час виникнення прострочення сплати боргу, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно відсутності підстав для зменшення розміру пені, а доводи апелянта в цій частині судом апеляційної інстанції відхиляються.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою (рішення у справах "Серявін та інші проти України", "Руїз Торіха проти Іспанії"), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі „Трофимчук проти України").

Судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено усі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано їм відповідну правову оцінку. Інші аргументи сторін, які не впливають на суть прийнятого рішення, не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга ДП „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-„Машпроект на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 року по справі №915/1147/18 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 року по справі №915/1147/18 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Науково-виробничий комплекс газотурбобудування „Зоря-„Машпроект на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 року по справі №915/1147/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 року по справі №915/1147/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.05.2019 року.

Головуючий Н.М. Принцевська

судді: Я.Ф. Савицький

С.І. Колоколов