ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа№ 910/13577/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко А.І.

Чорної Л.В.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 13.05.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва

від 11.01.2019 (повний текст складено 21.01.2019)

у справі №910/13577/18 (суддя Джарти В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 584865,24 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Щедро" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі за текстом - Залізниця) про стягнення 760658,43 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем під час здійснення перевезення вантажів у залізничних цистернах було допущено порушення строків доставки вантажу позивачу у зв'язку з чим останній просить стягнути з відповідача, як перевізника, штраф у розмірі 760658,43 грн.

30.10.2018 та 19.11.2018 через канцелярію місцевого господарського суду від позивача надійшли заява про зменшення позовних вимог та пояснення на вимогу ухвали суду від 30.10.2018, в яких позивач зазначив про допущення технічних помилок під час складання позовної заяви та просив стягнути з відповідача на його користь штраф за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 584865,24 грн.

Судом прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.01.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 584865,24 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.11.2018) задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" 584865,24 грн штрафу та 8772,98 грн. судового збору. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Щедро" з Державного бюджету України 2636,90 грн. надмірно сплаченого судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду міста Києва від 11.01.2019 у справі №910/13577/18 та ухвалити нове рішення в частині зменшення суми стягнутого штрафу, а саме: скасувати судове рішення в частині зміни суми стягнення до 179451,99 грн.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги контррозрахунок суми штрафу, доданого відповідачем до відзиву на позов, відповідно до якого сума штрафу становить 4873936,86 грн. Також відповідач стверджує, що уточнений позивачем розрахунок штрафу не відповідає дійсності містить значну кількість неправдивих та нічим не підтверджених даних; за проведеним відповідачем повторно контррозрахунком сума штрафу становить 179451,99 грн. Скаржник зазначає, що під час встановлення факту несвоєчасної доставки вантажу, суд не врахував викладених у відзиві на позов доводів відповідача та не дослідив дійсні причин такої прострочки, а саме: затримки вагонів на шляху слідування через їх технічний стан чи інші несправності, що потребувало відчеплення вагонів та усунення виявлених технічних несправностей, що підтверджується відповідними повідомленнями про ремонт вагона форми ВУ-23М, а також мала місце затримка вагонів на шляху слідування через зайнятість фронтів вивантаження вантажоодержувача та неможливість їх прийняття станцією призначення, що підтверджується актами форми ГУ-23А №242, 238, що свідчить про відсутність вини залізниці, як перевізника за несвоєчасну доставку вантажу у цій частині, та прийняття судом рішення з порушенням вимог ст. 313 ГК України, ч.3 ст.116 Статуту залізниць України, п.2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажів. На думку скаржника, стягнутий судом штраф в розмірі 584865,24 грн є надмірно великим та є джерелом отримання позивачем невиправданих додаткових прибутків, оскільки прострочення терміну доставки вантажу не завдало жодних збитків позивачу та не вплинуло на його господарську діяльність, тоді як вантаж було доставлено відповідачем у повному обсязі та без будь-яких втрат чи пошкоджень. Відповідач вважає, що заява про зменшення розміру штрафу в даному випадку та за наявних обставин є прийнятною у співвідношенні до вчиненого порушення зобов'язань і відповідатиме інтересам обох сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 11.01.2019 у справі №910/13577/18 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині на підставі ч. 3 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.

25.03.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги та копію довіреності від 29.12.2018 №Ц/6-63/295-18 Акціонерного товариства "Українська залізниця" на право представлення інтересів АТ "Українська залізниця" адвокатом Пантюшевою Н.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 поновлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 11.01.2019 у справі №910/13577/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 11.01.2019 у справі №910/13577/18; розгляд справи призначено на 23.04.2019.

Згідно останнього розпорядження Північного апеляційного господарського суду у справі №910/13577/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/13577/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тищенко А.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 11.01.2019 у справі №910/13577/18 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тищенко А.І., Чорної Л.В. Призначено справу до розгляду на 13.05.2019.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судове засідання апеляційної інстанції 13.05.2019 представник відповідача не з'явився.

Оскільки явка представників учасників справи у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення учасників справи про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

У період з 01.03.2018 по 30.08.2018 Залізниця надавала послуги позивачу з перевезення у залізничних вантажів у залізничних цистернах згідно залізничних накладних №№48740021, 41421199, 41421249, 41757139, 44916336, 46400263, 43005420, 43005438, 46610476, 43063270, 43063296, 43103845, 43103837, 46993234, 43181635, 42341081, 10230278, 40230328, 40409609, 40355471, 40355463, 40612905, 40355489, 40355455, 40355448, 45238839, 45435914, 40824112, 40824120, 40824138, 40824153, 40824146, 40824179, 40824161, 45735529, 41225970, 41362716, 41362724, 41362732, 41362765, 41362773, 41362757.

Позивач стверджує, що відповідачем неналежно виконано умови договору в частині своєчасної доставки цистерн у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 584865,24 грн.

Виходячи зі змісту частин 5, 6 статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 908 Цивільного кодексу України визначено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 3 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства (ч. 2 ст. 307 ГК України).

Відповідно до частини 5 вищезазначеної статті умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У статті 2 Статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (надалі - Статут) зазначено, що останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

В підпункті 8 пункту 6 розділу 1 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно пунктів 1.2, 1.3 Правил оформлення перевізних документів накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення. Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом (ч.ч. 1, 2, 5 статті 23 Статуту передбачено, що).

Відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21 листопада 2000 року № 644, у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 8 червня 2011 року № 138, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею.

Вказаними правилами передбачено, що вантажна накладна заповнюється відправником та графа 34 має назву "Усього сплачено відправником (прописом)" та відображає загальну суму сплачену відправником, у той час як "Провізна плата" відображається у графах 31, 39.

Із наявних у матеріалах справи копій залізничних накладних №№48740021, 41421199, 41421249, 41757139, 44916336, 46400263, 43005420, 43005438, 46610476, 43063270, 43063296, 43103845, 43103837, 46993234, 43181635, 42341081, 10230278, 40230328, 40409609, 40355471, 40355463, 40612905, 40355489, 40355455, 40355448, 45238839, 45435914, 40824112, 40824120, 40824138, 40824153, 40824146, 40824179, 40824161, 45735529, 41225970, 41362716, 41362724, 41362732, 41362765, 41362773, 41362757 вбачається, що у графі 31 "Провізна плата" вказана сума сплачених грошових коштів, що спростовує доводи відповідача щодо відсутності відомостей стосовно провізної плати.

Відповідно до частини 1 статті 919 ЦК України перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (частина 1 статті 313 ГК України).

Відповідно до статті 41 Статуту залізниць України залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в МЮ України 24.11.2000 №644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на число місяць" (пункт 2.1. Правил).

Згідно з пунктом 2.4. наведених Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до пункту 2.10. Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно зі статтею 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Виходячи зі змісту статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до статті 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/420/2012 від 04.04.2012, нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування (п. 8 Правил видачі вантажів).

З календарних штемпелів, які містяться на залізничних накладних №№48740021, 41421199, 41421249, 41757139, 44916336, 46400263, 43005420, 43005438, 46610476, 43063270, 43063296, 43103845, 43103837, 46993234, 43181635, 42341081, 10230278, 40230328, 40409609, 40355471, 40355463, 40612905, 40355489, 40355455, 40355448, 45238839, 45435914, 40824112, 40824120, 40824138, 40824153, 40824146, 40824179, 40824161, 45735529, 41225970, 41362716, 41362724, 41362732, 41362765, 41362773, 41362757, вбачається, що відповідачем доставлено позивачу вантаж з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Згідно з пунктом 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за № 865/5086, про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки, повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, які завіряється підписом працівника станції. При цьому, підставами про збільшення термінів перевезення вантажу є, зокрема, тимчасові перерви в перевезені, яка трапилась з вини залізниці.

Як вбачається із залізничних накладних, доданих до позовної заяви, вказані відмітки відсутні, наявні лише зауваження "Охорона залізниці 440800".

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, порушення термінів доставки вагонів сталося з вини відповідача, як перевізника.

Відповідно до розрахунку суми штрафу, здійсненого позивачем та доданого до заяви про зменшення позовних вимог, загальна сума штрафу за несвоєчасну доставку порожніх вагонів складає 584865,24 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок, колегія суддів вважає, що він відповідає приписам Статуту залізниць України, Правилам обчислення термінів доставки вантажу та є арифметично вірним.

Доводи скаржника про те, що уточнений позивачем розрахунок штрафу не відповідає дійсності, містить значну кількість неправдивих та нічим не підтверджених даних, посилаючись на повторюваність в розрахунку накладних, не вірне зазначення розміру провізної плати/не зазначення відомостей про перевізну плату вантажу, не правильне зазначення в розрахунку кількості днів прострочення, є безпідставними, оскільки як вбачається з уточненого розрахунку суми штрафних санкцій, останні були розраховані виходячи із розміру провізної плати, зазначеної в графі 31 залізничних накладних; у відповідності до Правил оформлення перевізних документів провізна плата визначається залізницею, а тому позивач жодним чином не міг вплинути на її розмір або правильність її визначення. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що загальний строк перевезення за кожною залізничною накладною у розрахунку позивача зменшений на 2 доби у відповідності до вимог пунктів 2.1 та 2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажів. Повторюваності накладних у розрахунку позивача судом не встановлено.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Дана норма кореспондується з положеннями , які містяться в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В суді першої інстанції відповідач обґрунтовував клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій тим, що позивач не поніс збитки внаслідок затримки доставки вантажу.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що під час встановлення факту несвоєчасної доставки вантажу, суд не врахував викладених у відзиві на позов доводів відповідача та не дослідив дійсні причин такої прострочки, а саме: затримки вагонів на шляху слідування через їх технічний стан чи інші несправності, що потребувало відчеплення вагонів та усунення виявлених технічних несправностей, що підтверджується відповідними повідомленнями про ремонт вагона форми ВУ-23М, а також мала місце затримка вагонів на шляху слідування через зайнятість фронтів вивантаження вантажоодержувача та неможливість їх прийняття станцією призначення, що підтверджується актами форми ГУ-23А №242, 238, що свідчить про відсутність вини залізниці, як перевізника за несвоєчасну доставку вантажу у цій частині.

Натомість відповідачем не надано до відзиву на позов, в якому останній звертався з відповідним клопотанням, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що затримка у перевезенні вантажу сталася за відсутності вини Залізниці.

На думку скаржника, стягнутий судом штраф в сумі 584865,24 грн є надмірно великим та є джерелом отримання позивачем не виправданих додаткових прибутків, оскільки прострочення терміну доставки вантажу не завдало жодних збитків позивачу та не вплинуло на його господарську діяльність, тоді як вантаж було доставлено відповідачем у повному обсязі та без будь-яких втрат чи пошкоджень. Відповідач вважає, що заява про зменшення розміру штрафу в даному випадку та за наявних обставин є прийнятною у співвідношенні до вчиненого порушення зобов'язань і відповідатиме інтересам обох сторін.

Колегія суддів вважає викладені вище доводи безпідставними, звертає увагу на те, що завдання позивачу збитків та їх розмір не є предметом доказування у даній справі.

Оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов'язує можливість зменшення розміру штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Щедро" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 584865,24 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу зміни рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 11.01.2019 у справі №910/13577/18 - без змін.

Матеріали справи №910/13577/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

повний текст постанови складено 15.05.2019

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді А.І. Тищенко

Л.В. Чорна