ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Черкаси справа № 925/195/19

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Хелис Н.М., у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розглянув справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Максігран, м. Київ, вул. Максимовича, буд. 6, кім. 22 (поштова адреса: м. Київ, а/с-93)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Черкаська область, Канівський район, с. Степанці, провул. Зелений, буд. 6

про стягнення 24 955,57 грн. заборгованості,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Товариство з обмеженою відповідальністю Максігран звернулося в господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за поставлену щебеневу продукцію згідно усної домовленості - в розмірі 24 955,57 грн., та відшкодування судових витрат.

Позивач надав заяву про розгляд справи за наявними в ній матеріалами за відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, витребувані документи суду не направив. Відзиву на позов не надано.

Факт отримання сторонами ухвали суду з повідомленням про дату, час і місце підготовчого судового засідання підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ПАТ «Укрпошта» (ф. №119), в яких містяться відмітки про вручення позивачу і відповідачу.

Позивач не змінив підставу чи предмет спору.

Сторони не змогли вирішити спір в позасудовому порядку.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, відзив на позов не надав, представника у судове засідання втретє не направив, витребувані документи не надав, доводи позивач не спростував.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Адреси сторін в позовній заяві та місце проведення господарської діяльності сторонами відповідає адресам, вказаним в реєстраційних документах сторін та у витягах з ЄДР.

Інших доказів сторонами не подано.

Дослідивши матеріали справи та зібрані докази в їх сукупності, судом зясовані такі взаємовідносини сторін та обставини.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного в спрощений спосіб двостороннього оплатного договору відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, за умовами якого товариство з обмеженою відповідальністю Максі-Гран (Позивач по справі) зобовязалося продати щебеневу продукцію фракція 20-40 та 40-70 (надалі товар) та отримати кошти за майно, а фізична особа підприємець ОСОБА_1 (Відповідач по справі) зобовязувалося прийняти товар та сплатити грошові кошти за отриманий товар.

В період часу з 22.04.2016р. по 27.05.2016р. Позивач передав, а Відповідач отримав товар на загальну суму 242395,93 грн., що підтверджується видатковими накладними:

№АТ2204-4 від 22.04.2016р. на суму 49801,50 грн. (а.с. 8);

№АТ2604-9 від 26.04.2016р. на суму 54720,00 грн. (а.с. 9);

№АТ2704-3 від 27.04.2016р. на суму 26013,00 грн. (а.с. 10);

№АТ1905-9 від 19.05.2016р. на суму 73786,50 грн. (а.с. 11);

№АТ2605-7 від 26.05.2016р. на суму 22667,68 грн. (а.с. 12);

№АТ2705-9 від 27.05.2016р. на суму 4025,05 грн. (а.с. 13);

№АТ2705-10 від 27.05.2016р. на суму 11382,20 грн. (а.с. 14).

Разом із видатковими накладними Відповідачу було надано рахунки на оплату отриманого товару:

Рахунок-фактура №АТ19/04-6 від 19.04.2016р. на суму 130534,50 грн. (з ПДВ) (а.с. 15);

Рахунок-фактура №АТ17/05-3 від 17.05.2016р. на суму 73786,50 грн. (з ПДВ) (а.с. 16);

Рахунок-фактура №АТ24/05-1 від 24.05.2016р. на суму 22667,68 грн. (з ПДВ) (а.с. 17);

Рахунок-фактура №АТ24/05-2 від 24.05.2016р. на суму 11382,20 грн. (з ПДВ) (а.с. 17);

Рахунок-фактура №АТ26/05-4 від 26.05.2016р. на суму 4025,05 грн. (з ПДВ) (а.с. 17).

В рахунках строк оплати товару не зазначено.

Відповідачем було частково проведено оплату за товар в розмірі 217440,36 грн.:

Витяг з банківського реєстру за 19.04.2016р. на суму 117450 грн. (а.с. 15 зворот);

Витяг з банківського реєстру за 18.05.2016р. на суму 72000 грн. (а.с. 16);

Витяг з банківського реєстру за 25.05.2016р. на суму 27990,36 грн. (а.с. 17).

Станом на 12.02.2019р. (момент звернення з позовом) Відповідач не сплатив Позивачу решту коштів за отриманий товар та не погасив заборгованість. Відповідач заборгував Позивачу за поставлений товар 24 955,57 грн., що є предметом спору.

Відповідач не заперечив наявність заборгованості перед Позивачем на суму 24 955,57 грн., але і не надав доказів погашення заборгованості.

За загальним порядком укладання господарських договорів вони викладаються у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Правочин згідно зі ст. 205 Цивільного кодексу України може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, а договір є укладеним у спрощений спосіб. Спору в цій частині немає. Волевиявлення учасників було направлено на настання певних правових наслідків.

Позивач на виконання усної домовленості здійснив передачу товару Відповідачу, виконавши умови договору, а відповідач прийняв товар і частково розрахувався за нього.

На час звернення Позивача до суду заборгованість сплачена не була.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобовязань стало правовою підставою для звернення Позивача до суду для захисту свого порушеного права.

Відповідач опосередковано визнав заборгованість, частково сплативши за отримане майно.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення - з огляду на таке.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної купівлі-продажу товару щебеневої продукції на суму 242395,93 грн.

За змістом ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Суд погоджується з доводами учасника, що їх дії були направлені на настання певних юридичних наслідків, що охоплюється положеннями ст.ст. 4, 11 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом та підтверджується поданими Позивачем доказами, між сторонами дійсно виникли господарські відносини, які за своєю правовою природою охоплюються визначенням договору купівлі-продажу.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного Кодексу України.

На виконання умов договору Відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений Позивачем товар. Часткова оплата врахована позивачем при зверненні з позовом.

Проте, Відповідач свої зобовязання в частині повної оплати за отриманий товар належним чином не виконав. Суд вважає, що строк оплати отриманого товару для відповідача вже настав.

Факт невиконання Відповідачем умов договору підтверджується видатковими накладними, рахунками на оплату, витягами з банківського реєстру про рух коштів. Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних первинних та належних доказів належного та повного виконання умов договору щодо сплати грошових коштів за отриманий товар, в розумінні вимог ст.ст. 73, 74 ГПК України, відповідач суду не подав.

Таким чином, сума боргу, яку просить стягнути Позивач становить 24 955,57 грн.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

На підставі викладеного, суд вважає доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми боргу за отриманий товар в розмірі 24 955,57 грн.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Відповідач не спростував доводи позивача та не подав доказів належного виконання умов договору купівлі-продажу. Суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом.

Суд зазначає, що проведення оплати відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 1 921,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Черкаська область, Канівський район, с. Степанці, провул. Зелений, буд. 6, ідентифікаційний номер ЄДРПОУ НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: товариства з обмеженою відповідальністю Максігран, м. Київ, вул. Максимовича, буд. 6, кім. 22 (поштова адреса: м. Київ, а/с-93), ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

24 955,57 грн. заборгованості та 1 921,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 26.04.2019р.

Суддя Г.М. Скиба