РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019Справа № 910/19775/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Центр" м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про" м. Києва

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна" м. Києва

про стягнення безпідставно одержаних коштів, процентів за користування коштами, ціна позову 1236864,44 грн.,

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Хахуда О.В.

Представники:

від позивача: Діденко Ю.О.,

від відповідача: Бонтлаб В.В., Мичко Н.П.,

від третьої особи: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ :

у листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Центр" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним та відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 1/03-1/2015 від 1 березня 2015 р., згідно з яким позивач (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв у строкове платне користування частину нежилого приміщення по вул. Межигірській, 82-А, 1 вхід, у м. Києві, зокрема, площею 969 м2 складського приміщення на 1-му поверсі та площею 514,6 м2 адміністративні приміщення на 2-му поверсі.

Пунктом 3.3.2 договору оренди сторони передбачили, що відповідач має право надавати приміщення в суборенду без згоди позивача.

Відповідно до п. 7.1 договору оренди термін оренди складає 34 місяці та діє з 1 березня 2015 р. по 31 грудня 2018 р.

7 листопада 2016 р. між відповідачем (орендарем) та третьою особою (суборендарем) було укладено договір суборенди нежилого приміщення № 1/12-2016, 1 березня 2017 р. додаткову угоду № 1 до цього договору, згідно з якими частину вищевказаного приміщення передано відповідачем третій особі в суборенду, зокрема, 696,80 м2 складських приміщень та 572,40 м2 адміністративних приміщень.

Згідно умов п. 4.1 договору суборенди вартість орендної плати становить 294367,68 грн.

У квітні 2017 року ним було виявлено невідповідність договору оренди нежитлового приміщення вимогам ст. 204, 215, 220, 793 ЦК України, оскільки вказаний договір укладений на строк більше трьох років та не посвідчений нотаріально.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19 червня 2017 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 6 вересня 2017 р. у справі № 910/6981/17, договір оренди було визнано недійсним.

Посилаючись на те, що відповідач користувався орендованим приміщенням без належної правової підстави та отримував орендну плату за договором суборенди, позивач на підставі ст. 1212, 1214 ЦК України просив задовольнити позов та стягнути з відповідача 1177470,72 грн. доходів від використання останнім вказаного приміщення протягом травня-серпня 2017 року, 59393,72 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, а також понесені ним по справі судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представники у судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на те, що правовідносини за недійсним договором припиняються з моменту набрання чинності рішенням суду, яким цей договір визнано недійсним. Також, відповідач зазначив, що з моменту визнання договору оренди недійсним договір суборенди припинив свою дію.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час і місце його проведення повідомлена у встановленому порядку, пояснень на позовну заяву не подала.

Справа розглядається після скасування на підставі постанови Верховного Суду від 4 грудня 2018 р. рішення господарського суду міста Києва від 26 квітня 2018 р., постанови Київського апеляційного господарського суду від 25 вересня 2018 р.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 202 ГПК України у відсутності представника третьої особи за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 1 березня 2015 р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1/03-1/2015, відповідно до умов якого позивач (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв у строкове платне користування частину нежилого приміщення по вул. Межигірській, 82-А, 1 вхід, у м. Києві, зокрема, площею 969 м2 складського приміщення на 1-му поверсі та площею 514,6 м2 адміністративні приміщення на 2-му поверсі.

Згідно з п. 4.1 договору оренди вартість орендної плати складає 8645,28 грн. з урахуванням ПДВ на місяць за 514,6 м2 адміністративних приміщень, 16279,20 грн. з урахуванням ПДВ на місяць за 969 м2 складських приміщень.

Пунктами 1.6, 3.3.2 договору оренди сторони передбачили, що позивач не заперечує проти передачі приміщень у суборенду третім особам протягом терміну оренди та відповідачу не потрібно для цього отримувати будь-які додаткові згоди або погодження від позивача.

Відповідно до п. 7.1 договору оренди термін оренди складає 34 місяці та діє з 1 березня 2015 р. по 31 грудня 2018 р.

Також судом встановлено, що між відповідачем та третьою особою укладено договір суборенди нежилого приміщення № 1/12-2016 від 7 листопада 2016 р., додаткову угоду № 1 від 7 листопада 2016 р. до цього договору, згідно з якими відповідач (орендар) передав, а третя особа (суборендар) прийняла в суборенду частину нежилого приміщення загальною площею 1436,4 м2 адміністративних та складських приміщень по вул. Межигірській, 82-А, 1 вхід, у м. Києві, зокрема, 696,80 м2 складських приміщень та 572,40 м2 адміністративних приміщень.

Вартість орендної плати (окрім витрат на споживання електроенергії та інших комунальних платежів) складає всього з ПДВ 294367,68 грн. (п. 4.1 договору суборенди).

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, наявними у матеріалах справи копіями договорів.

Як пояснив позивач, у квітні 2017 року ним було виявлено невідповідність договору оренди нежитлового приміщення вимогам ст. 204, 215, 220, 793 ЦК України, оскільки вказаний договір укладений на строк більше трьох років та не посвідчений нотаріально.

Листом № 75/16-17 від 21 квітня 2017 р. позивач повідомив відповідача про нікчемність договору оренди та вимагав звільнити приміщення у зв`язку з відсутністю в останнього правових підстав для користування ними.

Однак, відповідач приміщення не звільнив та продовжував його використовувати, у т.ч. отримувати від третьої особи за договором суборенди орендну плату за період з травня по серпень 2017 року у загальному розмірі 1177470, 72 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19 червня 2017 р. у справі № 910/6981/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 6 вересня 2017 р., договір оренди визнано недійсним внаслідок недотримання нотаріальної форми правочину в порушення ст. 793 ЦК України.

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані виникненням у відповідача обов`язку з відшкодування доходів, отриманих останнім за договором суборенди за період з травня по серпень 2017 року внаслідок відсутності у відповідача правової підстави для використання переданих йому за недійсним договором оренди приміщень.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Оскільки договір оренди визнано у судовому порядку недійсним за рішенням господарського суду міста Києва від 19 червня 2017 р. у справі № 910/6981/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 6 вересня 2017 р., то час, з якого відповідач мав можливість та повинен був дізнатися про відсутність правової підстави для користування спірним приміщенням настав з моменту набрання указаними судовими рішеннями законної сили.

Згідно з ч. 5 ст. 85 ГПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Отже, відсутні правові підстави для застосування положень ч. 1 ст. 1214 ЦК України та стягнення з відповідача 1177470,72 грн. доходів від використання останнім орендованого приміщення за визначений позивачем період з травня до серпня 2017 року.

Враховуючи, що основна позовна вимога задоволенню не підлягає, у задоволенні додаткової вимоги про стягнення з відповідача 59393,72 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами слід також відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Центр" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 11 травня 2019 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар