ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2019 Справа № 917/1498/18

м. Полтава

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Дніпротранснафта", вул. Чайковського, 3-ж, м. Кам"янське, Дніпропетровська область, 51909; поштова адреса: пл. Гагаріна, 5, м. Кам"янське, Дніпропетровська область, 51925

до Приватного підприємства "Інтеб Пласт", провулок Героїв Бреста, 52, м. Кременчук, Полтавська область, 39631

про стягнення 724 349,13грн.

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Рожко О.П.

Представники сторін:

від позивача: відсутні

від відповідача: відсутні

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Дніпротранснафта" звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства "Інтеб Пласт" 724 349,13 грн. заборгованості, з яких: 581249,40 грн. - основного боргу, 121640,58 грн. - пені, 10415,44 грн. - 3% річних та 11043,71 грн. -інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів № 110418 від 11.04.2018 р. в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою суду від 10.12.2018р. суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 31.01.2019 р.

В зв'язку з перебуванням судді Паламарчука В.В. на лікарняному, підготовче засідання 31.01.2019 р. не відбулося. Ухвалою суду від 28.02.2019 р. призначено розгляд справи на 19.03.2019 р.

Від позивача 18.03.2019 р. на електронну адресу суду надійшло клопотання (вхід. №2686) про розгляд справи за відсутності представника.

Ухвалою суду від 19.03.2019 р. продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, запропоновано сторонам вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження, а саме: надати суду заявку на поставку товару згідно видаткових накладних №422 від 25.04.2018 р. та №462 від 27.04.2018 р. (Додаток №1 До Договору). В разі відсутності такої заявки - письмово повідомити про це суд. Засідання суду відкладено на 16.04.2019 р.

11.04.2019 р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника та повідомив, що подати зазначені в ухвалі суду документи не має можливості.

16.04.2019 р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 02.05.2019 р.

В судове засідання 02.05.2019 р. представники сторін не з'явилися.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

11.04.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Дніпротранснафта" (далі позивач, постачальник) та Приватним підприємством "Інтеб Пласт" було укладено договір поставки нафтопродуктів №110418 (Далі - Договір, а.с. - 21-25), згідно п. 1.1 якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця нафтопродукти (далі за текстом - Товар), а Покупець зобов'язується прийняти Товар і оплатити його на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 2.2 Договору постачальник вважається таким, що виконав свій обов'язок з поставки Товару (партії Товару) з моменту передачі Товару Покупцю або представнику Покупця відповідно до належним чином оформленої довіреності. Факт передачі Товару (партії Товару) підтверджується підписаною та оформленою належним чином товарно-транспортною накладною та Видатковою накладною на Товар (партію Товару).

В пунктах 3.1 -3.4 Договору сторони погодили, що ціна Товару (партії Товару) встановлюється в національній валюті України - гривні та визначається в рахунку - фактурі на оплату, що виданий на підставі Заявки та відповідає ціні Товару (партії Товару) у видатковій накладній. В разі поставки Товару (партії Товару) засобами Постачальника вартість послуг по доставці Товару (партії Товару) включається в ціну партії Товару.

Поставка Товару (партії Товару) може здійснюватися на умовах 100% попередньої оплати або оплати за Товар (партію Товару) з відстроченням платежу протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки Товару відповідно до п.2.3.Договору, що зазначається в Заявці (Додаток № 1 до Договору). Покупець зобов'язується здійснити оплату за Товар (партію Товару) на підставі отриманого рахунку - фактури, який направляється Покупцю на його електронну адресу, вказану в п. 11 даного Договору. Оригінал рахунку - фактури та видаткової накладної Постачальник направляє Покупцю поштою на адресу, визначену у Договорі. Отриману електронною поштою видаткову накладну Покупець зобов'язується підписати та направити на електрону адресу Постачальника, визначену Договором, а оригінал - в порядку, передбаченому п. 2.4. Договору. Покупець здійснює оплату Товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Постачальника. Датою оплати Товару вважається дата зарахування грошових коштів, зазначених в рахунку - фактурі, на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 4.2 Договору у випадку порушення строків оплати за поставлений Товар, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період прострочення та визначеної від вартості неоплаченого Товару (партії Товару), за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення боргу.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін Договору та скріплення печаткою, тобто з « 11» квітня 2018 року і діє до « 31» грудня 2018 p., а в частині виконанню зобов'язань - до повного їх виконання. У разі відсутності письмової заяви однієї з Сторін, про припинення дії Договору за один місяць до закінчення терміну його дії, Договір вважається кожного разу пролонгованим на один календарний рік і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 581249,40 грн., а саме:

- 25.04.2018 р. здійснена відповідачу поставка бітуму нафтового дорожнього в'язкого , БНД 60/90 за видатковою накладною №422 на суму 295167,90 грн (а.с. - 28), товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів від 25.04.2018 р. вагою 25,6 т (а.с.- 29);

- 27.04.2018 р. здійснена відповідачу поставка бітуму нафтового дорожнього в'язкого , БНД 60/90 за видатковою накладною №462 на суму 286081,50 грн (а.с. - 31), товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів від 27.04.2018 р. вагою 23,98 т. (а.с. - 32).

За фактом даних поставок Відповідачу були виставлені рахунки на оплату № 456 від 25.04.2018 р. на суму 295167,90 грн (а.с. - 27) та №499 від 27.04.2018 р. на суму 286081,50 грн (а.с.- 30).

19.09.2018 р. відповідачу направлена претензія про сплату заборгованості на суму 581249,40 грн., яка була вручена уповноваженій особі за довіреністю 20.09.2018 р. (а.с. - 33-35)

Таким чином, як зазначає позивач, він належним чином виконав взяті зобов'язання за договором поставки нафтопродуктів №110418 від 11.04.2018 р., а відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України прийняв товар та не оплатив у встановлені у договорі строки, у зв'язку з чим заборгованість останнього на момент подання позову та розгляду даної справи складає 581249,40 грн.

Крім того, на підставі даного пункту 4.2 договору та ст. 625 ЦК України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 121640,58 грн. пені, 10415,44 грн. 3% річних за порушення грошового зобов'язання та 11043,71 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 724349,13 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов'язання по оплаті отриманого товару.

Згідно зі ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 581249,40 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір поставки нафтопродуктів, видаткові накладні, які містять всі необхідні реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та посилання на договір №110418 від 11.04.2018 р., відбитки штампів відповідача, товаротранспортні- накладні, рахунки на оплату, Акт звірки взаєморозрахунків за 2018 р., який підписаний сторонами та скріплений їх печатками та містить посилання на даний договір поставки).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.4.2 Договору у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період прострочення та визначеної від вартості неоплаченого Товару (партії Товару), за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення боргу.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено методику розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат з використанням калькулятора "Ліга: Еліт 9.1.3" та встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення 121640,58 грн. пені ( 62041,68 грн. за період з 26.04.2018 р. по 07.09.2018 р. згідно видаткової накладної № 422 від 25.04.2018 р. та 59598,90 грн. за період з 28.04.2018 р. по 07.09.2018 р. згідно видаткової накладної №462 від 27.04.2018 р.) та 10415,44 грн. 3% річних (5313,01 грн. за період з 26.04.2018 р. по 30.11.2018 р. згідно видаткової накладної № 422 від 25.04.2018 р. та 5102,43 грн. за період з 28.04.2018 р. по 30.11.2018 р. згідно видаткової накладної №462 від 27.04.2018 р.) є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 11043,71 грн. інфляційних втрат, то суд зазначає наступне:

Відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 05.04.2011 N 23/466 та листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97 N 62-97р, якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

При здійсненні розрахунку інфляційних втрат за період червень - вересень 2018 р. (розрахунок в мат. справи а.с. - 6-7) позивач не врахував, що в липні 2018 р. мала місце дефляція та не провів відповідні зменшення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 5608,17 грн. за період з червень-вересень 2018 р. згідно видаткової накладної № 422 від 25.04.2018 р. та 5435,54 грн. за цей же період згідно видаткової накладної №462 від 27.04.2018 р. заявлені позивачем, підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховано дефляцію липня 2018 р.

Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат за вказаний у позові період та усуното зазначені неточності, у результаті чого розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню, становить 6897,67 грн. (3502,75 грн. за період з червень-вересень 2018 р. згідно видаткової накладної № 422 від 25.04.2018 р. та 3394,92 грн. за цей же період згідно видаткової накладної №462 від 27.04.2018 р.).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, правомірними до стягнення є: 581249,40 грн. - основного боргу, 121640,58 грн. - пені, 10415,44 грн. - 3% річних, 6897,67 грн. - інфляційних втрат. В іншій частині позову - відмовити.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 86, 129, 219, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Інтеб Пласт" (провулок Героїв Бреста, 52, м. Кременчук, Полтавська область, 39631, ідентифікаційний код 36805047) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Дніпротранснафта" (вул. Чайковського, 3-ж, м. Кам"янське, Дніпропетровська область, 51909; поштова адреса: пл. Гагаріна, 5, м. Кам"янське, Дніпропетровська область, 51925, ідентифікаційний код 37425507) 581249,40 грн. - основного боргу, 121640,58 грн. - пені, 10415,44 грн. - 3% річних, 6897,67 грн. - інфляційних втрат, 10803,31 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Паламарчук