ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. Справа №914/76/18

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Бойко С.М.

Хабіб М.І.

за участю представників сторін:

від позивача (за первісним позовом):

від відповідача (за первісним позовом): Телішевський І.Д. (адвокат);

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 , м. Львів б/н від 09.01.2019 та ОСОБА_2 , м. Львів б/н від 10.01.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2018 (колегія суддів: головуючий суддя С.Б. Кітаєва, судді Р.І. Матвіїв, М.М. Синчук, повний текст рішення складено 22.12.2018)

за позовом ОСОБА_2 , м. Львів

до відповідача ОСОБА_1 , м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору на

стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська дорожня служба", м.Львів

про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Львівська дорожня служба" від 22.03.2016

за зустрічним позовом ОСОБА_1 , м.Львів

до ОСОБА_2 , м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору на

стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська дорожня служба", м.Львів

про визнання недійсним договору купівлі- продажу корпоративних прав; стягнення з 167 112,00 грн подвійного розміру збитків; стягнення 100 000,00 грн моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

ОСОБА_2 заявлено позов до ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Львівська дорожня служба», укладеного між ними 22.03.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір від 22.03.2016, укладений з порушенням норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим підлягає визнанню судом недійсним, оскільки станом на момент укладення договору ОСОБА_2 кошти у статутний капітал товариства не були внесені, статутний капітал ТОВ «Львівська дорожня служба» не був сформований. А відтак частка ОСОБА_2 , яка становила 67% статутного капіталу ТОВ «Львівська дорожня служба», станом на 22.03.2016 не була сплачена, а тому не могла бути відчужена по договору купівлі-продажу.

ОСОБА_1 заявлено зустрічний позов про визнання недійсним вказаного договору на підставі ст.230 ЦК України у зв`язку з вчиненням такого під впливом обману з боку ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 167 112,00 грн подвійного розміру збитків та 100 000,00 грн моральної шкоди, завданих у зв`язку з укладенням договору.

Зустрічний позов мотивований тим, що під час укладення спірного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 умисно приховала від ОСОБА_1 ту обставину, що належна їй частка в статутному капіталі ТОВ «Львівська дорожня служба» не сплачена (на що вона сама вказує у первісній позовній заяві), що було перешкодою для укладання такого договору відповідно до ст.53 Закону України «Про господарські товариства» та ст.147 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.12.2018 у первісному та зустрічному позові відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову обґрунтоване тим, що ОСОБА_2 не подано доказів визнання недійсними рішення загальних зборів товариства та правочини, на підставі яких ОСОБА_2 придбано у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 частку в статутному капіталі товариства, з тих мотивів, що відчужувана їй частка була неоплачена засновниками, які брали участь у створенні товариства (а у даному позові ОСОБА_2 стверджує, що вона в статутний капітал внесків з оплати частки (тобто, придбаної за правочинами) не вносила, однак продала неоплачену частину частки). Окрім цього, ОСОБА_2 відчужено ОСОБА_1 частину частки до закінчення строку формування статутного капіталу товариства, тобто, на момент укладення оспорюваного договору строк формування статутного капіталу ТОВ «Львівська дорожня служба» не сплив.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову мотивоване тим, що під час розгляду даної справи судом встановлено, що обставини, стосовно яких, за доводами позивача, його введено в оману, а саме: всі документи товариства щодо предмету купівлі-продажу не мають істотного значення для укладення оспорюваного договору, оскільки такі були у розпорядженні ОСОБА_1 , як директора товариства.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позовний позов. У своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про те, що для визнання недійним правочину як такого, що укладений під впливом обман, необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення, а подання продавцем покупцю документів (інформації) стосовно формування статутного капіталу товариства на момент укладення договору не передбачено умовами договору. Скаржник стверджує, що відсутність права ОСОБА_2 продавати свою частку, у зв`язку з тим, що вона не була оплачена на момент укладення спірного договору безсумнівно є обставиною, яка має істотне значення в розумінні ч.1 ст. 229 Цивільного кодексу України, а її замовчування є обманом відповідно до абз.2 ч.1 ст. 230 ЦК України. Апелянт зазначає, що покликання суду першої інстанції на те, що відсутні докази визнання недійсними рішень щодо порушення та скликання загальних зборів учасників товариства, на які посилається ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки не входять у предмет доказування.

Скаржник вказує, що відсторонення його з посади директора, виключення з числа учасників товариства з підстави, яка була прихована ОСОБА_2 . при укладенні спірного договору є очевидними доказами мотиву та мети укладення оспорюваного договору для організації роботи підприємства та забезпечення отримання товариством істотного доходу.

ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог. Апелянт покликається на те, що місцевим господарським судом було порушено норми матеріального права, а саме не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Так, апелянт зазначає, що згідно ч.4 ст.53 Закону України «Про господарські товариства» частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише в тій частині, в якій її уже сплачено. Враховуючи те, що частка ОСОБА_2 , яка становила 33% статутного капіталу ТОВ «Львівська дорожня служба», станом на 22.03.2016 (дата укладення оспорюваного договору) не була сплачена, а тому, відповідно не могла бути відчужена по договору купівлі-продажу частки статутного капіталу від 22.03.2016. А отже, спірний договір підлягає визнанню недійсним.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 15.10.2015 відбулись загальні збори учасників ТОВ «Львівська дорожня служба», затверджені протоколом №1.

Як підтверджується вказаним протоколом, на зборах були присутні засновники (учасники) товариства: ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5

Загальними зборами учасників прийнято наступні рішення:

по 2 питанню: створити ТОВ «Львівська дорожня служба»;

по 3 питанню: створити статутний капітал ТОВ «Львівська дорожня служба» у розмірі 200 000,00 грн та розподілити його між учасниками наступним чином: ОСОБА_4, розмір внеску - 68000,00 грн, частка учасника -34%; ОСОБА_8 , розмір внеску - 66000,00 грн, частка учасника 33%; ОСОБА_5 , розмір внеску 66000,00 грн, частка учасника 33%;

по 4 питанню: затвердження статуту ТОВ «Львівська дорожня служба» та доручення його реєстрації у державного реєстратора та здійснення всіх інших необхідних дій, пов`язаних з реєстрацією товариства, ОСОБА_5 ;

по 5 питанню: обрати директором ТОВ «Львівська дорожня служба» - ОСОБА_5

Вищевказані відомості було зареєстровано у встановленому законодавством порядку, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.10.2018 за № станом на 16.10.2015.

В подальшому 04.03.2016 відбулись загальні збори учасників ТОВ «Львівська дорожня служба», рішення прийняті на яких оформлені протоколом №01/16.

На зборах, як вбачається зі змісту протоколу, були присутні учасники: ОСОБА_4 -34% голосів, ОСОБА_5 . - 33% голосів. Запрошена - ОСОБА_2

В порядку денному зборів три питання:

1. Продаж частки у статутному капіталі ТОВ «Львівська дорожня служба» та вихід із числа учасників товариства ;

2. Про включення нового учасника та перерозподіл часток у статутному капіталі ТОВ «Львівська дорожня служба;

3. Про затвердження нової редакції статуту ТОВ «Львівська дорожня служба».

По першому питанню слухали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які повідомили про продаж своїх часток у статутному капіталі ТОВ «Львівська дорожня служба» громадянці ОСОБА_2 , і у зв`язку з цим заявили про свій вихід з товариства.

Збори прийняли рішення: виключити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зі складу учасників ТОВ «Львівська дорожня служба»; у зв`язку із придбанням частки у статутному капіталі ТОВ «Львівська дорожня служба» ОСОБА_2 запропонував включити її до складу часників ТОВ «Львівська дорожня служба» та затвердити статутний капітал товариства у наступному вигляді :

громадянка України - ОСОБА_2 - 67% статутного капіталу, що становить 134 000,00 грн.

громадянка України - ОСОБА_8 - 33% статутного капіталу, що становить 66 000,00 грн.

Прийняте зборами рішення: включити ОСОБА_2 до складу учасників ТОВ «Львівська дорожня служба» та затвердити статутний капітал товариства у запропонованому вигляді.

У зв`язку із змінами у складі учасників товариства, по третьому питанню порядку денного зборами прийнято рішення затвердити статут ТОВ «Львівська дорожня служба» у новій редакції.

Вищевказані відомості було зареєстровано у встановленому законодавством порядку, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.10.2018 за № станом на 04.03.2016.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідно до п.1.1 статуту ТОВ «Львівська дорожня служба», затвердженого загальними зборами учасників (протоколом від 04.03.2016 №01/16), ТОВ «Львівська дорожня служба» створене учасниками товариства, шляхом об`єднання їх майна для підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Відповідно до п.п. 1.3, 4.1, 4.2, 5.1-5.5 статуту, учасниками товариства є: громадянка України ОСОБА_2 та громадянка України ОСОБА_8

Товариство є власником майна, переданого йому учасниками, продукції, що вироблена в результаті господарської діяльності, а також іншого майна, придбаного ним з інших законних джерел.

Джерелами формування майна товариства є, зокрема, грошові та матеріальні внески учасників.

Для забезпечення діяльності товариства за рахунок вкладу учасників створюється cтатутний капітал в розмірі 200 000,00 (двісті тисяч) гривень .

У створенні статутного фонду беруть участь : громадянка України ОСОБА_2 - 67% статутного капіталу, що становить 134 000,00 грн та громадянка України ОСОБА_8 - 33% статутного капіталу, що становить 66 000,00 грн.

Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства.

Якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення із складу учасників товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу частки у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі (фонді); про ліквідацію товариства.

Вкладами до статутного капіталу (фонду) товариства можуть бути грошові кошти (в тому числі у іноземній валюті), цінні папери, будинки, споруди, обладнання, транспортні засоби та інші матеріальні цінності, право користування землею, водою і іншими природними ресурсами, будинками та іншим майном, інші майнові чи відчужувані права, що мають грошову оцінку. Конкретний склад вкладу учасника в статутний капітал (фонд) товариства визначається загальними зборами учасників.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.10.2018 за № підтверджується внесення в Єдиний державний реєстр станом на 18.03.2016 наступних відомостей: перелік засновників: ОСОБА_8 ., розмір внеску до статутного фонду 66000,00 грн; ОСОБА_17 - розмір внеску до статутного капіталу - 134 000,00 грн.

Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи відбулася 18.03.2016, 2037433.

Розмір статутного капіталу (статутного або складеного капіталу) - 200000,00 грн, дата закінчення його формування - 15.10.2016.

ОСОБА_1 , 10.03.2016 (згідно статут) - керівник, підписант.

Місцевим господарським судом правомірно встановлено, що ОСОБА_2 повідомила засновника ТОВ «Львівська дорожня служба» ОСОБА_8 про свій намір продати частину своєї частки (у розмірі 33%) у ТОВ «Львівська дорожня служба» та про те, що ОСОБА_8 має першочергове право на її купівлю. Вартість частки становить 66 тис. грн. (повідомлення від 22.03.2016 з відміткою ОСОБА_8 про ознайомлення з повідомленням).

Заявою від 22.03.2016, адресованою ТОВ «Львівська дорожня служба», ОСОБА_8 . повідомила товариство, що їй відомо про намір ОСОБА_2 продати частину своєї частки та про те, що вона не виявляє бажання на її придбання, а тому така може бути відчужена будь-якій третій особі.

В подальшому, як підтверджується матеріалами справи, 22.03.2016 між громадянкою України ОСОБА_2 (продавець), з однієї сторони, та громадянином України ОСОБА_1 . (покупець), з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав на ТОВ «Львівська дорожня служба».

Згідно п.п. 1-6, 10-14 вказаного договору передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором продавець зобов`язується передати покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити корпоративні права на ТОВ «Львівська дорожня служба».

Під корпоративними правами, зазначеними в п.1 цього договору, розуміється право власності на частку у статутному капіталі товариства розміром 33%, що становить 66 000,00 грн. Право власності включає в себе право на володіння, користування і розпорядження ним, не обтяжене вимогами третіх осіб, на управління товариством, на призначення посадових осіб і працівників товариства, на отримання прибутку від господарської діяльності, а також активів у разі його ліквідації відповідно до чинного законодавства.

Протягом 30 днів з моменту підписання договору покупець зобов`язаний оформити та зареєструвати у відповідних державних органах зміни до установчих документів, зумовлені зміною учасників товариства.

Сума договору, за погодженням сторін, становить 66 000,00 грн, які покупець в повному обсязі сплатив продавцю до моменту підписання даного договору.

Корпоративні права, що відчужуються за цим договором, нікому не продані або іншим чином не відчужені, не заставлені, у спорі не перебувають.

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Після підписання цього договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу.

Зміни в цей договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору.

Зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід» ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін.

Усі правовідносини, що виникають у зв`язку з виконанням умов цього договору і не врегульовані ним, регламентуються нормами чинного в Україні законодавства.

Як підтверджується матеріалами справи, 22.03.2016 відбулись загальні збори учасників ТОВ «Львівська дорожня служба», прийняті рішення на яких оформлені протоколом №02-16.

В порядок денний зборів були включені, зокрема, питання: перехід частки у статутному капіталі ТОВ «Львівська дорожня служба»; затвердження нової редакції статуту товариства.

Рішенням зборів вирішено: затвердити перехід належної ОСОБА_2 частини частки у статутному капіталі товариства в розмірі 33% на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2016 року ОСОБА_1 ; розподілити статутний капітал товариства його між учасниками наступним чином: ОСОБА_8, розмір внеску - 66 000,00 грн, частка учасника -33%; ОСОБА_2, розмір внеску - 68 000,00 грн, частка учасника -34%; ОСОБА_1 ., розмір внеску - 66 000,00 грн, частка учасника -33%.

У зв`язку із змінами в складі засновників товариства, по третьому питанню порядку денного зборів було прийнято рішення затвердити статут товариства у новій редакції та зареєструвати відповідні зміни у державного реєстратора.

Вищевказані відомості було зареєстровано у встановленому законодавством порядку, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.10.2018 за № станом на 23.03.2016.

Відповідно до п.п.1.3, 5.1, 5.2 статуту ТОВ «Львівська дорожня служба», затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «Львівська дорожня служба» (протокол від 22.03.2016 №02/16), учасниками товариства є: громадянка України ОСОБА_2 , громадянка України ОСОБА_8 , громадянин України ОСОБА_1 .

Для забезпечення діяльності товариства за рахунок вкладу учасників створюється статутний капітал в розмірі 200 000,00 грн.

У створенні статутного фонду беруть участь: громадянка України ОСОБА_2 - 34% статутного капіталу, що становить 68 000,00 грн; громадянка України ОСОБА_8 - 33% статутного капіталу (фонду), що становить 66 000,00 грн; громадянин України ОСОБА_1 . - 33% статутного капіталу (фонду), що становить 66 000,00 грн.

В подальшому, рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Львівська дорожня служба», затверджених протоколом №09/12/16 від 09.12.2016, вирішили, зокрема, рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від виконання обов`язків директора та призначення тимчасово виконуючим обов`язки директора ТОВ «Львівська дорожня служба» Коцюрубу П.О.

Збори уповноважили ОСОБА_4 представляти інтереси товариства у всіх підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форми власності та підпорядкування, при проведенні державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу.

Відповідні зміни були внесені зареєстровані у встановленому порядку, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.10.2018 за №.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Львівська дорожня служба», затверджених протоколом зборів №01 від 18.04.2017, вирішили в порядку ст.52 Закону України «Про господарські товариства», на підставі п.п.5.4,16.4.3 статуту товариства виключити із складу ТОВ «Львівська дорожня служба» ОСОБА_1, який не вніс свій вклад до статутного капіталу; у зв`язку з цим зменшити статутний капітал до 134 000,00 гривень, а саме: громадянка України ОСОБА_2 - 68 000,00 грн, що становить 50,75% капіталу; громадянка ОСОБА_8 - 66000,00 грн, що становить 49,25% капіталу; затвердити статут товариства в новій редакції.

Відповідні зміни були зареєстровані у встановленому порядку, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.10.2018 за № станом на 21.04.2017.

В подальшому згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.10.2018 за № встановлено наступні відомості:

державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи відбулася 16.04.2018, 7037433;

внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах: 11.10.2018 , 8037433; зміна складу або інформації про засновників.

Перелік засновників:

ОСОБА_8, розмір внеску до статутного фонду 66000,00 грн.;

ОСОБА_4 , розмір внеску до статутного фонду - 68000,00 грн.

ОСОБА_4 - керівник, ОСОБА_4 - особа, яка має право подавати документи для державної реєстрації (наявність обмежень щодо представництва - немає) - підписант.

Оцінка суду.

Предметом первісного позову у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «Львівська дорожня служба» від 22.03.2016. Підставою позовних вимог позивачем вказано, що відчужена ним частина частки в статутному капіталі не сформована в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Статтями 116, 147 Цивільного кодексу України, ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» надано право учаснику товариства продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В силу ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, а тому обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Необхідно зазначити, що при зверненні з позовом до суду на захист своїх корпоративних прав, позивач у розумінні ст.ст. 116, 167 ЦК України повинен довести наявність порушення корпоративних прав спричиненого укладенням оспорюваного договору.

Тобто, звертаючись з позовом позивач повинен був зазначити, яке саме його право з вищевказаних було порушене внаслідок укладання оскаржуваного правочину (право на участь в управлінні, право на отримання дивідендів, право на вихід зі складу учасників; право на продаж належних йому акцій та/або частки у статутному капіталі товариства) та яким саме чином було порушене відповідне право внаслідок укладання оскаржуваного правочину (вказаної позиції дотримується також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 30.01.2018 у справі № 904/9839/16).

Водночас позивачем не надано суду доказів та не доведено, яким саме чином укладений між ним та відповідачем договір купівлі-продажу корпоративних прав на ТОВ «Львівська дорожня служба» від 22.03.2016 порушують його права та законні інтереси.

Надаючи правову оцінку заявленим вимогам позивача судом враховується, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Львівська дорожня служба» від 22.03.2016 (оформленим протоколом №02-16), затверджено перехід належної ОСОБА_2 частини частки у статутному капіталі товариства в розмірі 33% на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2016 ОСОБА_1 ; розподілено статутний капітал товариства між його учасниками (ОСОБА_2 - 34% статутного капіталу, що становить 68 000,00 грн; ОСОБА_8 - 33% статутного капіталу (фонду), що становить 66 000,00 грн; ОСОБА_1 - 33% статутного капіталу (фонду), що становить 66 000,00 грн).

Так, матеріалами справи встановлено, що 22.03.2016 ОСОБА_2 , як учасник ТОВ «Львівська дорожня служба», безпосередньо була присутня та брала участь при прийнятті загальними зборами зазначеного рішення; позивач позитивно голосувала за кожне із прийнятих рішень.

Як підтверджують матеріали справи, відповідні записи, на підставі прийнятих загальними зборами учасників ТОВ «Львівська дорожня служба» 22.03.2016 рішень (протокол №02-16) внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Доказів визнання цих записів недійсними матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що важливими в даному аспекті є участь та наявність волевиявлення позивача на укладення оспорюваного договору та вплив як наслідок укладеного договору на обсяг прав позивача.

Волевиявлення позивача на укладення оспорюваного договору купівлі-продажу частки встановлено та підтверджується матеріалами справи. При цьому позивачем не доведено, яким чином вказаний договір порушує його права та законні інтереси.

При вирішенні корпоративного спору необхідним є встановлення наявності в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, та з`ясування наявності факту їх порушення.

Відтак позивачем у контексті тлумачення приписів ст. 167 ГК України щодо сутності корпоративних прав не обґрунтовано наявність порушення його корпоративних прав (права управління товариством, права участі в товаристві, права в отримані доходів тощо) укладенням спірного договору.

Разом з тим продаж частки у статутному капіталі (корпоративних прав) є виключним волевиявленням учасника товариства, в даному випадку позивача за первісним позовом, що узгоджується з вимогами ст. ст. 6, 627 ЦК України, і останній укладаючи договір купівлі-продажу гарантував відсутність будь-яких обмежень щодо відчужених корпоративних прав, що свідчить про відсутність порушень приписів ст. 203 ЦК України щодо загальних вимог укладення правочинів та відсутність підстав недійсності правочину, наведених у ст. 215 ЦК України (вказаної позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у п.6.2.6 постанови від 31.01.2018 у справі № 927/265/17).

Щодо тверджень ОСОБА_2 про те, що частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише в тій частині, в якій її уже сплачено, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно ст.144 ЦК України статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається з вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів.

Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства.

Як підтверджується матеріалами справи, датою закінчення формування статутного капіталу товариства є 15.10.2016.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не була учасником (засновником) ТОВ «Львівська дорожня служба» на момент його створення, відтак не мала обов`язку щодо внесення первинного вкладу до статутного капіталу підприємства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства.

При цьому, норми чинного законодавства розрізняють поняття внесення вкладу до статутного капіталу товариства під час його створення та додаткових вкладів, тобто таких, що здійснюються при збільшенні вже складеного статутного капіталу.

Звільнення учасника товариства від обов`язку внесення первинного вкладу до статутного капіталу товариства, заявленого на момент державної реєстрації товариства, не допускається, тоді як збільшення статутного капіталу вже існуючого товариства шляхом внесення додаткових вкладів учасниками є їх правом, а не обов`язком. Таке право реалізується шляхом прийняття відповідного рішення зборами товариства, які вправі самостійно визначати розмір, форму і порядок внесення учасниками додаткових вкладів. Отже, строк протягом якого учасник товариства має оплатити свій додатковий вклад, визначається за погодженням учасників товариства та закріплюється у статуті товариства, або окремих рішеннях загальних зборів учасників.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, до закінчення формування статутного капіталу товариства, ОСОБА_2 придбала частку у статутному капіталі ТОВ «Львівська дорожня служба від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , була прийнята в склад учасників товариства. (протокол загальних зборів учасників Товариства від 04.03.2016 № 01/16).

Доказів того, що ОСОБА_2 оскаржувались та визнані недійсними рішення загальних зборів товариства та правочини, на підставі яких ОСОБА_2 придбано у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 частку в статутному капіталі товариства, з тих мотивів, що відчужувана їй частка була неоплачена засновниками, які брали участь у створенні товариства, ОСОБА_2 до матеріалів справи не подано.

Водночас необхідно зазначити, що ОСОБА_2 відчужено ОСОБА_1 частину частки до закінчення строку формування статутного капіталу товариства, тобто, на момент укладення оспорюваного договору строк формування статутного капіталу ТОВ «Львівська дорожня служба» не сплив.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що твердження позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства України за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого договору недійсним в судовому порядку, оскільки завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи, чого судами не встановлено. А відтак у задоволенні позову необхідно відмовити.

Предметом зустрічного позову є визнання недійсним вищезазначеного договору купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «Львівська дорожня служба» від 22.03.2016 з підстав введення ОСОБА_1 в оману ОСОБА_2 під час укладення договору.

Враховуючи вищевикладені норми ст.ст. 203, 204, 215 ЦК України, необхідно звернути увагу на те, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України суд повинен взяти до уваги, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Істотними обставинами у розумінні ст. 230 ЦК України може бути умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

У розумінні приписів ст. 230 ЦК України обман - це навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину; це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Ознакою обману є, насамперед, умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що позивачем за зустрічним позовом не обґрунтовано належними і допустимими доказами, як наявності умислу в діях відповідача, так і самого факту обману відповідачем позивача на момент укладення спірного договору. Матеріалами справи підтверджено вчинення сторонами оспорюваного правочину дій спрямованих на його виконання, що полягали, зокрема, у здійсненні оплати за договором у спосіб, зазначений у п.4 договору який не заборонений законодавством.

Стосовно тверджень ОСОБА_1 про те, що під час укладення спірного договору ОСОБА_2 навмисно приховала від нього ту обставину, що належна їй частка в статутному капіталі товариства не сплачена, колегія суддів зазначає таке.

Замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину має місце, зокрема, у зв`язку із ненаданням документів, в яких описуються властивості речі, яка є предметом купівлі-продажу (оскільки за правовою природою оспорюваний договір є договором купівлі-продажу).

Матеріалами справи підтверджується, що станом на день укладення спірного договору, ОСОБА_1 був директором товариства, а отже, як керівник, мав доступ до документів товариства та володів даними про його статутний капітал. При цьому, доводи апелянта за про протилежне, з тих мотивів, що ОСОБА_1 не мав відповідної освіти (зокрема, юридичної) не спростовують висновків суду.

Для визнання недійсним правочину як такого, що укладений під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Тобто особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману та наявність умислу в діях її контрагента, а й істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Так, подання продавцем покупцю документів (інформації) стосовно формування статутного капіталу товариства на момент укладення договору не передбачено умовами договору.

Покликання апелянта на те, що він був потрібен ОСОБА_2 та товариству як його учасник і керівник, щоб товариство могло здійснювати свої статутні цілі - будівництво доріг не є, в розумінні ст.230 ЦК України істотними обставинами, при наявності яких договір підлягає визнанню недійсним на підставі зазначеної норми матеріального права, виходячи з того, що право особи на участь в товаристві, як і на зайняття керівної посади в товаристві ґрунтується на вільному волевиявленні особи, а не на примусі.

Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Щодо посилання позивача за зустрічним позовом на обставини, які він вважає порушеннями при проведенні та скликанні загальних зборів учасників товариства, а відтак його доводи про недійсність рішень, прийнятих на зборах, то такі не заслуговують на увагу, оскільки не входять в предмет дослідження у даній справі.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про визнання недійсним укладеного між сторонами спору оспорюваного правочину на підставі ст.230 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими.

Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення збитків у подвійному розмірі та матеріальної шкоди в заявлених позивачем сумах на підставі ч.2 ст.230 ЦК України є похідними вимогами від визнання недійсним договору, то такі також не підлягають до задоволення.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтами.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2018 у справі № 914/76/18 залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на апелянтів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Враховуючи перебування судді члена-колегії Бойко С.М. у відпустці з 02.05.2019 по 08.05.2019 повний текст постанови підписано 10.05.2019.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. Матущак

Судді С.М. Бойко

М.І. Хабіб