ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/10738/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Пількова К.М. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко І.М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство "Укртрансгаз",

представник позивача - Никеруй Т.М ., адвокат (дов. від 29.12.2018),

відповідач - Антимонопольний комітет України,

представник відповідача - Кравченко О.К., головн. спец. (дов. від 31.01.2019),

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2018 (суддя Підченко Ю.О.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 (головуючий суддя - Пономаренко Є.Ю., судді: Дідиченко М.А., Смірнова Л.Г.)

у справі № 910/10738/18

за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - Товариство)

до Антимонопольного комітету України (далі - Комітет)

про визнання недійсним рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комітету про визнання недійсним рішення від 24.05.2018 № 267-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК).

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.10.2018 у справі № 910/10738/18, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові акти попередніх інстанцій мотивовані відсутністю передбачених законом підстав для визнання Рішення АМК недійсним.

Товариство, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Так, згідно з доводами Товариства, викладеними у касаційній скарзі:

- судами попередніх інстанцій невірно застосовані приписи статті 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та статті 19 Конституції України;

- суди невірно застосували приписи статті 8 Конституції України, статей 4-5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та ухвалили рішення всупереч рішенню Конституційного Суду України від 22.09.2015 № 5-рп/2005;

- рішення Комітету про накладення на Товариство штрафу у розмірі 826 000 грн. прийняте без дотримання пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню;

- суди залишили поза увагою те, що запитувані документи були надані Товариством Комітету до прийняття Рішення АМК; порушення, у вчиненні якого вважається винним Товариство, відноситься до помірних; державним уповноваженим у вимозі допущені так звані "технічні описки", у зв`язку з чим у Комітету не було підстав для притягнення Товариства до відповідальності за порушення пункту 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та накладення штрафу;

- суди попередніх інстанцій допустили порушення приписів статті 237 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України);

- суди проігнорували те, що порушення Комітетом процедурних правил, що полягало в ігноруванні під час прийняття Рішення АМК фактичних обставин справи, доводів та доказів, наданих Товариством в межах розгляду справи щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції, призвело до прийняття неправильного по суті Рішення АМК.

Комітет у відзиві на касаційну скаргу просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, а судові акти попередніх інстанцій - залишити без змін, зазначаючи, зокрема, про те, що рішення та постанова прийняті з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до протоколу від 02.05.2019 повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги) між суддями, у зв`язку з перебуванням судді Львова Б.Ю. у відпустці визначено такий склад колегії суддів для розгляду касаційної скарги у справі № 910/10738/18: Булгакова І. В . (головуючий), Пільков К.М. і Селіваненко В.П.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді - доповідача та пояснення представників сторін, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що Рішенням АМК:

- визнано дії Товариства порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді неподання інформації на вимогу державного уповноваженого Комітету від 19.01.2018 № 128-29/06-818 у встановлений ним строк;

- за вчинене порушення на Товариство накладено штраф у розмірі 826 000 грн.

Рішення АМК мотивовано, зокрема, такими фактичними даними:

- Комітет на підставі пункту 11 частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" проводив дослідження ринків природного газу у сфері здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції учасниками цього ринку;

- Комітет надіслав на адресу Товариства вимогу від 19.01.2018 № 128-29/06-818 за підписом державного уповноваженого про надання інформації (далі - Вимога), відповідно до якої запропонував Товариству у десятиденний термін з дня отримання Вимоги надати запитувані у Вимозі документи (інформацію) "з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду зазначених заяв";

- вказана вимога отримана позивачем 24.01.2018;

- листом від 31.01.2018 Товариство повідомило Комітет про те, що інформація та документи, які запитує останній у Вимозі, є конфіденційною інформацією та становить комерційну таємницю; Товариство просило Комітет привести Вимогу у відповідність до чинного законодавства;

- 23.02.2018 Комітет розпорядженням № 06/39-р у справі № 128-26.13/18-18 постановив розпочати розгляд справи за ознаками вчинення позивачем порушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді неподання інформації Комітету на Вимогу державного уповноваженого Комітету від 19.01.2018 № 128-29/06-818;

- листом від 26.02.2018 № 128-29/06-2393 Товариству було надіслано копію вказаного розпорядження, запропоновано повідомити Комітет про причини ненадання запитуваної інформації та запропоновано надати інформацію, яка запитувалася Комітетом з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження ринків природного газу у сфері здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції учасниками цього ринку;

- згідно з листом від 12.03.2018 Товариство надало Комітету наявну інформацію та копії документів на вимогу, отриману 26.02.2018 № 128-29/06-2393.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Рішення АМК недійсним.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

У відповідності до пункту 1 частини третьої статті 7 наведеного Закону у сфері формування та реалізації конкурентної політики, сприяння розвитку конкуренції, нормативного і методичного забезпечення діяльності Антимонопольного комітету України та застосування законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, необхідну для дослідження ринків, а також інформацію про реалізацію конкурентної політики.

Згідно з пунктами 6 та 13 частини першої статті 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" державний уповноважений Антимонопольного комітету України має, зокрема, такі повноваження: при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом; проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Статтею 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, зокрема, що:

- розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом;

- невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Статтею 221 цього ж Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання.

Виходячи з положень зазначених норм чинного законодавства, а також встановлених фактичних обставин справи, Комітет у межах наданих йому повноважень мав право витребувати у Товариства відповідну інформацію (необхідну для проведення дослідженням ринків природного газу у сфері здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції учасниками цього ринку), а Товариство, у свою чергу, зобов`язане було надати таку інформацію у встановлений строк (наведена позиція узгоджується з висновком щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеним, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 зі справи № 922/2274/17, від 19.06.2018 зі справи № 917/1410/17).

Відповідно ж до пункту 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на об`єднання, суб`єктів господарювання: юридичних осіб; фізичних осіб; групу суб`єктів господарювання - юридичних та/або фізичних осіб, що відповідно до статті 1 цього Закону визнається суб`єктом господарювання, у випадках, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За приписом частини другої зазначеної статті Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачене, зокрема, пунктом 13 статті 50 цього Закону накладається штраф у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Підставами для визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Згідно з положеннями Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017):

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності (частина перша статті 13);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 14);

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх, зокрема, вимог (частина перша статті 74);

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина перша статті 76);

- обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77).

Суди попередніх інстанцій, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надали необхідну оцінку, з дотриманням приписів зазначених норм матеріального і процесуального права та з наведенням у рішеннях зі справи необхідного мотивування, встановивши обґрунтованість висновків Комітету стосовно наявності в діях Товариства порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді неподання інформації на Вимогу у встановлені державним уповноваженим Комітету строки, за що в межах розміру, визначеного Законом України "Про захист економічної конкуренції", накладено штраф, - дійшли обґрунтованого висновку стосовно відсутності передбачених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним, а тому й правомірно відмовили Товариству в задоволенні його позовних вимог.

При цьому суди обґрунтовано виходили з того, що у Вимозі Комітету було зазначено про дослідження Комітетом ринків природного газу у сфері здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції учасниками цього ринку, а тому наявність технічної описки у Вимозі такого змісту як: "з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду зазначених заяв", не звільняло Товариство від законодавчо закріпленого обов`язку щодо надання інформації (документів) на Вимогу Комітету.

Що ж до доводів Товариства про прийняття Комітетом рішення про накладення на Товариство штрафу у розмірі 826 000 грн. без дотримання пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то Касаційний господарський суд зазначає, що у визначенні розміру штрафу Комітет діяв у межах наданих йому повноважень та без порушення положень чинного законодавства України (про що слушно зазначає у відзиві на касаційну скаргу і Комітет). При цьому названий Закон не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені чи звільняти від їх сплати (у разі їх правомірного нарахування).

Суд погоджується з аргументами Комітету, викладеними у відзиві на касаційну скаргу, про те, що судами попередніх інстанцій повно та всебічно досліджено всі обставини справи, а судові акти відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу Товариства без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій - без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судові акти попередніх інстанцій, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 у справі № 910/10738/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя К. Пільков

Суддя В. Селіваненко