РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.04.2019Справа № 910/16709/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект"
до1. Міністерства юстиції України
2. Акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
3. Державного підприємства "Сетам"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни
провизнання недійсними акту, свідоцтва та скасування державної реєстрації
Суддя Бойко Р.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники сторін:

від позивача:Саєнко Ю.М.
від відповідача 1:Кудрановський Ю.В.
від відповідача 2:Сосюра О.М., Невмержицький О.М.
від відповідача 3:не з'явився
від третьої особи:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" (надалі - "Товариство") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив суд: визнати недійсним акт №55614508 від 27.11.2018 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки - майнового комплексу, загальною площею 8 526,3 кв.м., реєстраційний номер 00, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22; визнати недійсним свідоцтво про право власності серія та №1408, видане 27.11.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л.; скасувати державну реєстрацію про право власності номер запису про право власності 29136420.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що передача відповідачем згідно акту №55614508 від 27.11.2018 у власність Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" належного позивачу майнового комплексу, загальною площею 8 526,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, 22, в межах виконавчого провадження №55614508 в порядку, визначеному ст. 49 Закону України "Про іпотеку", була здійснена всупереч встановленої ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.09.2018 у справі №826/12872/18 заборони та за відсутності факту того, що відповідні торги з реалізації такого майна не відбулися.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/16709/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (надалі - "Банк"), Державне підприємство "Сетам" (надалі - ДП "Сетам"), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інну Леонтіївну в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, призначено проведення підготовчого засідання на 22.01.2019.

04.01.2019 через відділ діловодства суду від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла копія матеріалів виконавчого провадження №55614508 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. №7859 від 20.12.2017.

Також, 04.01.2019 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було подано до суду відзив на позов, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на дотримання ним положень законодавства під час виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. №7859 від 20.12.2017.

10.01.2019 через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких Банк просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що відділом державної виконавчої служби не порушено вимог законодавства під час реалізації майна на прилюдних торгах, в той час як рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2018 у справі №826/12872/18 було відмовлено в задоволенні позовної заяви Товариства та скасовано заходи забезпечення позову.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 22.01.2019 відкладено підготовче засідання на 12.02.2019 та повторно зобов'язано ДП "Сетам" виконати вимоги ухвали суду від 14.12.2018 у даній справі.

23.01.2019 через відділ діловодства суду від ДП "Сетам" надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких останнє вказує, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки реалізація Банком свого права на придбання предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна Товариства відповідає приписам законодавства та не порушує прав позивача.

12.02.2019 через відділ діловодства суду від Товариства надійшло клопотання, в якому позивач просив суд замінити неналежного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на належного - Міністерство юстиції України, а також залучити Акціонерне товариство "Укрсоцбанк", Державне підприємство "Сетам", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інну Леонтіївну співвідповідачами у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.02.2019 у справі №910/16709/18, частково задоволено клопотання Товариства про заміну відповідача та залучення співвідповідачів; замінено первісного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належним відповідачем - Міністерством юстиції України; залучити до участі у справі в якості відповідача 2 Акціонерне товариство "Укрсоцбанк", виключивши останнього зі складу третіх осіб; залучено до участі у справі в якості відповідача 3 Державне підприємство "Сетам", виключивши останнього зі складу третіх осіб, відкладено підготовче засідання на 28.02.2019.

27.02.2019 через відділ діловодства суду представником Банку було подано відзив на позовну заяву, за змістом якого вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що позивачем жодним чином не доведено незаконності акту про реалізацію предмета іпотеки та виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), а також, не вказано жодного порушення законодавства при вчиненні відповідних дій.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 28.02.2019 відкладено підготовче засідання на 19.03.2019.

13.03.2019 через відділ діловодства суду представником відповідача 3 було подано відзив на позовну заяву, за змістом якого в задоволенні позову просив відмовити, вказуючи на те, що при проведенні спірних торгів ДП "Сетам" діяло відповідно до вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016, а набуття Банком прав власності на спірне майно було наслідком реалізації останнім наданих йому законодавством прав, що виключає можливість для задоволення позову Товариства.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 19.03.2019 закінчено підготовче провадження та призначено справу №910/16709/18 до розгляду по суті в судовому засіданні на 03.04.2019, в якому згідно протокольної ухвали суду від 03.04.2019 було оголошено перерву до 11.04.2019.

09.04.2019 через відділ діловодства суду представником позивача було подано заяву, у відповідності до якої проси долучити до матеріалів справи постанову Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі №6-605цс16 на підтвердження правомірності викладених ним в позові доводів.

11.04.2019 через відділ діловодства суду представником Банку було подано пояснення, у відповідності до якого просив врахувати, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2018 у справі №826/12872/18 не відповідала вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" та ч. 1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не може вважатися виконавчим документом в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" і не створює будь-які правові наслідки, в тому числі, щодо заборони учасникам справи вчиняти дії, направлені на реалізацію нерухомого майна, яке належало на праві власності Товариству.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 18.04.2019.

В судове засідання 18.04.2019 з'явилися представники позивача та відповідачів 1, 2, надали пояснення по суті спору, за змістом яких вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх повністю, а відповідачі проти позову заперечують та просять в його задоволенні відмовити.

Відповідач 3 та третя особа, повідомлені про місце, дату і час розгляду справи належним чином у визначеному чинним господарським процесуальним законодавством порядку, своїх повноважних представників в судове засідання не направили, про поважність причин неявки суд не повідомили, тому, враховуючи в т.ч. викладення позиції відповідача 3 по суті спору в поданому до суду відзиві на позовну заяву, суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності таких осіб.

В судовому засіданні 18.04.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено і не заперечується учасниками судового процесу наступні обставини спірних правовідносин:

20.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. за реєстровим №7859 було вчинено виконавчий напис, у відповідності до якого запропоновано звернути стягнення на користь Банку на майновий комплекс, загальною площею 8 526,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, буд. 22, (надалі - "майновий комплекс") який належить на праві власності Товариству та переданий в іпотеку на підставі договору застави від 21.07.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С,М. за реєстровим №2280, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №252-СВ від 04.03.2004, укладеним між Фірмою "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю та акціонерно-комерційним банком "ХФБ Банк Україна" (правонаступник - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", строк платежу за яким настав 31.10.2017 по 13.11.2017. Запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації майнового комплексу, частково задовольнити вимоги Банку виключно щодо заборгованості за тілом кредиту (без врахування заборгованості за відсотками) у розмірі 14 857 932,43 Євро, за користування кредитною лінією, нарахованими за період з 31.10.2017 по 13.11.2017 (включно).

Відділом примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України 23.01.2018 було відкрито виконавче провадження №55614508 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису №7859.

За наслідками проведення в межах такого виконавчого провадження на підставі постанови від 02.07.2018 оцінки майнового комплексу 09.07.2018 було складено звіт про оцінку майна, 27.07.2018 державним виконавцем повідомлено про таку оцінку сторін виконавчого провадження, а 01.08.2018 подано заявку до ДП "Сетам" для реалізації майнового комплексу.

10.08.2018 ДП "Сетам" повідомило сторін виконавчого провадження та державного виконавця про проведення 10.09.2018 о 09:00 год. електронних торгів з продажу майнового комплексу.

07.09.2018 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/12872/18 частково задоволено заяву Товариства про забезпечення адміністративного позову, заборонено Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України та іншим особам, у тому числі ДП "Сетам", вчиняти дії, направлені на реалізацію нерухомого майна, яке належить на праві власності Товариству, а саме, майнового комплексу, в рамках виконавчого провадження №55614508 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. №7859 від 20.12.2017 - до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі №826/12574/18.

Тобто, судом встановлені обтяження щодо заборони реалізації майнового комплексу в рамках виконавчого провадження №55614508.

Зранку 10.09.2018 Товариство подало вказану ухвалу до Міністерства юстиції України та ДП "Сетам".

Із закладки "Заявки на участь у торгах" електронних торгів на сайті ДП "Сетам" вбачається, що для участі у торгах було подано три заявки, кожна з яких відхилена у зв'язку із несплатою гарантійного внеску.

10.09.2018 згідно із протоколу №356692 проведення електронних торгів (сформовано 10.09.2018 о 11:00:12) торги визначено такими, що не відбулися у зв'язку із відсутністю допущених учасників.

10.09.2018 о 11:15 год. торги зупинено у зв'язку із надходженням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2018 у справі №826/12872/18.

25.09.2018 до Міністерства юстиції України надійшла заява Банку про залишення за Банком майна №12.1-02/37-27685 від 19.09.2018.

27.11.2018 актом №55614508 про реалізацію предмета іпотеки визнано, що у зв'язку із тим, що торги не відбулися і надійшла заява стягувача, Банк придбав майновий комплекс шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

27.11.2018 приватним нотаріусом КМНО Шевченко І.Л. видано свідоцтво про право власності на майновий комплекс та проведено державну реєстрацію права власності на майновий комплекс за Банком (номер запису 29136420).

03.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Спір у справі стосується законності процедури реалізації (переходу права власності) належного Товариству нерухомого майна (майнового комплексу) до Банку в процедурі примусового виконання виконавчого напису про звернення стягнення на таке майно шляхом проведення прилюдних торгів.

Підставою позову позивачем визначено те, що процедура реалізації - переходу права власності на майновий комплекс від Товариства до Банку відбулася під час дії заборони, вжитої ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2018 у справі №826/12872/18. На думку позивача, оскільки оформлення протоколу і акта про реалізацію предмета іпотеки відбулися в період дії вказаної заборони, то існують підстави для недійсності акту, свідоцтва та скасування державної реєстрації, що матиме наслідком відновлення запису про право власності позивача на майновий комплекс.

Щодо правової природи процедури реалізації - переходу права власності на майновий комплекс.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочину.

Тобто, вести мову про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочину, можна за тієї умови, коли торги відбулися, і покупець внаслідок вчинення активних дій, направлених на волевиявлення придбання майна (ставка в процесі торгів) запропонував вищу ціну, що має наслідком оформлення договірних правовідносин придбання майна.

В той же час, за змістом ч. 1 ст. 49 Закону України "Про іпотеку" протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

В ситуації, коли торги не відбулися, відсутні особи, які висловили волевиявлення на придбання майна та виступили покупцями такого майна, що зумовлює передбачені ст. 49 Закону України "Про іпотеку" наслідки.

При цьому, перехід права власності на майно до іпотекодержателя є дією, яка зумовлена умовами іпотечного договору та є різновидом передбаченого ст. 37 Закону України "Про іпотеку" способу звернення стягнення шляхом прийняття рішення про набуття у власність такого предмета іпотеки.

Аналогічний висновок про відсутність правочину купівлі-продажу у випадку, коли торги не відбулися, міститься в постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1655цс16 та від 14.06.2017 у справі №463/1204/15-ц.

Відтак, положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України не поширюються на правовідносини оскарження набуття іпотекодержателем права власності на майно шляхом звернення стягнення на нього в порядку, передбаченому ст. 49 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Тобто, рішення про реєстрацію права власності за іпотекодержателем, як і акт і свідоцтво, які є підставою для таких дій повинні відповідати положенням чинного законодавства та можуть бути предметом оскарження в суді.

Щодо твердження позивача про вчинення реєстрації права власності за іпотекодержателем всупереч обтяження, вжитого ухвалою суду.

1. Стосовно чинності вжитого судом обтяження у період з вересня по грудень 2018 року.

Так, статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 150-155 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

В даному випадку, звернення з відповідним позовом обумовлюється порушенням права Товариства внаслідок звернення стягнення Банком на майновий комплекс за час дії вжитих ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2018 у справі №826/12872/18 заходів щодо заборони вчиняти дії, направлені на реалізацію майнового комплексу.

Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Як підтверджують матеріали справи, законність таких заходів забезпечення позову була підтверджена в апеляційному та касаційному порядку, а 11.12.2018 вони були скасовані судом першої інстанції.

Тобто, у період з 07.09.2018 по 11.12.2018 заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2018 у справі №826/12872/18 були чинними.

Посилання відповідачів на те, що на момент прийняття оспорюваних актів, свідоцтва та проведення реєстрації, ухвала суду про забезпечення позову ще не перебувала на виконанні органів державної виконавчої та реєстраційної служб, не має правового значення, оскільки за змістом ст. 124 Конституції України, ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження не зупиняє виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

При цьому, слід зазначити, що дія встановлених ухвалою суду обмежень не залежить від їх реєстрації у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки положення чинного процесуального законодавства України не ставлять чинність вжитих судом заходів до забезпечення позову в залежність від наявності чи відсутності у відповідному державному реєстрі внесених на підставі ухвали суду, якою їх було вжито, записів.

Відтак, питання відкриття виконавчого провадження чи внесення відповідних відомостей до реєстрів впливає виключно, по-перше, на технічну можливість реєстрації записів/дій/рішень у відповідному реєстрі, по-друге, кримінально-правовий аспект вчинення дій всупереч судовій забороні, однак, жодним чином не впливає на суть і момент запровадженого судом відповідного обтяження (набрання ним законної сили).

Саме такі правові висновки містяться й в ухвалі Верховного Суду України №6-2773св08 від 10.03.2011, постановах Верховного Суду України №6-2552цс16 від 18.01.2017, №6-640цс17 від 24.05.2017 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №543/730/14-ц.

2. Стосовно наявності порушених прав позивача, які підлягають захисту, в обраний спосіб.

За змістом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Вказані висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №543/730/14-ц.

Тобто, обмеження, які встановлені відповідною ухвалою про вжиття заходів до забезпечення позову, встановлюються саме з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача на час вирішення спору, тобто, забезпечення в послідуючому реальної можливості виконання судового рішення у випадку задоволення вимог позивача, а відтак, їх дія нерозривно пов'язана із наявністю такої мети.

Така правова позиція в першу чергу ґрунтується на дотриманні закріпленому в приписах Конституції України і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод принципу мирного володіння особою своїм майном, адже продовження дії обмежень щодо розпорядження майном, за відсутності матеріально-правового інтересу позивачів до нього, на забезпечення якого відповідні заходи були вжиті, свідчитиме про неправомірне обмеження власника в реалізації його прав власності, в той час як з втратою матеріально-правового інтересу позивачів до позову не зумовлюється автоматичне скасування відповідних заходів та за відсутності фактичного інтересу у вчиненні таких дій останні можуть існувати роками.

Тобто, визначальним у вирішенні спору про визнання незаконними дії з відчуження майна за час існування його обтяження є встановлення факту існування матеріально-правового інтересу у особи, на захист прав якої таке обтяження було вжито.

Таким чином, оскільки метою забезпечення є забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, то можливість оскарження дій/рішень/правочинів, які вчинені під час дії заходів забезпечення позову можливе виключно за умови, якщо позов у справі, в якій вжито такі заходи задоволено.

Відмова у задоволенні позову у справі, в якій вжито заходи забезпечення позову, нівелює суть таких заходів, оскільки дії, якщо і були всупереч забороні - вони ніяким чином не спрямовані на реалізацію в майбутньому акту правосуддя (рішення про відмову в позові).

Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 у справі №6-605цс16 та в постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №15/167-б, де за аналогічних обставин (укладання правочину під час дії заходів забезпечення позову, проте при винесенні судом рішення про відмову у задоволенні позову у справі, де були вжиті відповідні заходи) відмовлено у визнанні недійсним договору через факт втрати особами матеріального-правового інтересу до предмету спору, на захист якого були вжиті відповідні обтяження.

Такі висновки не суперечать і висновкам, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №543/730/14-ц, адже в тій справі суд виходив із задоволення позову (рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2013 стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача борг у розмірі 11 594 863,50 грн.) в межах якого вживалися заходи забезпечення позову.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.12.2018 у справі №826/12872/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, в задоволенні позову Товариству відмовлено.

Наведене виключає висновок про те, що видача оскаржуваних акту та свідоцтва і проведення реєстрації права власності на майновий комплекс за Банком під час дії судової заборони та задоволення даного позову забезпечить виконання актів правосуддя у адміністративній справі №826/12872/18.

Щодо інших тверджень позивача.

Посилання позивача про заниження вартості майнового комплексу (25 мільйонів замість вірного розміру 75 мільйонів) не є підставою даного позову, а суд обмежений в перегляді законності вчинення оскаржуваних актів, свідоцтва та рішення з не вказаних позивачем як підстава позову обставин, однак, звертає увагу позивача, що з огляду на значне перевищення розміру заборгованості за кредитом в рахунок погашення якої вчинено виконавчий напис (14 857 932,43 Євро) та поширення на дані правовідносини ст. 37 Закону України "Про іпотеку" в будь-якому разі не може свідчити про відсутність прав іпотекодержателя на звернення стягнення на дане майно та за умови іншої оцінки повинно бути враховане при визначенні розміру заборгованості за основним зобов'язанням.

У відповідності до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено в межах визначених у позові підстав оскарження спірної процедури реалізації (переходу права власності) належного Товариству нерухомого майна (майнового комплексу) до Банку обставин, з якими положення чинного законодавства України передбачають можливість визнання недійсним акту, свідоцтва та скасування державної реєстрації.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову Товариства повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект" (03148, м. Київ, вул. Жмеринська, буд. 22; ідентифікаційний код 31481857) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ідентифікаційний код 00015622), Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ідентифікаційний код 00039019) та Державного підприємства "Сетам" (01001, м. Київ, вул. Стрілецька, буд. 4-6; ідентифікаційний код 39958500) про визнання недійсним акту, свідоцтва та скасування державної реєстрації відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані із розглядом справи, покласти Товариство з обмеженою відповідальністю "ТММ-Будкомплект".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 26.04.2019.

Суддя Р.В. Бойко