ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" травня 2019 р.          Cправа № 902/596/18

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засіданні Резніченко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", м.Вінниця

до дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк", м.Вінниця

про стягнення 3930776,08 грн заборгованості згідно договору купівлі-продажу

представники сторін в судове засідання не з'явились

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа №902/596/18 про стягнення за первісним позовом з дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" на користь КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" 3930776,08 грн заборгованості, що нарахована з посиланням на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №377 від 01.06.2018 та за зустрічним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №377 від 01.06.2018.

Водночас, ухвалою суду від 28.03.2019 задоволено заяву позивача (за зустрічною позовною заявою) (вх.№02.1-34/2773/19 від 28.03.2019), у зв'язку зі чим, зустрічний позов дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" у справі №902/596/18 залишено без розгляду.

Таким чином, предметом судового розгляду станом на час ухвалення рішення у даній справі є позовні вимоги КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" до ДП "Теплокомуненерго Маяк" ПАТ "Вінницький завод "Маяк", які викладені в первісному позові.

Також 28.03.2019 судом постановлено ухвалу, якою прийнято заяву КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" "про збільшення розміру позовних вимог" №34/1833 від 07.03.2019 до розгляду та постановлено подальший розгляд справи №902/596/18 здійснювати з урахуванням вимог, у ній зазначених, а саме про стягнення з відповідача 3806668,27 грн заборгованості за надані послуги з теплопостачання та 685721,75 грн - пені за несвоєчасно проведені розрахунки. Окрім того, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.04.2019.

Сторін про дату та час судового розгляду повідомлено телефонограмами: №902/596/18/571/19 від 17.04.2019, №902/596/18/544/19 від 12.04.2019, що узгоджується із приписами п.6 ст.120 ГПК України.

На визначену судом дату (25.04.2019) представники сторін в судове засідання не з'явилися.

Водночас, 25.04.2019 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. При цьому, останній просить суд прийняти рішення по справі.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від позивача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що сторони належним чином були повідомлені про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.06.2018 між дочірнім підприємством "Теплокомуненерго Маяк" приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" (далі по тексту також споживач, відповідач) та комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (далі по тексту також постачальник, позивач) укладено Договір купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді №377 (далі по тексту - Договір).

Відповідно до предмета за цим Договором Постачальник бере на себе зобов'язання продавати та постачати споживачеві енергію в гарячій воді в договірних обсягах та з партнерами теплоносіями на вході мереж споживача, які відповідають температурному графіку теплової мережі, а споживач зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п.1.1 Договору).

Пунктом 6.1 Договору визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності, відповідно до додатку № 2 цього Договору. Проводяться виключно в безготівковій формі згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку.

Споживач сплачує за спожиту теплову енергію, кількість якої визначена на підставі проведеного розрахунку, згідно форми в додатку №5 до Договору. У разі зміни тарифів та порядку розрахунків нові тарифи і порядок розрахунків є обов'язковим для Сторін з моменту введення їх в дію (п.6.2 Договору).

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.3 Договору).

Згідно п.6.4 Договору, розрахунки по Договору виконуються в наступному порядку: Остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію Споживач проводить до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

По закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, Споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути Постачальнику у 5-ти денний термін. Не отримання Споживачем рахунку не звільняє останнього від обов'язку оплати по цьому Договору (п.6.5 Договору).

Відповідно до п.6.6. Договору, у разі не підписання акту здачі-прийняття виконаних робіт Споживачем, без надання Постачальнику викладених в письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення Споживачем підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним Споживачем та є доказом кількості спожитої Споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості.

На виконання умов Договору, за період з 01.06.2018 по 01.07.2018, постачальник передав споживачу теплову енергію на загальну суму 3806668,27 грн, що підтверджується Актом здачі - прийняття робіт від 01.07.2018 (а.с.28).

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання за Договором в частині здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію не виконав, у зв'язку із чим за останнім утворилася заборгованість в розмірі 3806668,27 грн, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Враховуючи встановлені обставини справи суд враховує наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як слідує з умов Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 377 від 01.06.2018 між сторонами виникли цивільні права та обов'язки, які регулюються параграфом 3, розділу VI Цивільного кодексу України.

Так, за приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено судом, докази того, що відповідач виконав зобов'язання за Договором в частині здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію в період з 01.06.2018 по 01.07.2018 на суму 3806668,27 грн в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 3806668,27 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 685721,75 грн пені, яка нарахована за період з 20.07.2018 по 19.01.2019 за несвоєчасно проведені розрахунки суд зазначає наступне.

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому пунктом 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 роз'яснено, що "... що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватись як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховується штрафні санкції".

Пунктом 7.3.3. Договору сторони передбачили, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за цим договором - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення, якщо інше не передбачено законодавством. У випадку прострочення платежу менш ніж на 1 календарний місяць, постачальник може не застосовувати цю санкцію, при наявності гарантійного листа споживача з зазначенням дати проведення розрахунків.

Враховуючи, що в п. 6.4 Договору сторони визначили остаточний строк проведення розрахунків, а саме: "до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим", позивачем вірно визначено період нарахування пені: з 20.07.2018 по 19.01.2019.

При цьому, суд враховує п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013, відповідно до якого, якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

Здійснивши перевірку правильності нарахування даної суми за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН" судом не виявлено помилки, а тому вимога про стягнення 685721,75 грн пені є обґрунтованою.

Водночас, 28.03.2019 відповідач звернувся до суду з заявою від 28.03.2019, в якій останній просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) до 1 гривня. Обґрунтовуючи подану заяву, останній зазначає, що ДП Теплокомуненерго Маяк" ПрАТ «Вінницький завод «Маяк» придбана у позивача за договором купівлі-продажу теплова енергія в гарячій воді повністю була реалізована та спожита населенню м.Вінниці на підставі договорів про постачання комунальних послуг за затвердженими тарифами. Звітом про фінансові результати за 2018 рік ДП Теплокомуненерго Маяк" ПрАТ «Вінницький завод «Маяк» підтверджується факт наявності збитків у відповідача внаслідок надання пільг з оплати за спожиту теплову енергію окремим категоріям споживачів, сума яких, за відсутності держаних дотацій на різницю в тарифах для населення, становить 20334000,00 грн. Відсутність грошових коштів для проведення ДП Теплокомуненерго Маяк" ПрАТ «Вінницький завод «Маяк» поточних розрахунків обумовлений виконанням вимог Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №444 від 10.09.2014), відповідного до якого, сплачені споживачами теплової енергії кошти за встановленими нормативами перераховуються гарантованому постачальникові природного газу за встановленими нормативами, внаслідок чого ДП Теплокомуненерго Маяк" ПрАТ «Вінницький завод «Маяк» фактично обмежене у вільному розпорядженні цими коштами.

Окрім того, відповідно до реєстру нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію за встановленими нормативами у розпорядженні підприємства лишається не більше 10% надходжень, що в свою чергу в повному об'ємі використовувалось підприємством для виплати заробітної плати та сплати обов'язкових платежів (податків до державного бюджету).

Таким чином, відповідач зазначає про ненавмисний характер порушення підприємством зобов'язання та неспіврозмірність розміру стягуваної неустойки наслідкам прострочення зобов'язання, що на думку останнього, є підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені).

Позивач в запереченнях №34/2382 від 27.03.2019 проти зменшення розміру неустойки заперечує та, поміж іншого, зазначає про те, що позивач знаходиться у скрутному фінансовому стані, що пов'язано з несвоєчасною оплатою за надані послуги з теплопостачання та значною кількістю проведених ремонтних та профілактичних робіт тепломереж та теплоустаткування з метою забезпечення надання споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на належному рівні. При цьому, позивач зазначає, що згідно повідомлень з засобів масової інформації станом на 25 березня 2019 року, рівень розрахунку населення з КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» за послуги теплопостачання, спожиті в минулому місяці, сягає лише 65 % від усієї суми нарахувань. Загалом за минулий і всі попередні періоди лише населення заборгувало близько 140 мільйонів гривень за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Вирішуючи подане клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, слід зазначити, що висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов'язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов'язання.

Водночас, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013.

В даному випадку, при вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки, суд враховує, що сума нарахованої пені є значною, відповідач не є кінцевим споживачем одержаної теплової енергії в гарячій воді, здійснення відповідачем оплати за природний газ залежить виключно від розрахунків кінцевих споживачів.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для застосування положення ст.551 ЦК України.

При цьому, врахувавши обставина позивача викладені в запереченнях №34/2382 від 27.03.2019, суд вважає за можливе задовольнити заяву відповідача частково та зменшити розмір пені на 50 %. Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 342860,86 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача.

Слід також роз'яснити, що відповідно до положень частин 4 та 5 статті 240 ГПК України в зв'язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписав рішення у справі №902/596/18 без його проголошення. Датою ухвалення рішення у дані справі, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з дочірнього підприємства "Теплокомуненерго Маяк" Приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" (вул.Воїнів Інтернаціоналістів, 2-Е, м.Вінниця, 21030, ) на користь комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул.600-річчя, 13, м.Вінниця 21100, код ЄДРПОУ 33126,27 грн - заборгованості; 342860,86 грн - пені; 67385,85 грн - судового збору.

3. В частині стягнення 342 860,86 грн - пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 06 травня 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу комунальному підприємству Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (21100, м.Вінниця, вул.600-річчя, 13);

3 - відповідачу дочірньому підприємству "Теплокомуненерно Маяк" приватного акціонерного товариства "Вінницький завод "Маяк" (21030, м.Вінниця, вул.Воїнів Інтернаціоналістів, 2Е)