СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2019 р.                                                                           Справа № 913/131/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання: розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу

Зубченко І.В. (доповідач), Гребенюк Н.В., Стойка О.В.    Трубниковій Ю.О. Першого заступника прокурора Луганської області, м.Сєвєродонецьк Луганської області (вх.№1144 Л/3 від  08.04.2019р.)

на ухвалу господарського суду

Луганської області

від

13.03.2019р.

у справі

№913/131/19 (суддя Фонова О.С.)

за позовом

Першого заступника прокуратури Луганської області,   м.Сєвєродонецьк Луганської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Північно – східного офісу Державної аудиторської служби України, м.Харків

до відповідачів:

1. Департаменту регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження Луганської обласної державної адміністрації, м.Сєвєродонецьк Луганської області; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОМІН БУД СЕРВІС”, м.Київ

про

визнання недійсним рішення тендерного комітету, визнання недійсним договору будівельного підряду на суму 15249118,07грн.

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник прокурора прокуратури Луганської області,   м.Сєвєродонецьк Луганської області, звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Північно – східного офісу Державної аудиторської служби України, м.Харків, до відповідача-1, Департаменту регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження Луганської обласної державної адміністрації, м.Сєвєродонецьк Луганської області, та відповідача-2, Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОМІН БУД СЕРВІС”, м.Київ, про визнання недійсним рішення тендерного комітету та визнання недійсним договору будівельного підряду на суму 15249118,07грн.

Згідно резолютивної частини позовної заяви прокурор просить: визнати недійсним рішення тендерного комітету Департаменту регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження Луганської обласної державної адміністрації про визначення Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРОМІН БУД СЕРВІС” переможцем процедури закупівлі, оформлене протоколом засідання тендерного комітету №86 від 08.11.2018р.; визнати недійним договір підряду №06/1 термо-2018 від 28.11.2018р., укладений між Департаментом регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження Луганської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю “ПРОМІН БУД СЕРВІС” на суму 15249118,07грн.; стягнути з відповідачів сплачений прокуратурою Луганської області судовий збір у сумі 3842,00грн.

Як вбачається зі змісту позовної заяви підставою звернення до суду з даним позовом в особі Північно – східного офісу Державної аудиторської служби України прокурором зазначено невжиття органом  Державної аудиторської служби України заходів  до усунення виявлених порушень процедури публічних закупівель щодо раціонального та ефективного використання коштів державного та місцевого бюджетів. Прокурор вважає, що така бездіяльність зазначеного органу суперечить інтересам держави, та дає законні та обґрунтовані підстави для застосування прокурором заходів реагування у формі представницьких повноважень.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 13.03.2019р. у справі №913/131/19 повернуто заявнику вищевказану позовну заяву та додані до неї документи згідно приписів п.4 ч.5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) у зв’язку з тим, що підстави для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді не підтверджені прокуратурою в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Не погодившись із прийнятою ухвалою, Перший заступник прокурора Луганської області звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Луганської області від 13.03.2019р. у справі №913/131/19 та направити справу для розгляду до господарського суду Луганської області.

Згідно доводів скаржника, ухвала суду першої інстанції винесена за наслідками неправильного застосування норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, а тому є незаконною та необґрунтованою. В обґрунтування своєї позиції апелянт звертає увагу на сукупність наступних обставин:

- хибним є висновок місцевого господарського суду про те, що прокурором не обґрунтовано та належними доказами не підтверджено ухилення уповноваженого органу від захисту інтересів держави, оскільки прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб’єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави, що є самостійною підставою для звернення прокурора до суду з позовом, визначеною ст.23 Закону України «Про прокуратуру» поряд із випадками, коли уповноважений орган здійснює захист інтересів держави неналежним чином або взагалі відсутній. На переконання апелянта, прокурор у даному випадку не повинен обґрунтовувати та підтверджувати ухилення органу від захисту інтересів або неналежне здійснення ним своїх повноважень, оскільки прокурором у позовній заяві зазначено, що органами Державної аудиторської служби України не вжито заходів до усунення порушень Закону України «Про публічні закупівлі», Бюджетного кодексу України, Господарського кодексу України, Загальних умов укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №668 від 01.08.2005р., допущених тендерним комітетом Департаменту при проведенні відкритих торгів по закупівлі робіт, що призводить до порушення економічних інтересів держави, необхідність захисту яких покладено на прокуратуру;

- судом не враховано, що порушення процедури публічних закупівель унеможливлює раціональне та ефективне використання коштів державного та місцевого бюджету та здатне спричинити істотної шкоди інтересам держави;

- за наявності обов’язку здійснювати державний фінансовий контроль, Північно – східним офісом Державної аудиторської служби України протягом проведення процедури закупівлі моніторинг не здійснювався;

- органи державної аудиторської служби наділені повноваженнями щодо звернення до суду із позовами;

- безпідставним є посилання господарського суду Луганської області на те, що позивач, в особі якого в інтересах держави з позовом до суду звернувся прокурор, є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю та має підстави і можливість самостійно захищати в суді свої права, а прокурор не довів неможливості реалізації такого захисту самим позивачем, оскільки, по–перше, прокурор звернувся до суду за захистом інтересів держави Україна, а не конкретного органу державної влади, яким є позивач, а, по-друге, у даних правовідносинах порушено не інтереси або права конкретного суб’єкта владних повноважень, а інтереси держави;

- судом зроблено помилковий висновок щодо необхідності визначення прокурором у позовній заяві причин неможливості позивача самостійно здійснювати захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку, , оскільки положеннями ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено вивчення причин бездіяльності уповноваженого органу, а також надання оцінки протиправної бездіяльності для здійснення захисту інтересів держави;

- місцевим господарським судом помилково зазначено, що не може вважатися належним доказом лист-повідомлення Північно – східного офісу Державної аудиторської служби України про майбутнє звернення до суду з позовною заявою, поданий тією ж датою (11.03.2019р.), що і позовна заява, оскільки прокуратурою області попередньо, до звернення до суду, повідомлено Державну аудиторську службу України листом №05/1-7125вих19 від 27.02.2019р. про звернення з позовною заявою, а вказане повідомлення вручено уповноваженій особі 06.03.2019р., у той час як позовну заяву здано до відділення поштового зв’язку 11.03.2019р.;

- фактична бездіяльність суб’єкта владних повноважень з 10.05.2018р. (на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель оприлюднено оголошення) до моменту звернення прокурора із позовною заявою до суду підтверджує нездійснення захисту інтересів держави уповноваженим органом;

- витребування конкретних документів на підтвердження наявності підстав для представництва інтересів держави, за відсутності відповідних вимог у законі, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів;

- правові висновки Верховного Суду, на які посилається місцевий господарський суд, не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки правовідносини не є подібними.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2019р. для розгляду справи №913/131/19 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Гребенюк Н.В., Пушай В.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Луганської області на ухвалу господарського суду Луганської області від 13.03.2019р. у справі №913/131/19 та зобов’язано сторін у строк до 30.04.2019р. включно (з урахуванням ухвали від 18.04.2019р. про виправлення описки) надати до суду відзиви на апеляційну скаргу.

Сторони своїм правом, наданим   ст.263 ГПК України, не скористались, відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Після проведення підготовчих дій, ухвалою суду апеляційної інстанції від 06.05.2019р., враховуючи приписи ч.2 ст.271 та п.6 ст.255 ГПК України, з огляду на не встановлення наявності обставин для розгляду відповідної апеляційної скарги з повідомленням сторін, а також з огляду на те, що характер спірних правовідносин і предмет доказування у справі №913/131/19 не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, розгляд апеляційної призначено в порядку письмового провадження. Сторони були повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.

У зв’язку зі знаходженням на лікарняному судді-члена колегії Пушая В.І., на підставі розпорядження керівника апарату суду, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2019р., сформовано колегію суддів у складі: головуючий (суддя-доповідач) Зубченко І.В., судді Гребенюк Н.В., Стойка О.В.

Відповідно до частини 1   статті 271 ГПК України   апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до   статті 269 ГПК України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст.4 ГПК України    право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно зі ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією   межах і відповідно до законів України.

Статтею   19 Конституції України унормовано,   що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.

В Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (п.3 ч.1   ст.131-1 Конституції України).

У контексті викладеного необхідно враховувати і рішення Конституційного Суду України про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді №3-рп/99 від 08.04.1999р.

Так, Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами   Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (ч.3 мотивувальної частини названого рішення Конституційного Суду України).

Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч.4 мотивувальної частини вищевказаного рішення Конституційного Суду України).

Разом з тим, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005р., заява № 61517/00, п. 27).

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003р. №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2   ст.129 Конституції України).

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом, про що зазначено в постанові Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018р. у справі №924/1256/17.

За приписами ч.3   ст.23 Закону України "Про прокуратуру",   прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частинами 3, 4, 5 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених   статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Аналіз частин 3, 4   статті 53 ГПК України   у взаємозв'язку з частиною 3   статті 23 Закону України "Про прокуратуру"   дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в господарських судах стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме - нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Отже, відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру"   прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Виходячи з викладеного, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні сторону, відповідного суб'єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно.

Відповідно до п.1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016р. №43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з п.4 Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про державні закупівлі.

Крім того, статтею 7 Закону України «Про публічні закупівлі» органи Держаудитслужби визначено серед суб’єктів, що реалізують державну політику у сфері публічних закупівель.

Для виконання покладених завдань, органи Держаудитслужби наділені повноваженнями, зокрема, щодо звернення до суду із позовами на захист інтересів держави.

Отже, Північно – східний офіс Державної аудиторської служби України є органом, уповноваженим державою на здійснення повноважень у спірних правовідносинах.

При цьому, прокурором не доведено причин неможливості здійснення позивачем, який є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, захисту інтересів держави у судовому порядку; не наведено доказів того, що Північно – східний офіс Державної аудиторської служби України не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду не свідчить про неналежне виконання таким органом функцій із захисту інтересів держави. До того ж, матеріали позовної заяви не містять належних та допустимих доказів того, що визначений прокурором орган - Північно – східний офіс Державної аудиторської служби України знав про допущені порушення, усвідомлював порушення інтересів держави, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Відповідно до ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру",   наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов’язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб’єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб’єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб’єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб’єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Тобто, виходячи зі змісту даної норми, наявність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів попереднього звернення прокурора до відповідного суб’єкта владних повноважень є обов’язковою умовою, за якої можливий судовий розгляд позову прокурора, і виключно у разі її дотримання прокурор набуває відповідних процесуальних повноважень (процесуальної дієздатності).

До позовної заяви прокурором додане повідомлення №05/1-7125вих-19 від 27.02.2019р. першого заступника прокурора Луганської області, адресоване Північно – східному офісу Державної аудиторської служби України, яким повідомлено позивача про те, що вивченням законності проведеної процедури відкритих торгів по закупівлі робіт з реконструкції (термомодернизації) будівлі середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №13 м.Сєвєродонецька та укладеного за її наслідками договору підряду №06/1термо-2018 від 28.11.2018р. встановлено грубі порушення вимог чинного законодавства, допущені посадовими особами тендерного комітету замовника, у зв’язку з чим прокуратура Луганської області має намір звернутися до господарського суду Луганської області в інтересах держави в особі Північно – східного офісу Державної аудиторської служби України про визнання недійсним рішення тендерного комітету та визнання недійсним договору будівельного підряду.

Однак, до позовної заяви, всупереч твердженням апелянта, не додано доказів направлення вищевказаного повідомлення на адресу Північно – східного офісу Державної аудиторської служби України саме 27.02.2019р., як і не додано доказів отримання останньою зазначеного повідомлення 06.03.2019р. У свою чергу, доданий до позовної заяви опис вкладення поштового відправлення на адресу позивача свідчить про направлення на адресу Північно – східному офісу Державної аудиторської служби України повідомлення про представництво інтересів держави в суді разом з позовною заявою 11.03.2019р.

Тобто, не чекаючи відповіді або реагування Північно – східного офісу Державної аудиторської служби України на повідомлення, перший заступник прокурора Луганської області звернувся з даним позовом до господарського суду Луганської області.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саму позовну заяву датовано 27.02.2019р., тобто, до звернення до Північно – східного офісу Державної аудиторської служби України як до суб’єкта владних повноважень із повідомленням на виконання вимог ч.4   ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, саме лише посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює відповідні повноваження щодо захисту державних інтересів, не є достатніми для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз.2 ч.4   ст.23 Закону України «Про прокуратуру»   прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва, надання належних та допустимих доказів відповідно до вимог процесуального закону.

З огляду на викладене, скаржником не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду від імені суб’єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням необхідних доказів, які б підтверджували наявність підстав, передбачених   статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому, судовою колегією враховано правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Об’єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 07.12.2018р. у справі №924/1256/17 щодо обґрунтування прокурором підстав для представництва інтересів держави у суді, правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 23.01.2019р. у справі №920/331/18 та від 29.01.2019р. у справі №913/176/18 щодо безпідставності звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі відповідних органів.

Як зазначалося раніше, за приписами ч.4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У свою чергу, за приписами п.4 ч.5 ст.174 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Отже, місцевий господарський суд обґрунтовано та на законних підставах дійшов висновку про повернення позовної заяви та доданих до неї документів першому заступнику прокуратури Луганської області.

Аргументи заявника апеляційної скарги, наведені в обґрунтування наявності підстав для звернення прокурора з даним позовом, відхиляються колегією суддів, оскільки зводяться до помилкового тлумачення норм      ст.23 Закону України "Про прокуратуру",   ст.53 ГПК України, спростовуються дослідженими судами матеріалами справи і встановленими обставинами, та не спростовують висновків місцевого суду у даній справі.

Водночас, при розгляді апеляційної скарги колегія суддів також виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010р. зазначено, що хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

За таких обставин, ухвала господарського суду Луганської області від 13.03.2019р. у справі №913/131/19 підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга -без задоволення.

Відповідно до   ст.129 ГПК України   витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Луганської області, м.Сєвєродонецьк Луганської області на ухвалу господарського суду Луганської області від 13.03.2019р. у справі №913/131/19 – залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 13.03.2019р. у справі №913/131/19 – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 15.05.2019р.

Головуючий суддя                                                                    І.В. Зубченко

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк

Суддя                                                                                           О.В. Стойка