ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
УХВАЛА

25 квітня 2019 року Справа № 915/410/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Констракшн ЛТД» (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 31Б)

про: стягнення 21334,70 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з’явився,

від відповідача: не з’явився.

Суть спору:

25.02.2019 публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 14/4-228 від 05.02.2019 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Констракшн ЛТД» заборгованості у загальній сумі 21334,70 грн, у тому числі: пені у сумі 11809,44 грн, 3 % річних у сумі 2351,28 грн; інфляційні втрати у сумі 7173,98 грн.

Ухвалою суду від 01.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/410/19, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 26.03.2019 о 09 год. 30 хв.; викладено вимоги до позивача; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

25.03.2019 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 22.03.2019 (вх. № 4676/19) про відкладення розгляду справи, у якому заявник просить суд відкласти розгляд справи № 915/410/19 на інший час та дату, у зв’язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника позивача в судове засідання, призначене на 26.03.2019 о 09 год. 30 хв. через велику завантаженість працівників Юридичного департаменту публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», які здійснюють представництво інтересів позивача в судових органів.

25.03.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 25.03.2019 (вх. № 4799/19), за текстом якого заявник просить суд при вирішенні справи врахувати часткове погашення боргу ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на суму 9525,26 грн. Так, відповідач зазначає, що 05.03.2019 згідно з платіжним дорученням № 48 на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» сплачено 9525,26 грн, з яких 7173,98 грн – оплата інфляційних витрат, 2351,28 грн – три відсотка річних.

За результатами судового засідання, проведеного 26.03.2019 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 25 квітня 2019 року о 09:30.

17.04.2019 до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 16.04.2019 (вх. № 6193/19), у якому заявник просив суд закрити провадження у справі № 915/410/19 у зв’язку з відсутністю предмета спору, оскільки відповідачем було сплачено на користь позивача заявлені до стягнення суми, згідно платіжних доручень № 45 від 05.03.2019 та № 89 від 29.03.2019.

22.04.2019 до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 19.04.2019 (вх. № 6616/19), у якому заявник зазначив про те, що у НАК «Нафтогаз України» відсутня можливість забезпечити явку свого уповноваженого представника у судове засідання, яке призначено на 25.04.2019 року о 09:30, на розгляд справи № 915/410/19 у зв'язку з великою завантаженістю працівників Юридичного департаменту НАК «Нафтогаз України», які здійснюють представництво інтересів Позивача в судових органах. Заявник просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача, вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Крім того, у вказаному клопотанні позивач повідомив суд, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яка набрала чинності 20.03.2019 р., змінено тип публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», у зв’язку з чим просив вважати вірним найменування позивача «Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

25.04.2019 представники сторін в судове засідання не з’явилися, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать відмітки про отримання сторонами копій ухвали Господарського суду Миколаївської області від 26.03.2019 у справі № 915/410/19 на рекомендованих повідомленням про вручення поштового відправлення зі штрихкодовими ідентифікаторами 470, 488.

Поряд з цим, як було вказано вище, позивач повідомив суд про неможливість забезпечити явку повноваженого представника у судове засідання (клопотання б/н від 19.04.2019 (вх. № 6616/19)).

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов’язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін.

25.04.2019 за результатами розгляду клопотання відповідача б/н від 16.04.2019 (вх. № 6193/19) про закриття провадження у справі, суд на підставі ст. ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України підписав вступну та резолютивну частини ухвали.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд –

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2016 року між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як постачальником, та товариством з обмеженою відповідальністю «Констракшн ЛТД», як споживачем, був укладений договір № 5050/1617-ТЕ-22 постачання природного газу (далі – Договір).

Відповідно до предмету Договору, постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.

За умовами наведеного договору:

- постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 120 тис. куб. метрів (п. 2.1 Договору);

- допускається відхилення місячного обсягу переданого природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі ± 5 відсотків (плюс/мінус п'ять відсотків) від підтвердженого постачальником планового обсягу без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.4 цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу (п. 2.4 Договору, в редакції Додаткової угоди № 1 від 23.01.2017 до Договору);

- споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на плановані обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися планованими обсягами, зазначеними у пункті 2.1 цього договору, на відповідний місяць (п. 3.2 Договору);

- приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.4 Договору);

- ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4 942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн (п. 5.2 Договору);

- оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 Договору);

- споживач зобов’язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором (пп. 6 п. 7.2 Договору);

- у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 (п. 8.2 Договору);

- строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п'ять років (п. 10.3 Договору);

- договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. до 31 березня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (п. 12.1 Договору).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яка набрала чинності 20.03.2019, змінено тип публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як постачальника, до відповідача, як споживача, щодо стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат внаслідок порушення останнім взятих на себе договірних зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати за переданий газ.

Підставою – договір № 5050/1617-ТЕ-22 від 08.09.2016 постачання природного газу з додатковою угодою до нього; акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017; сальдо по підприємству; довідка по операціях за договором № 5050/1617-ТЕ-22 від 08.09.2016 та застосування норм статей 509, 526, 530, 610, 612, 655, 692, Цивільного кодексу України, статті 173, 174, 175, 193, 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про постачання природного газу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

За правилами частин 1, 3 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов’язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов’язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов’язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу», споживач зобов’язаний, зокрема: забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов’язків споживач несе відповідальність згідно із законом.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За даними позивача, які не спростовані відповідачем, останній оплату за переданий газ здійснив несвоєчасно, отже – не виконав зобов’язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов’язання, зокрема, вимоги п. 6.1 Договору. З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору складає 11 809,44 грн. Сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 7173,98 грн. Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 2 351,28 грн.

Таким чином, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за Договором № 5050/1617-ТЕ-22 від 08.09.2016 постачання природного газу в загальному розмірі 21334,70 грн.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви позивача та наявність підстав для закриття провадження у даній справі, виходячи з такого.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до змісту ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Як свідчать матеріали справи, розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум відповідачем не спростовано.

У даних правовідносинах позивачем доведено, а відповідачем не заперечено, що останнім дійсно у спірний період з листопада 2016 року по березень 2017 року порушені норми та приписи чинного законодавства, в частині своєчасності проведення оплати за постачання природного газу, в зв’язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Водночас, в період розгляду даної справи, згідно наданих відповідачем платіжних доручень вбачається, що відповідач здійснив сплату заборгованості, заявленої до стягнення, зокрема:

- згідно платіжного доручення № 48 від 05.03.2019 на суму 9525,26 грн (призначення платежу: «Оплата інфляц. витрат - 7173,98 грн., три проценти річних - 2351,28 грн. згідно позовної заяви №14/4-228 від 05.02.2019. Без ПДВ»;

- згідно платіжного доручення № 89 від 29.03.2019 на суму 11809,44 грн (призначення платежу: «Оплата пені, згідно позовної заяви №14/4-228 від 05.02.2019. Без ПДВ».

Таким чином, враховуючи, що відповідачем повністю погашено заявлені позивачем за даним позовом до стягнення суми, між сторонами не залишилось спірних питань по суті спору.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, суд вважає, що у даній справі відсутній предмет спору у зв’язку з тим, що відповідачем у повному обсязі погашено заявлену позивачем до стягнення з відповідача суму заборгованості за договором № 5050/1617-ТЕ-22 від 08.09.2016 постачання природного газу.

Таким чином, беручи до уваги наведені норми та обставини, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з приписами частин 3-5 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв’язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Крім того, щодо питання про розподіл між сторонами судових витрат суд зазначає таке.

Матеріали справи свідчать, що фактичне погашення відповідачем заборгованості, заявленої позивачем до стягнення, відбулося після подання позивачем позову та відкриття провадження у справі – 05.03.2019 та 29.03.2019.

У зв’язку з тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача судові витрати в частині відшкодування позивачу судового збору.

Керуючись ст. 73, 74, 86, 129, 201, 231, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд –

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі № 915/410/19.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Констракшн ЛТД» (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 31Б; ідентифікаційний код 30626144) на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) судовий збір в сумі 1921,00 грн.

3. На виконання ухвали видати наказ.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 26.04.2019.

Суддя                                                                                О.Г. Смородінова