ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/270/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс", с. Бабаї
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1", с. Картамиш
про стягнення 569666,44 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по договору поставки № 116-С3 від 25.05.2017 у розмірі 569666,44 грн., з яких: 253742,83 грн. сума основного боргу; 134505,86 грн. сума нарахованих процентів; 72339,84 грн. сума штрафу; 109077,91 грн. сума пені. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 8545,00 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідач не виконав свого обов'язку за договором поставки № 116-СЗ від 25.05.2017 по сплаті отриманого товару та не здійснив повного розрахунку за поставлений товар. В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 193, 232 ГК України, ст.ст. 525, 526, 536, 611, 625, 692, 694 ЦК України.

Ухвалою суду від 01.02.2019 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання.

02.04.2019, без виходу до нарадчої кімнати, судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 09.04.2019 о 10:00.

09.04.2019, без виходу до нарадчої кімнати, судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 22.04.2019 о 09:30.

Присутній представник позивача у судовому засіданні 22.04.2019 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив. Про місце, дату та час судових засідань відповідач повідомлявся судом за юридичною адресою. Але, судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду із позначкою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

При цьому, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

25 травня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1" (покупець) укладено договір поставки № 116-СЗ (надалі - договір).

Пунктом 1.1. договору встановлено, що у строки, зумовлені цим договором, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця насіннєвий матеріал та/або хімічні засоби захисту рослин, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

Відповідно до п. 2.1 конкретний асортимент товару, його кількість, ціна за одиницю та загальна вартість товару, умови оплати, порядок відвантаження, грошовий еквівалент ціни та вартості товару в іноземній валюті, курс іноземної валюти, спосіб розрахунку, інші відомості, які сторони вважають за потрібне погодити, наводяться у специфікаціях та/або в додаткових угодах до даного договору, які є його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 2.3 сторони визначили грошовий еквівалент ціни товару у відповідній іноземній валюті (долар США або ЄВРО), який вказується у специфікаціях та/або в додаткових угодах. Оплата товару здійснюється в гривнях з врахуванням курсу Міжбанку.

25 травня 2017 р. між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору поставки № 116-СЗ від 25 травня 2017 р.

Відповідно до п.1 додаткової угоди № 1 поставці підлягають товари - хімічні засоби захисту рослин в наступному асортименті, кількості та вартості: каптора, РК 20 л на суму 241132.80 грн., що еквівалентно 9071,96 доларів США (станом на 25.05.2017 р. Курс: 1 дол. - 26,58 грн.).

Пунктом 2 додаткової угоди № 1 було передбачено, що товар постачається на умовах надання товарного кредиту зі строком оплати 100% вартості товару в грошовому еквіваленті 9071,96 дол. США до 01 вересня 2017 року.

Також, 25 травня 2017 р. відповідачу був виставлений до сплати рахунок-фактура № СФ-0000579 на суму 241132,80 грн.

26 травня 2017 р. за видатковою накладною № РН-001819, товарно-транспортною накладною № 001819 від 26 травня 2017 р. відповідачу було поставлено товар на суму 241132,80 грн., який ним було прийнято (довіреність № 27-ДГ від 25 травня 2017 р.).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем розрахунок за поставлений товар не було проведено.

Відповідно до п. 5.1. договору умови оплати товару (форма, розміри та строки оплати) визначаються специфікаціями та/або додатковими угодами до договору з урахуванням положень, визначених цим договором, та можуть передбачати, зокрема часткову передоплату за партію товару до фактичного відвантаження товару з оплатою решти вартості товару з відстроченням платежу, якщо інше не буде погоджено в специфікаціях та/або додаткових угодах (п. 5.1.2. договору), а відповідно до п. 6.1. договору покупець зобов'язався здійснити оплату вартості товару згідно умов, наведених в специфікаціях та/або додаткових угодах до даного договору.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що у разі відвантаження товару з відстроченням платежу, покупець отримує «товарний кредит» у розмірі вартості отриманого і неоплаченого товару.

Згідно з п. 6.5. договору у разі, якщо товар буде оплачуватись не в момент укладення договору (підписання специфікації та/або додаткової угоди) та/або після отримання товару, то суми всіх платежів, що передбачені цим договором, визначаються та сплачуються з врахуванням коефіцієнту, що пов'язаний із зміною курсу міжбанку.

Пунктом 2 додаткової угоди № 1 до договору поставки № 116-СЗ від 25 травня 2017 р. було визначено, що товар постачається на умовах надання товарного кредиту зі строком оплати 100 % вартості товару в грошовому еквіваленті 9071,96 дол. США до 01 вересня 2017 року.

Пунктом 6.6. договору було визначено, що проіндексована сума платежу визначається наступним чином ПСП=(К2/К1) х СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті покупцем постачальнику, СП - сума платежу за договором, К2 - курс Міжбанку на день платежу за договором (специфікацією та/або додатковою угодою), К1 курс Міжбанку або інший погоджений сторонами курс який сторони зазначили в специфікації та/або додатковій угоді на дату їхнього підписання. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП.

При зверненні до суду показник К2 визначається станом на дату складання позовної заяви (п. 6.9 договору).

Станом на дату складання позовної заяви курс продажу долару США за гривні на міжбанківському валютному ринку (К2) складає 27,94 грн, та є більшим за курс, зазначений в додатковій угоді № 1 до договору поставки № 116-СЗ від 25 травня 2017 р. В зв'язку з цим платіж підлягає індексації. Розрахунок заборгованості в зв'язку із зміною курсу долару США до гривні наведений в Додатку 1 (додається).

Згідно розрахунку заборгованості в зв'язку із зміною курсу долару США до гривні сума основного боргу за договором складає 253742,83 грн.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу за договором у розмірі 253742,83 грн. є доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Пунктом 11.5. договору було передбачено, що у разі прострочки виконання грошового зобов'язання, покупець зобов'язаний сплатити 40% річних від простроченої суми відповідно до умов цього договору.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми нарахованих процентів у розмірі 134505,86 грн.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з цим, суд зазначає, що сторони договору мають право врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 ЦК) (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.06.2017 у справі № 910/2031/16 та у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 916/804/17).

Згідно п. 11.3. договору за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов'язань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 11.4. договору, у разі, якщо покупець допускає прострочення оплати товару більш ніж на 5 календарних днів, то крім пені він додатково сплачує штраф в розмірі 30% від суми боргу в розмірі, визначеному на дату платежу відповідно до умов договору.

Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій, збитків, процентів та їхня оплата відповідно до п. 11.3 - п. 11.5 договору здійснюється на суму боргу за товар з врахуванням його індексації за курсом Міжбанку на дату, коли товар мав бути оплачений відповідно до умов цього договору (п. 11.6. договору).

Згідно п. 11.8. договору сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цим вимогах збільшується до 3 (трьох) років.

Враховуючи вищевикладене, сума пені за період з 01.09.2017 по 22.01.2019 у розмірі 109077,91 грн. та штраф у розмірі 72339,84 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у звязку з чим судовий збір у розмірі 8545,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 91, 123, 129, 165, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1" (64144, Харківська область, Первомайський район, с. Картамиш, вул. Октябрська, буд. 39, ідентифікаційний код 37646502) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (62403, Харківська область, Харківський район, с. Бабаї, вул. Островського, 50, ідентифікаційний код 32227053) суму основного боргу по договору поставки № 116-С3 від 25.05.2017 у розмірі 253742,83 грн.; суму нарахованих процентів у розмірі 134505,86 грн.; 72339,84 грн. штрафу; 109077,91 грн. пені та 8545,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (62403, Харківська область, Харківський район, с. Бабаї, вул. Островського, 50, ідентифікаційний код 32227053).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1" (64144, Харківська область, Первомайський район, с. Картамиш, вул. Октябрська, буд. 39, ідентифікаційний код 37646502).

Повне рішення складено "02" травня 2019 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/270/19