ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Справа № 915/158/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Берко О.В.,

представника позивача: не з'явився,

представника відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг"

(02160, м.Київ, просп.Соборності, буд.15; ідент.код 30262667),

до відповідача: Фермерського господарства "Деметра."

(юридична адреса: 57437, Миколаївська обл., Березанський р-н, с.Новофедорівка,

вул.Приморська, буд.49, корп.Б; ідент.код 36742996; адреса зазначена в позові:

57437, Миколаївська обл., Березанський р-н, с.Новофедорівка, вул.Леніна, буд.42),

про: стягнення заборгованості у розмірі 143629,17 грн.

Згідно заяви вхід.№3638/19 від 11.03.2019 стягнення заборгованості у розмірі 45222,99 грн,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фермерського господарства "Деметра." заборгованість у розмірі 143629,17 грн, з яких: 107730,00 грн основного боргу за поставлений по договору №АП-08-0122 від 16.04.2018 товар (соняшник), 9350,37 грн пені, 16159,50 грн штрафу, 10389,30 грн відсотків річних.

11.03.2019 за вхід.№3638/19 від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 45222,99 грн заборгованості, з яких: 16159,50 грн основного боргу за поставлений по договору №АП-08-0122 від 16.04.2018 товар (соняшник), 11973,66 грн пені, 10599,94 грн - 40% річних, 6489,89 грн - 96% річних.

Відповідно до п.2) ч.2 ст.46 ГПК України крім прав та обов'язків, визначених у ст.42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що відповідно до п.2) ч.2 ст.46 ГПК України, позивач скористався своїм правом зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання, судом розглядаються позовні вимоги викладені у заяві позивача вхід.№3638/19 від 11.03.2019.

Обґрунтовуючи уточненні позовні вимоги ТОВ "Хімагромаркетинг" зазначає, що між ним та Фермерським господарством "Деметра." було укладено договір поставки №АП-08-0122 від 16.04.2018 за умовами, якого позивач зобов'язався поставити товар, а відповідач зобов'язався оплатити його в строк встановлений договором. Всупереч умов договору відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплат, та станом на 06.03.2019 не розрахувався із позивачем за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 16159,50 грн. Неналежне виконання з боку відповідача умов договору стало підставою для нарахування пені та відсотків річних.

Ухвалою суду від 24.01.2019 даний позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.02.2019 у даній справі відкрито провадження. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11.03.2019.

Відповідач відзиву по суті позовної заяви до суду не надав, однак, у клопотанні вхід.№3645/19 від 11.03.2019 про залучення документів до матеріалів справи вказав, що згідно платіжного доручення №1013 від 18.01.2019 частково сплатив основний борг у розмірі 20000,00 грн та згідно платіжного доручення №1030 від 13.02.2019 сплатив залишок основного боргу у розмірі 87730,00 грн, тобто, провів повний розрахунок за договором поставки №АП-08-0122 від 16.04.2018 в сумі 107730,00 грн.

Ухвалою суду від 11.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 02.04.2019.

02.04.2019 судове засідання відкладалось на 25.04.2019 в зв'язку з неявкою сторін.

Сторони явку повноважних представників у судове засідання 25.04.2019 не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 25.04.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

16.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (далі - продавець, позивач) та Фермерським господарством "Деметра." (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір поставки №АП-08-0122 (далі - договір) (а.с.41,42), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити наступний насіннєвий матеріалі, надалі іменований «Товар»: найменування - Соняшник IN 5543 imi; одиниця виміру - посівна одиниця; кількість - 35; ціна за 1од., у грн., без ПДВ - 2565,00; загальна ціна у грн., без ПДВ - 89775,00; ПДВ - 17955,00; загальна ціна у грн., з ПДВ - 107730,00 (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору загальна вартість товару (ціна договору) на дату укладення цього договору становить 107730,00 грн у т.ч. ПДВ 20%.

Згідно п.1.3 договору кількість і асортимент товару, який підлягає поставці, визначається відповідно до п.1.1 даного договору. Покупець зобов'язаний сплатити продавцю вартість товару, зазначену в п.1.2 даного договору, в наступні строки: дата оплати товару - не пізніше 20.10.2018; сума оплати - 107730,00 (п.2.1 договору).

Поставка товару здійснюється продавцем на умовах СРТ (перевезення до місця призначення за рахунок продавця, до наступних базисів (отримувачів): найменування - Соняшник; одиниця виміру - посівна одиниця; кількість - 35; адреса базису доставки (отримувач) - Леніна, буд.42; строк поставки до - 25.04.2018 (п.3.3 договору).

Пунктами 4.3, 4.4 договору сторони погодили, що одночасно з передачею товару продавець зобов'язаний передати покупцеві наступні документи: рахунок на оплату товару; податкову накладну, згідно норм Податкового кодексу України; видаткову (відвантажувальну) накладну; товарно-транспортну накладну, якщо поставка товару здійснюється на умовах СРТ.

Відповідно до п.4.5 договору підписання покупцем видаткової накладної підтверджує отримання останнім всіх передбачених п.4.3 цього договору документів.

Покупець зобов'язаний при перерахуванні грошових коштів на рахунок продавця в платіжному дорученні вказати номер і дату рахунку-фактури, на підставі якої проводиться таке перерахування (п.4.6 договору).

Згідно п.п.5.1, 5.2 договору сторони відповідають за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором і чинним законодавством України. Покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 даного договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені.

У випадку прострочення виконання зобов'язань, передбачених розділом 2 даного договору, більше ніж 10 (десяти) днів винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі 15 відсотків від ціни договору (п.5.4 договору).

У відповідності до п.5.5 договору сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, і встановлюють її в розмірі 40 відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених п.2.1 договору, вважається, що продавцем пред'явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних.

У випадку порушення покупцем п.4.6 цього договору, продавець має право на власний розсуд зарахувати грошові кошти до будь-якої частини платежів (незалежно від графіку погашення) по цьому договору (п.5.6 договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.01.2020, а в частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх зобов'язань за цим договором (п.7.1 договору).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар - Соняшник IN 5543 imi; одиниця - посівна одиниця; кількість - 35; за видатковою накладною №АП-08-0163 від 17.04.2017 на загальну суму 107730,00 грн (а.с.43).

Відповідач разом з клопотанням вхід.№3645/19 від 11.03.2019, в якості доказів погашення суми основного боргу перед позивачем, надав суду платіжні доручення №1013 від 18.01.2019 на суму 20000,00 грн та №1030 від 13.02.2019 на суму 87730,00 грн з зазначенням в них призначенням платежу: «часткова оплата за насіння соняшнику згідно рахунку №АП-08-0117 від 16.04.2018», та вказує, що провів повний розрахунок за договором поставки №АП-08-0122 від 16.04.2018 в сумі 107730,00 грн.

Позивач стверджує, що всупереч умовам договору відповідач допустив прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплат, встановленого даним договором (не пізніше 20.10.2018), а саме: 18.01.2019 відповідачем було сплачено 23250,00 грн та 13.02.2019 було сплачено 84480,00 грн, що в сумі становить 107730,00 грн в розмірі основного боргу по даній справі. Позивач вказує, що керуючись п.п.5.4, 5.6 договору та ст.534 ЦК України здійснив зарахування 16159,50 грн (15% від суми заборгованості) в рахунок сплати неустойки, а саме штрафу. Решту сплаченої суми в розмірі 91570,50 грн (85% від суми, сплаченої відповідачем), позивач зарахував в оплату основної заборгованості. Відповідно, станом на 06.03.2019 відповідачем сплачено лише 91570,50 грн основного боргу та 16159,50 грн штрафу.

На підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.662, ст.663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до п.1) ч.1 ст.664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ст.11 ЦК України є, зокрема, договори.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.691, ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2 ст.16 ЦК України.

Згідно ст.ст.73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Під час розгляду справи відповідачем повідомив суд про проведення повного розрахунку за договором поставки №АП-08-0122 від 16.04.2018 в сумі 107730,00 грн. В якості доказів погашення суми основного боргу перед позивачем, відповідачем надані суду платіжні доручення №1013 від 18.01.2019 на суму 20000,00 грн та №1030 від 13.02.2019 на суму 87730,00 грн з призначенням платежу: «часткова оплата за насіння соняшнику згідно рахунку №АП-08-0117 від 16.04.2018».

Що стосується віднесення позивачем частини сплачених відповідачем по платіжним дорученням №1013 від 18.01.2019 та №1030 від 13.02.2019 коштів у сумі 16159,50 грн не в погашення основного боргу, а зарахування цих коштів в погашення штрафних санкцій, слід зазначити наступне.

Загальний порядок здійснення переказу коштів в Україні, а також відповідальність суб'єктів переказу регулюються Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Пунктом 32.3 статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 Закону.

Пунктами 3.1, 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976 (далі - Інструкція), визначено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує - його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Пунктом 2.9 Інструкції передбачено, що банк не має права робити виправлення в розрахунковому документі клієнта, за винятком випадків, обумовлених пунктом 2.26 цієї глави та іншими нормативно-правовими актами Національного банку.

Платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі (п. 2.29 Інструкції).

У розумінні наведених норм визначення призначення платежу належить виключно платнику. Платник може змінити реквізит "призначення платежу" до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення. Відповідно отримувач коштів в свою чергу не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу. Спрямування коштів на погашення інших заборгованостей, ніж ті що визначені в призначенні платежу, може мати місце у випадку відсутності чіткого зазначення призначення платежу.

В даному випадку відповідач у платіжних дорученнях чітко визначив призначення платежу, надав повну інформацію про платіж (спрямування коштів), зазначивши в рахунок чого мають бути спрямовані сплачені ним кошти, а саме: «часткова оплата за насіння соняшнику згідно рахунку №АП-08-0117 від 16.04.2018».

Жодних доказів щодо помилковості перерахування вказаної суми грошових коштів чи доказів відкликання відповідачем платіжних доручень для зміни призначення платежу матеріали справи не містять.

Доказів виставлення у рахунку №АП-08-0117 від 16.04.2018 якихось інших коштів, ніж ті, що становлять суму основного боргу, позивачем суду не надано. Крім того, загальна сума сплачених відповідачем грошових коштів (107730,0 грн) становить вартість поставленого позивачем товару по видатковій накладній №АП-08-0122 від 10.04.2018

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач безпідставно зарахував 16159,50 грн в рахунок сплати суми штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, суд вважає суму основного боргу в розмірі 107730,00 грн (20000,00 грн + 87730,00 грн) за договором поставки №АП-08-0122 від 16.04.2018 погашеною відповідачем в повному обсязі, що відбулось після подання позову до суду.

Позивачем не заперечений факт отримання на свій рахунок 107730,00 грн за платіжними дорученнями №1013 від 18.01.2019 на суму 20000,00 грн та №1030 від 13.02.2019 на суму 87730,00 грн.

Викладене є підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення 107730,00 грн основного боргу за п.2) ч.1 ст.231 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Щодо нарахування позивачем сум пені та річних суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення стороною зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.2 ст.193 ГК України, ст.611 ЦК України). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.6. ст.231 ГК України).

Укладеним сторонами договором передбачено, що покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 даного договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені. (п.5.2 договору).

Отже, нарахування пені на суму допущеного відповідачем прострочення виконання грошових зобов'язань відповідає умовам договору, чинному законодавству і обставинам справи.

Поданий позивачем розрахунок пені в сумі 11973,66 грн, нарахованої за період з 21.10.2018 по 17.01.2019 на суму боргу 107730,00 грн, за період з 18.01.2019 по 12.02.2019 на суму боргу 84480,00 грн, за період з 13.02.2019 по 06.03.2019 на суму боргу 16159,50 грн суд визнає невірним, оскільки позивачем за платіжними дорученнями №1013 від 18.01.2019 на суму 20000,00 грн та №1030 від 13.02.2019 на суму 87730,00 грн було здійснено погашення суми основного боргу в повному обсязі.

Суму пені судом було перераховано за допомогою програми "Законодавство" за період з 21.10.2018 по 17.01.2019 на суму боргу 107730,00 грн та за період з 18.01.2019 по 12.02.2019 на суму боргу 87730,00 грн.

Згідно уточненого судом розрахунку сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 11706,36 грн (9456,63 + 2249,73). В частині стягнення пені у сумі 267,30 грн, слід відмовити.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо договором не встановлений інший розмір процентів.

В пункті 5.5 договору сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, і встановлюють її в розмірі 40 відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів.

Отже, нарахування відсотків річних у встановленому договором розмірі на суму допущеного відповідачем прострочення виконання грошових зобов'язань відповідає чинному законодавству і обставинам справи.

Поданий позивачем розрахунок 40% річних в сумі 10599,94 грн, нарахованої за період з 21.10.2018 по 17.01.2019 на суму боргу 107730,00 грн (89 днів) та за 18.01.2019 на суму боргу 84480,00 грн (1 день), суд визнає невірним, оскільки позивачем за платіжними дорученнями №1013 від 18.01.2019 на суму 20000,00 грн та №1030 від 13.02.2019 на суму 87730,00 грн було здійснено погашення суми основного боргу в повному обсязі.

Суму 40% річних судом було перераховано за допомогою програми "Законодавство" за період з 21.10.2018 по 17.01.2019 на суму боргу 107730,00 грн та за 18.01.2019 на суму боргу 87730,00 грн, яка загалом складає 10603,50 грн (10507,36 + 96,14). Однак, суд враховуючи принцип диспозитивності, не може вийти за межі позовних вимог, а тому стягненню з відповідача підлягають річні у сумі 10599,94 грн.

Поданий позивачем розрахунок 96% річних в сумі 6489,89 грн, нарахованої за період з 19.01.2019 по 12.02.2019 на суму боргу 84480,00 грн та за період з 13.02.2019 по 06.03.2019 на суму боргу 16159,50 грн, суд визнає невірним, оскільки позивачем за платіжними дорученнями №1013 від 18.01.2019 на суму 20000,00 грн та №1030 від 13.02.2019 на суму 87730,00 грн було здійснено погашення суми основного боргу в повному обсязі.

Суму 96% річних судом було перераховано за допомогою програми "Законодавство" за період з 19.01.2019 по 12.02.2019 на суму боргу 87730,00 грн, яка складає 5768,55 грн, та підлягає стягненню з відповідача, а тому в частині стягнення 96% річних у сумі 721,34 грн, слід відмовити.

Згідно ст.129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позову було сплачено до Державного бюджету України судовий збір у сумі 2154,45 грн. Розмір позовних вимог при поданні позову складав 143629,17 грн. Під час розгляду справи позивач зменшив розмір заявлених позовних вимог до 45222,99 грн. Відповідно судовий збір за такими вимогами мав складати 1921,00 грн.

У відповідності до п.1) ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 у разі зменшення розміру позовних вимог, сплачена сума судового збору (у даному випадку 233,45 грн (2154,45 грн - 1921,00 грн) повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, розрахований пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1192,57 грн.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 231, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Фермерського господарства "Деметра." на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" 107730,00 грн основного боргу у зв'язку з відсутністю предмету спору.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Фермерського господарства "Деметра." (57437, Миколаївська обл., Березанський р-н, с.Новофедорівка, вул.Приморська, буд.49, корп.Б; ідент.код 36742996) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (02160, м.Київ, просп.Соборності, буд.15; ідент.код 30262667) 11706,36 грн пені, 10599,94 грн - 40% річних, 5768,55 грн - 96% річних, 1192,57 грн судового збору.

4. В решті позовних вимог, відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 06.05.2019 року.

Суддя М.В. Мавродієва