ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року Справа № 923/193/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Гридасова Ю.В. за участю секретаря судових засідань Зуденко Є.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛІАН» (м. Херсон),

до відповідача: Митниці Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (м. Херсон),

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в особі Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (м. Херсон),

про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні майном,

за участю представників:

позивача - Хом'ячук Ю.П., адвокат, ордер серії ХС № 84268 від 15.04.19р.;

відповідача - Димченко О.П., представник, дов. від 26.03.19р.;

третьої особи - Осіпова І.Г., старший державний виконавець.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛІАН» 19.03.19 звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою у якій просить зобов'язати Митницю Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (73003, м. Херсон, вул. Гоголя, 13, ) не чинити перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «АЛЛІАН» (73003, м. Херсон, вул. Макарова, 44, ) в користуванні і розпорядженні придбаним на електронних торгах, згідно акта про проведені електронні торги від 18.10.2017 р., майном - танкером-нафтовозом «БОРІСЛАВ», д.р.н. ІМО 8711954, 1990 р.в., відповідно до вимог ст. 319 ЦК України щодо не втручання держави у здійснення власником права власності, вимог статті 391 ЦК України щодо права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, виходячи з вимог Порядку реалізації арештованого майна.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.19, справу розподілено судді Гридасову Ю.В.

Ухвалою суду від 26.03.19, після усунення позивачем у встановлений судом строк недоліків, які послугували підставою для залишення позову без руху, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін, призначено на 14 годину 30 хвилин 18.04.19 р.

Ухвалою по справі, яка занесена до протоколу підготовчого судового засідання від 18.04.19, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 02.05.19 об 11 годині 30 хвилин.

У судовому засіданні 02.05.19 проголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі.

Позивач у позовній заяві та відповіді на відзив посилається на наступні обставини:

позивач у встановленому законом порядку 18.10.17 (на електронних торгах) набув право власності на майно - судно-танкер-нафтовоз «БОРІСЛАВ», що знаходиться за адресою: м. Херсон, Карантинний острів, 1;

під час проведення торгів організатор торгів не наводив у лоті інформації, що майно перебуває під митним контролем тощо, або його після придбання необхідно розмитнити, або сплатити будь-які інші кошти для того, щоб стати власником майна, була визначена стартова ціна, саме за майно танкер-нафтовоз «БОРІСЛАВ» з умовою, що після сплати кінцевої ціни за торгами, учасник стає власником майна без якихось додаткових умов або обмежень;

позивачем отримано від Головного управління юстиції в Херсонській області листа від 16.01.18 № 667/1 про те, що позивач може отримати придбане на торгах майно згідно Порядку реалізації арештованого майна без отримання додаткових дозволів будь-яких інших органів;

обґрунтування порушення передбачених законом прав позивача на користування, пересування і розпорядження (стаття 319 ЦК України) придбаним на електронних торгах майном з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень полягає у тому, що позивач обмежений у здійсненні свого права власності на придбане на електронних торгах майно по причині того, що позивачу створюються перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження, а саме відповідач не дозволяє власникові пересувати, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачеві, що підтверджується листами відповідача;

до цього часу, власник (позивач) не може належним чином використовувати та розпоряджатися власним майном, оскільки відповідач постійно чинить перешкоди у цьому, які виражаються в забороні відповідачу вчиняти будь які дії відносно майна;

на думку позивача такий стан речей і порушення прав власника майна, придбаного на електронних торгах, підриває довіру до системи електронних торгів, адже власнику (переможцю торгів) з 18.10.17 по цей час (півтора року) не дають можливості користуватися і розпоряджатися придбаним майном, при цьому, як зазначив представник позивача у судовому засіданні, останній не є суб'єктом митних правовідносин з відповідачем, спірне майно на митну територію України не ввозив, обов'язок по оформленню митної декларації та сплаті митних платежів у позивача відсутній.

Представник позивача під час судового розгляду справи по суті (у вступному та заключному слові) підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та заперечував проти аргументів відповідача, викладених у відзиві.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на наступні обставини:

27.04.2017 в зв'язку з закінченням режиму переробки за декларацією ЕК 11АA № 508120/2017/002103, поданою ТОВ «СМАРТ-МЕРИТАЙМ ГРУПП», судно «БОРІСЛАВ» поміщено в режим реекспорту (ст. 85 МК України);

у зв'язку з борговими зобов'язаннями власника судна «БОРІСЛАВ» (ТОВ «Волго-Донське Судове Агенство»), зазначене судно 18.10.17 було реалізоване з прилюдних торгів органами Державної виконавчої служби позивачу, під час перебування вказаного судна під митним контролем, який, на думку відповідача, може бути закінчений лише в порядку ч. 6 ст. 321 МК України - після закінчення митного оформлення, сплати витрат митниці на зберігання та митних платежів;

оскільки декларація ЕК 11АА № 508120/2017/002103 про поміщення судна «БОРІСЛАВ» в режим реекспорту, була визнана недійсною (у зв'язку з тим, що судно в період дії цього режиму не було вивезено за межі митної території України), вказане судно набуло статусу такого, що зберігається на складі органу доходів і зборів під митним контролем, та було поміщено на складі Херсонської митниці;

актом приймання - передачі № 2 від 20.03.2018 судно «БОРІСЛАВ» було передано від Митного поста «Херсон-порт» на склад Херсонської митниці ДФС;

оскільки придбане позивачем судно було імпортного походження та перебувало на момент придбання під митним контролем, для його випуску у вільний обіг на митній території Україні, на думку відповідача, позивач мав заявити його в митний режим імпорту (оформивши відповідну митну декларацію) та сплатити всі митні платежі, встановлені законами України, як це передбачено ст. ст. 74, 75 МК України;

відповідно до ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановленому законом;

такі випадки обмеження права власності встановлені Митним кодексом України, і ці обмеження, на думку відповідача, можуть бути зняті після завершення митного оформлення т/х «БОРІСЛАВ» в режимі «імпорт».

Представник відповідача під час судового розгляду справи по суті (у вступному та заключному слові) заперечував проти позовних вимог та аргументів позивача, викладених у позові та відповіді на відзив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача письмові пояснення щодо відзиву суду не надала.

Представник третьої особи під час судового розгляду справи по суті підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.

Позивачем під час судового розгляду справи подані наступні заяви (по суті справи та з процесуальних питань):

19.03.19 позов;

22.03.19 заява про усунення недоліків позовної заяви;

10.04.19 заява про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача;

16.04.19 супровідний лист про надання нових письмових доказів;

23.04.19 відповідь на відзив;

02.05.19 супровідний лист про надання нових письмових доказів.

Відповідачем під час судового розгляду справи подані наступні заяви (по суті справи та з процесуальних питань):

12.04.19 відзив на позовну заяву;

18.04.19 супровідний лист про надання нових письмових доказів.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача під час судового розгляду справи подані наступні заяви (по суті справи та з процесуальних питань):

не подавались.

Заслухавши вступне та заключне слово представників учасників справи, з'ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні докази, якими вони обґрунтовуються, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Судно-танкер-нафтовоз «БОРІСЛАВ», спір щодо якого є предметом розгляду даної справи, власником якого було ТОВ «Волго-Донське Судове Агенство» (Російська Федерація), зайшло на митну територію України в квітні 2016 р. і було поміщене ТОВ «Смарт-Мерітайм Груп» в митний режим переробки за декларацією № 1/2016/001679 від 29.04.2016 року.

Загальна вартість товару відповідно до вказаної декларації становила 24 420387,24 російських рублів (графа 42 МД), що становить 9 446 049,99 грн. (графа 12 МД) вага брутто - 1089000 кг., відповідно до наданого дозволу на проведення операцій з переробки № 337/10/63-30 від 28.04.2016.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 МК України операції з переробки товарів включають в тому числі ремонт товарів, модернізацію, відновлення та регулювання, калібрування.

Підставою для поміщення нафтоналивного танкеру «БОРІСЛАВ» в митний режим переробки був Контракт № 122-023 про аварійний ремонт т/х «БОРІСЛАВ» від 11.04.2016, укладений між ТОВ «Волго-Донське судове агенство» (власник танкеру і замовник) та ТОВ «СМАРТ-МЕРИТАЙМ ГРУПП» (декларант і виконавець по договору), та Акт приймання судна в ремонт від 30.04.2016.

По завершенні виконання ремонтних робіт між сторонами складені Приймально-здаточний акт від 25.04.2017 р. та остаточна ремонтна відомість т/х «БОРІСЛАВ» від 25.04.2017, що були підставою для завершення режиму переробки. Інші документи та рішення митного органу про поміщення товару в режим переробки (2777/21-70-10 від 12.04.2019 відповідно до ч. 1 - 3 ст. 149 МК України) були вилучені відповідно до протоколу обшуку від 12.05.2018 р., проведеного на підставі ухвали Херсонського міського суду в справі № 766/8822/18 від 15.05.2018 р.

22 листопада 2016 року постановою державного виконавця Корабельного району ВДВС м. Херсону було здійснено опис та арешт судна «БОРІСЛАВ», зазначена постанова ухвалою Господарського суду Херсонської області від 17 лютого 2017 у справі № 923/303/16 була скасована.

27.04.2017 у зв'язку із закінченням режиму переробки за декларацією ЕК 11АA № 508120/2017/002103, поданою ТОВ «СМАРТ-МЕРИТАЙМ ГРУПП», судно «БОРІСЛАВ» поміщено в режим реекспорту (ст. 85 МК України).

У зв'язку з борговими зобов'язаннями власника танкеру, останній 18.10.17 був реалізований з прилюдних торгів органами Державної виконавчої служби позивачу під час перебування судна під митним контролем в режимі реекспорту.

Оскільки декларація ЕК 11АА № 508120/2017/002103 про поміщення судна «БОРІСЛАВ» в режим реекспорту, була визнана відповідачем недійсною, у зв'язку з тим, що судно в період дії цього режиму не було вивезено за межі митної території України, зазначене судно набуло статусу такого, що зберігається на складі органу доходів і зборів під митним контролем, Актом приймання - передачі № 2 від 20.03.2018 судно «БОРІСЛАВ» було передано від Митного поста «Херсон-порт» на склад Херсонської митниці ДФС.

Крім того, 17.05.2018 ухвалою Херсонського міського суду в справі № 766/8822/18 на судно «БОРІСЛАВ» було накладено арешт. На виконання вказаної ухвали Корабельним районним відділом ДВС м. Херсона було порушено виконавче провадження № 56476439, в порядку виконання якого 23.05.2018 року виконавцем була винесена постанова про опис та арешт майна боржника.

26.06.2018 року ТОВ «АЛЛІАН» було подано до митного оформлення митну декларацію типу ІМ 40 АА № ІІА508120/2018/002335 щодо розмитнення морського нафтоналивного танкеру «БОРІСЛАВ», заявлена декларантом митна вартість товару - 4145336,16 гривень (графа 12,45 декларації), вага брутто 1089000 кг.

На вказану декларацію відповідачем видана Картка відмови від 26.06.2018 № UA508120/2018/00017 в зв'язку з наявністю арешту на вказане майно. Вказана картка відмови позивачем не оскаржувалась.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.02.2019 року у справі № 766/8822/18 арешт, накладений зазначеною вище ухвалою того ж суду у справі № 766/8822/18 від 17.05.2018 щодо судна «БОРІСЛАВ» - скасовано.

Позивач вважає, що обраний ним спосіб захисту шляхом спонукання органу владних повноважень - відповідача не чинити перешкоди в користуванні і розпорядженні придбаним на електронних торгах, відповідно до акта про проведені електронні торги від 18.10.2017 р. майном - танкером-нафтовозом «Боріслав», відновить його майнові права, передбачені статтею 319 ЦК України.

Отже, у даній справі виникли цивільно-правові відносини і, з урахуванням суб'єктного складу учасників справи, даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень, дії якого щодо майна (майнових прав) позивача останній вважає неправомірними та такими, що порушують його право власності.

Суд також звертає увагу на те, що відсутність між сторонами у справі публічно-правових відносин, врегульованих Митним кодексом України, пояснюється тим, що обов'язок подання митної декларації та сплати митних платежів, відповідно до положень МК України, покладається на особу яка ввезла спірне майно на митну територію України, тобто на колишнього власника або уповноважену ним особу та на особу, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 МК України (організатора електронних торгів, переможцем яких став позивач) (ст. 265, 276 МК України).

За вказаних обставин, судом приймаються до уваги посилання позивача на відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛІАН» зобов'язань щодо оформлення митної декларації на судно «БОРІСЛАВ», оскільки позивач не є особою яка ввезла зазначене майно на митну територію України або представником такої особи, відповідно у позивача відсутнє і зобов'язання щодо сплати митних платежів та витрат на зберігання спірного майна.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський процесуальний кодекс України також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі № 826/3620/17 (№ в ЄДРСР 81360601): «Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.»

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 409/5363/12: «Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.»

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що обмеження права власності позивача у спірних правовідносинах встановлені Митним кодексом України, і ці обмеження в даному випадку, можуть бути зняті після скасування арешту на т/х «БОРІСЛАВ» та завершення його митного оформлення в режимі «імпорт», оскільки на відповідача не покладено обов'язок подання митної декларації та сплати митних платежів щодо спірного судна, відповідно до положень ст. 265, 276 МК України, крім того спірне судно не перебуває під арештом на час вирішення даного спору.

За вказаних обставин, аргументи, наведені позивачем, щодо наявності підстав для задоволення позову приймаються судом, оскільки відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Натомість, аргументи, наведені відповідачем, щодо відсутності підстав для задоволення позову, не приймаються судом, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог статті 316 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, установленому законом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «Перший протокол», «Конвенція»): «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є положення про право мирно володіти своїм майном. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Ч. 2 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є заборона позбавлення власності інакше як у загально суспільних інтересах та на умовах, передбачених законом. В цій частині встановлюються підстави та обмеження можливого позбавлення права власності.

Ч. 3 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції визнається право держави контролювати здійснення права власності та вводити обмеження щодо такого права відповідно до загально суспільних інтересів та сплати податків або штрафів.

Розглядаючи заяви про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції Суд зіштовхувався не лише зі справами, в яких заявників фактично позбавляли майна шляхом експропріації та/або націоналізації, але й зі справами, в яких таке позбавлення було визнано ним de facto. Однією з таких справ є справа Спорронґ і Льоннрот проти Швеції (Sporrong and Lцnnroth v. Sweden), заяви №7151/75, №7152/75, рішення від 23.09.1982 р., рішення від 18.12.1984 р. (справедлива сатисфакція).

У цій справі Суд дійшов висновку, що хоча фактичної експропріації не відбулося, та заявники не були позбавлені майна, обмеження накладені на їх майно державою, а саме видані державою дозволи на експропріацію щодо маєтку Спорронґ строком на 23 роки та щодо майна пані Льоннрот строком на 8 років, а також заборони на будівництво строком на 23 та 12 років відповідно, фактично призвели до того, що право заявників на власність виявлялося відкличним і таким, що за певних умов могло бути скасоване.

«На думку Суду, всі наслідки заходів, про які йдеться (див. п. 58 вище), випливають з обмеженої можливості власників розпорядитися своїм майном. До цих наслідків призвели обмеження, встановлені стосовно права власності, які зробили це право відкличним і позначилися на вартості цієї нерухомості. Проте, втративши певною мірою свій зміст, таке право не зникло. Наслідки згадуваних заходів не є такими, щоб можна було прирівняти їх до наслідків позбавлення майна. Суд зауважує з цього приводу, що заявники мали змогу й надалі користуватися своїм майном, а також що хоча продати у Стокгольмі нерухомість, якої стосувалися дозволи на експропріацію та заборони на будівництво, було складніше, незважаючи на це, можливість продажу існувала».

Суд визнав порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та призначив справедливу компенсацію заявникам у своєму рішенні від 18.12.1984 р.

Вказані обставини, свідчать, що дійсні та реальні обмеження, встановлені Державою в особі відповідача щодо реалізації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛІАН» на майно - танкер-нафтовоз «Боріслав» д.р.н. ІМО 8711954, 1990 р.в. (яке позивач не ввозив на митну територію України, а придбав на організованих Державою в особі третьої особи у справі відкритих торгах, у зв'язку з чим позивач не є учасником митних правовідносин, які регулюються Митним кодексом України), на протязі 1,5 року можуть бути de facto визнані порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З'ясувавши викладені обставини, дослідивши в судовому засіданні подані докази, оцінивши аргументи учасників справи, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду були порушені відповідачем, тому заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку судові витрати покладаються на відповідача повністю.

З урахуванням викладених обставин та норм права, керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 256, 257, підпунктами 17.1, 17.5. підпункту 17, пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Митницю Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (адреса місцезнаходження: 73003, місто Херсон, вулиця Гоголя, будинок 13; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 39624611) не чинити перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛЛІАН" (адреса місцезнаходження: 73003, місто Херсон, вулиця Макарова, будинок 44; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 31848644) в користуванні і розпорядженні придбаним на електронних торгах згідно акта про проведені електронні торги від 18.10.2017 р. майном - танкером-нафтовозом «Боріслав» д.р.н. ІМО 8711954, 1990 р.в.

3. Стягнути з Митниці Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (адреса місцезнаходження: 73003, місто Херсон, вулиця Гоголя, будинок 13; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 39624611) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛІАН" (адреса місцезнаходження: 73003, місто Херсон, вулиця Макарова, будинок 44; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 31848644) 1921грн.00коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, через місцевий суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Дата складання повного рішення 06 травня 2019 р.

Суддя Ю.В. Гридасов