ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1633/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення господарського суду Одеської області від 04.02.2019р., суддя в І інстанції Щавинської Ю.М., повний текст якого складено 11.02.2019р. в м. Одесі

у справі № 916/1633/18

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача: Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"

про стягнення 51 130 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (далі-Залізниця) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі - ДП «МТП «Чорноморськ») про стягнення 51 130 грн. штрафу за невірно зазначену масу вантажу у перевізному документі.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідачем було невірно зазначено масу вантажу у залізничній накладній № 41594110, що стало підставою для нарахування позивачем відповідачу штрафу у п'ятикратному розмірі провізної плати за всю відстань перевезення залізницею вантажу відповідача у вагоні № 53530135 відповідно ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України.

ДП «МТП «Чорноморськ» не визнало позов посилаючись на наявність дефекту форми спірного комерційного акту № 482004/53 з огляду на його підписання в порушення п.10 Правил складання актів та Довідника професій на залізничному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 20.05.2016 № 181, неуповноваженими особами та відсутність підпису начальника вантажного району. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про неможливість прийняття відповідного комерційного акту, на який посилається позивач як на доказ, що підтверджує невірне зазначення маси вантажу, в якості належного та допустимого доказу по даній справі.

Крім того, відповідач наголошував на тому, що на станції відправлення ДП "МТП "Чорноморськ" зважування вантажу було проведено на вагах ВВ7419-100-2НС, повірених в установленому порядку, що, зокрема, підтверджується роздруківкою Протоколу зважування вагонів на вагах ВВ-7419-100-2НС, отже зважування сертифікованими та паспортизованими електронними вагами ДП "МТП "Чорноморськ" виключає можливість визначення невірної маси вантажу у спірному вагоні.

Рішенням господарського суду Одеської області від 04.02.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову залізниці про стягнення з відповідача штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у перевізному документі в порядку пункту 118 Статуту залізниць України, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не підтверджено належними та допустимими доказами щодо зазначення відповідачем у накладній помилкової маси вугілля кам'яного, яке перевозилось залізницею у спірному вагоні №53530135, а комерційний акт від 16.02.2018 № 482004/53 не прийняв до уваги як доказ у справі з огляду на його складення працівниками залізниці без дотримання вимог пункту 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 (далі - Правила складання актів).

Місцевий суд дійшов висновку, що з метою засвідчення обставин невідповідності маси вантажу, зазначеної у накладній, його фактичній масі, комерційний акт має бути в обов'язковому порядку підписаний трьома особами, посади яких чітко передбачені Правилами складання актів, при цьому, залучення інших осіб для підписання комерційного акта не виключає вимоги до його оформлення за обов'язковими підписами трьох осіб від імені залізниці відповідно до приписів пункту 10 цих Правил.

Судом першої інстанції встановлено, що наданий позивачем на підтвердження невідповідності маси вантажу у вагоні №53530135 комерційний акт від 16.02.2018 № 482004/53 не містить обов'язкового підпису начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), а тому не є належним доказом наявності підстав для застосування до відповідача матеріальної відповідальності у вигляді штрафу в порядку пункту 118 Статуту залізниць України.

Залізниця у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить рішенням господарського суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права та з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Скаржник вважає підтвердження повноважень на підписання комерційних актів працівниками залізниці шляхом закріплення цього права в посадовій інструкції № 235 агентів комерційних та в посадовій інструкції № 215 маневрових диспетчерів достатнім для визнання судом комерційних актів підписаними уповноваженими на те особами та визнання їх належними доказами. Позивачем доведено невідповідність ваги в спірних вагонах даним, зазначеним вантажовідправником в перевізному документі (накладній), наявність 5750 кг надлишкового вугілля, яке згідно з досильною накладною № 48423735 надійшло на адресу вантажоодержувача у вагоні № 67702605.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП "МТП "Чорноморськ" заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, викладаючи при цьому такі ж самі доводи, що містяться у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 10.02.2018 року зі станції відправлення Чорноморськ-Порт-єкспорт Одеської залізниці відповідачем на адресу Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (станція призначення Авдіївка Донецька залізниця) було відправлено вантаж - вугілля кам'яне, не поіменоване в алфавіті, у вагоні № 53530135, із зазначенням маси вантажу 68050 кг, що підтверджується залізничною накладною №41594110.

Відповідно до графи 31 вищезазначеної накладної провізна плата становить 10 226,00 грн.

Відповідні відмітки вантажовідправника у вказаній залізничній накладній свідчать, що вантаж завантажений відправником та його маса визначена на вагонних вагах (100 т). Правильність внесених у накладну відомостей підтверджена відправником.

Згідно з актом загальної форми №43343 під час перевезення вантажу 15.02.2018р. на проміжній станції Покровськ при зважуванні вантажу у вагоні №53530135 було виявлено різницю в його масі, після чого відповідний вагон було відчеплено для перевірки.

Різницю в масі вантажу також підтверджує акт загальної форми №191 від 15.02.2018р.

За результатом контрольного зважування вагону №53530135 на проміжній станції Покровськ було складено комерційний акт № 482004/53, у розділі "Д" якого зазначено, що згідно акту загальної форми №191 від 15.02.2018р., ст. Покровськ комісією у складі: робітник станції ОСОБА_1, робітник станції ОСОБА_2, в.о. ДС ОСОБА_3 була проведена перевірка маси вантажу у вагоні. В документі зазначено: брутто відсутнє, тара вагона 21950 кг, нетто 68050 кг. При подаванні вагона на 150т статичних вагах станції, повірених 24.01.2018р., виявлено: фактична маса брутто вагона склала 95750 кг, тара вагона з ПД 21950 кг, нетто 73800 кг, що більше документа на 5750 кг та понад ВП на 4800 кг. Поверхня вантажу на рівні бортів, не розрівнено, маркування однією смугою посередні. Двері люка закриті, течі вантажу немає. Вагон прибув в технічному стані справний. Зав вантажним двором по штату немає.

Вказаний комерційний акт № 482004/53 від 16.02.2018р. з боку залізниці підписаний в.о. ДС ОСОБА_3, робітником станції ОСОБА_2, робітником станції ОСОБА_1

У розділі "Є" комерційного акту № 482004/53/37 від 16.02.2018р. зазначено, що під час видачі вантажу вантажоодержувачу різниці проти даного акту не виявлено.

Після цього, вагон №53530135 за накладною № 41594110 було направлено до станції призначення із зазначенням у графі 49 накладної відмітки про складання комерційного акту.

Виявлену під час переважування надлишкову масу вантажу залізницею було завантажено у вагон №67702605 та відправлено вантажоодержувачу за накладною №48423735

Також, на підтвердження викладеної у комерційному акті обставини щодо встановленої маси вантажу, позивачем подано суду виписку з книги обліку контрольних зважувань.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення Залізниці до господарського суду з даним позовом про стягнення з ДП "МТП "Чорноморськ" 51 130 грн. штрафу, що складає п'ятикратну вартість провізної плати за всю відстань перевезення залізницею вантажу відповідача у вагоні № 53530135.

Отже, спір у даній справі виник між ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та ДП "МТП "Чорноморськ" щодо правомірності пред'явлення залізницею до стягнення з відповідача, як відправника вантажу третій особі-одержувачу до станції призначення позивача, штрафу у зв'язку з неправильним зазначенням у накладній маси вантажу на підставі пунктів 118, 122 Статуту залізниць.

Колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про відмову у задоволенні пред'явленого Залізницею позову, з огляду на таке.

Статтею 908 ЦК України визначено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частини 1, 3 ст. 909 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Аналогічні приписи містяться у ст. 909 ЦК України.

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем; накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача; накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Таким чином, наявна у справі залізнична накладна №41594110 свідчить про укладення між позивачем (перевізником) і відповідачем (вантажовідправник) договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача.

Відповідно до ст.37 Статуту залізниць України, яка кореспондується з пунктом 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Згідно з ст. 23 Статут залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Відповідно до п.2.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.

У додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів встановлено, що графа "маса вантажу, визначена відправником" заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом); у графі "спосіб визначення маси" зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/ відправником); у графі "ким завантажено вантаж у вагон (контейнер)" зазначається: відправником або залізницею; у графі "правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Відповідно до п.5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Згідно з ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Крім того, даною статтею передбачено право залізниці перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України передбачено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України, що кореспондується з п.5.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини, або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, у розумінні частини 1 статті 77 ГПК України є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Судом установлено, що на виконання вищезазначених вимог Статуту залізниць України, на підтвердження невідповідності маси вантажу у вагоні №53530135, залізницею був складений акт загальної форми №191 від 15.02.2018р., на підставі якого, в свою чергу, позивачем був складений комерційний акт №482004/53 від 16.02.2018р.

Порядок складання комерційних актів визначено Правилами складання актів, які затверджено наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002.

Так, пунктом 10 цих Правил встановлено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, в пункті 10 Правил передбачено перелік осіб-працівників залізниці, які мають право підписувати комерційні акти в силу їх посадового становища (начальник станції (його заступник) та начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи)), а також працівники залежно від обставин їх особистої участі у перевірці вантажу, який прибув на станцію залізниці. Лише за сукупності трьох підписів зазначених працівників залізниці комерційний акт буде вважатися таким, що складений згідно з вимогами пункту 10 Правил складання актів.

З огляду на вищевикладене, господарським судом правильно зазначено, що з метою засвідчення обставин невідповідності маси вантажу, вказаної у накладній, фактичній масі, комерційний акт має бути в обов'язковому порядку підписаний трьома особами, посади яких чітко передбачені Правилами складання актів. Залучення інших осіб для підписання комерційного акту не є обов'язком, проте не може замінити наявність обов'язкових підписів.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.11.2018р. у справі №916/2450/17.

Крім того, наказом Міністерства транспорту України від 20.05.2016 № 181 затверджено Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, Випуск 66 „Залізничний транспорт і метрополітен.

Згідно Довідника професій на залізничному транспорті керівниками є: завідувач контейнерного майданчика (начальник майданчика), начальник району вантажного, начальник станції залізничної тощо.

Згідно Довідника професій на залізничному транспорті начальник станції залізничної, зокрема, розслідує випадки порушень нормальної роботи станції, Правил технічної експлуатації залізниць, розробляє заходи щодо запобігання їм. Контролює виконання вантажовідправниками і вантажоодержувачами правил перевезень, технічних умов навантаження і кріплення вантажів, вживає заходів до забезпечення схоронності і утримання в справному стані станційних споруд, пристроїв та обладнання, розвитку, реконструкції та технічного переоснащення станції; забезпечує впровадження нової техніки, технології і передового досвіду. Сприяє підвищенню кваліфікації і технічного рівня персоналу станції. Контролює своєчасне складання і подання звітності встановленого зразка.

Згідно Довідника професій на залізничному транспорті начальник району вантажного, зокрема, бере участь у комісійній перевірці кількості та стану вантажу (багажу), складає письмові рапорти на оформлення комерційних актів, бере участь у підписанні оформлених актів.

Згідно Довідника агент комерційний приймає та оформлює через автоматизовані системи вантажні перевізні документи на приймання, прибуття, відправлення та видачу вантажів. Веде станційну комерційну звітність. Бере участь у розслідуванні випадків несхоронних перевезень за оперативними повідомленнями та комерційними актами. Проводить зважування вантажів на станційних вагонних вагах. Веде звітність щодо проведених операцій з вантажем.

Таким чином, з урахуванням змісту п.10 Правил та Довідника професій на залізничному транспорті, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 20.05.2016 № 181, комерційний акт від імені залізниці обов'язково має бути підписаний двома особами, що обіймають керівні посади, та працівником станції, який особисто здійснював перевірку.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції встановив, що факт невірного зазначення маси вантажу, відправленого відповідачем у вагоні №53530135, зафіксовано позивачем в актах загальної форми № 43343 та №191 від 15.02.2018р., які від імені залізниці підписали робітник станції ОСОБА_1 та робітник станції ОСОБА_2, а також в комерційному акті №482004/53 від 16.02.2018р., який від імені залізниці підписаний в.о. ДС ОСОБА_3, робітником станції ОСОБА_2, робітником станції ОСОБА_1

Проте, в порушення вимог п.10 Правил, вказаний комерційний акт не містить підпису начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи).

Відхиляючи зазначені акти як належні та допустимі докази у справі, суд виходив із того, що їх оформлено з порушенням вимог пункту 10 Правил складання актів за відсутності обов'язкового підпису начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), так як підписання комерційного акта іншими працівниками залізниці замість зазначеної посадової особи не допускається.

Колегія суддів погоджується з таким застосуванням судом першої інстанції приписів пункту 10 Правил складання актів на виконання статті 129 Статуту залізниць України та зазначає про імперативність визначеного пунктом 10 цих Правил суб'єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акта й інших працівників залізниці, поряд з особами, підписи яких є обов'язковим реквізитами комерційного акта.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018 у справі №910/11397/17.

З наведених підстав суд першої інстанції правильно погодився з доводами відповідача про наявність дефекту форми комерційного акту №482004/53 від 16.02.2018р., в зв'язку з чим правомірно зазначив про його юридичну неспроможність, як засобу доказування за змістом зафіксованих у ньому обставин.

Стосовно викладених в апеляційній скарзі доводів позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, докази на підтвердження наявності у осіб, які підписали комерційний акт, повноважень на їх підписання, були подані позивачем за межами встановленого судом процесуального строку, що відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України є підставою для не прийняття їх до розгляду судом.

При цьому, посилання позивача на поважність причин такого пропуску, не можуть бути визнані судом обґрунтованими, оскільки подання таких доказів з огляду на заперечення відповідача щодо неналежності комерційного акту, жодним чином не залежить від висновків Верховного Суду.

За змістом частин 1, 3 статті 64 та частини 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов'язків між працівниками підприємства.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постановах від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17.

Водночас, суд правильно зазначив про неспроможність наданих позивачем посадової інструкції № 235 агентів комерційних та посадової інструкції № 215 маневрових диспетчерів на підтвердження наявності у робітника станції ОСОБА_2 та робітника станції ОСОБА_1 відповідних повноважень, оскільки зазначення в цих посадових інструкціях повноважень щодо підписання комерційного акту жодним чином не свідчить про наявність у вказаних осіб такого права саме як начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи). Разом з тим, доказів покладання на них виконання обов'язків начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) позивачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Посилання скаржника на довідку помічника начальника з кадрових питань структурного підрозділу станція Покровськ від 03.07.2018р. №185 щодо відсутності на станції Покровськ штатної одиниці: начальник вантажного району, та довідку заступника начальника структурного підрозділу "Станція покровськ" №844 від 29.08.2018р. щодо відсутності на станції Покровськ згідно штатного розкладу завідуючого вантажним двором (районом), слід визнати недоведеним, оскільки зазначені довідки складені вже після перевантаження спірного вагону та підписання комерційного акту № 482004/53.

Частиною 1 статті 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Водночас, в порушення наведених вимог процесуального закону, позивачем не надано належних доказів у розумінні ст. 129 Статуту залізниць України, які б підтверджували викладені в позовній заяві обставини, чим спростовується твердження скаржника щодо доведеності невідповідності ваги у спірному вагоні даним, зазначеним вантажовідправником в перевізному документі (накладній), наявність 5750 кг надлишкового вугілля.

Посилання скаржника на те, що обставини невідповідності маси вантажу засвідчені також у виписці з книги контрольних зважувань, місцевим господарським судом правильно до уваги не прийнято, оскільки ведення Книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах передбачене Інструкцією з ведення станційної комерційної звітності, затвердженої наказом Укрзалізниці від 04.06.2003р. №147-Ц, яка не пройшла державну реєстрацію в якості нормативно-правового акту та є внутрішнім документом, який не створює юридичних наслідків для відповідача, із врахуванням при цьому обставин відсутності належним чином оформлених комерційних актів.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов'язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального права та не порушив норми процесуального права, у зв'язку з чим зазначене рішення підлягає залишенню без змін.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

Керуючись статтями 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 04 лютого 2019 у справі № 916/1633/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 06.05.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Поліщук Л.В.