ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.05.2019 Справа № 917/1371/18

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Отюговій О.І., представнику відповідача Лоскот С.С., представник позивача не з'явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про надання відстрочки виконання рішення суду по справі № 917/1371/18

за позовною заявою Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука", вул. 1905 року, буд. 27, м. Кременчук, Полтавська область, 39605

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022

про стягнення 3 047 206,93 грн. заборгованості

встановив:

23.04.2019 року Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулось до Господарського суду Полтавської області з заявою про відстрочку виконання рішення по справі № 917/1371/18 за позовом Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення 3 047 206,93 грн. заборгованості.

Суд ухвалою від 24.04.2019 року прийняв заяву Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до розгляду та призначив її розгляд в судовому засіданні на 06.05.2019 року на 09-30 год.

Стягувач (позивач) представництво у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив. Останній був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать матеріали справи.

При цьому, після проведення судового засідання та оголошення ухвали до суду надійшов о 15 год. 20 хв. відзив № 04/140 від 03.05.2019 р. (вх. № 4644 від 06.05.2019 р.), в якому стягувач зазначає, що він заперечує проти задоволення заяви боржника щодо відстрочення виконання останнім рішення Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1371/18. Надходження вищезазначеного відзиву після судового засідання підтверджується відміткою канцелярії Господарського суду Полтавської області.

Представник заявника (відповідача) на задоволенні заяви наполягав. При цьому, представник заявника надав суду заяву вх. № 4589 від 06.05.2019 р. про перенесення судового засідання для надання сторонам можливості врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди. В обґрунтування даної заяви останній посилається на те, що 03.05.2019 р. сторонами досягнуто згоди про підписання мирової угоди.

Частиною 2 ст. 331 ГПК України встановлено, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Даний строк є присікальним, а тому суд не оцінює дану обставину як підставу для відкладення розгляду даної заяви.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.01.2019 року у справі №917/1371/18 позовні вимоги Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" 2 271 622,12 грн. інфляційних, 447 147,17 грн. 3% річних, 40781,54 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині вимог в задоволенні позову було відмовлено.

05.02.2019 року Господарським судом Полтавської області матеріали справи №917/1371/18 були скеровані до Східного апеляційного господарського суду у зв'язку з поданням Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" апеляційної скарги у даній справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 року було повернуто апеляційну скаргу.

19.03.2019 року Господарським судом Полтавської області на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.01.2019 року по справі №917/1371/18 було видано відповідний наказ.

23.04.2019 року Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулось до Господарського суду Полтавської області з заявою про відстрочку виконання рішення по справі № 917/1371/18 за позовом Комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення 3 047 206,93 грн. заборгованості

17.04.2019р. протоколом загальних зборів ПАТ «Полтаваобленерго» внесено зміни до організаційної структури Товариства шляхом викладення її в новій редакції, якою змінено найменування ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Полтаваобленерго» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «Полтаваобленерго» та обрали Головою Правління - Стройного Руслана Вікторовича, фінансовим директором обрали - Дубініну Наталю Вікторівну (копії протоколу загальних зборів, витягу з ЄДРПОУ та статуту Товариства наявні у матеріалах справи).

Відповідно до п.1.3 Статуту - Товариство по всьому майну, правам та обов'язкам є правонаступником ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Полтаваобленерго», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Полтаваобленерго», правонаступника державної акціонерної енергопостачальної компанії «Полтаваобленерго ».

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення на 6 місяців відповідач посилається на скрутне фінансове становище.

Заявник зазначає, що до 01.01.2019 р. ПАТ «Полтаваобленерго» здійснювало діяльність щодо постачання електричної та теплової енергії, що мало виняткове соціальне значення для забезпечення життєвих умов населення та функціонування підприємств і організацій Полтавської області, оскільки здійснювало постачання електричної та теплової енергії для всіх споживачів Полтавської області.

З 01.01.2019р. AT «Полтаваобленерго» надає послуги з розподілу електричної енергії для всіх споживачів Полтавської області.

Своє скрутне економічне та фінансове становище заявник підтверджує факторами : кошти з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання енергопостачальників, що здійснювали підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії на закріплений території, перераховувалися згідно з алгоритмом оптового ринку електричної енергії виключно на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії. Тобто боржник не міг впливати ні на перерахування коштів та їх обсяг, а ні на встановлення алгоритму, оскільки перерахування коштів здійснюється виключно на підставі алгоритму і лише алгоритмом визначається частка коштів, наявних на поточних рахунках AT «Полтаваобленерго». Так, НКРЕКП було встановлено нульовий відсоток відрахувань коштів, які надходили на рахунок Боржника зі спеціальним режимом використання. Відповідно до ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику» нульовий алгоритм відрахування коштів на поточні рахунки відповідача, що унеможливлює сплату штрафних санкцій з рахунків Відповідача, що здійснюється виключно з поточних рахунків.

Споживачі, особливо підприємства житлово-комунальної сфери, бюджетні установи та населення, мають постійно значну заборгованість за спожиту електричну. На підтвердження даної обставини заявник надає інформацію за формою №1-16-енерго (копії наявні у матеріалах справи, а.с. 156-163). Станом на 01.01.2019 р. вказана заборгованість складала 280 178 687 гривень.

За даними заявника, філія ПАТ «Полтаваобленерго» Кременчуцька ТЕЦ виробляє електричну енергію, весь обсяг якої продається Державному підприємству «Енергоринок» згідно Договору №5316/01/481 від 24.02.2009 року. Проте, ДП «Енергоринок» не своєчасно розраховується за куповану електричну енергію з ПАТ «Полтаваобленерго», тому має значну непогашену заборгованість за період з 2016 року по 2018 рік, що стало зростає. Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів звірки взаємних розрахунків між ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» та ДП «Енергоринок» (а.с. 169-175).

Крім того, в спірний період філія ПАТ «Полтаваобленерго» Кременчуцька ТЕЦ займалася виробленням теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води мешканцям міста Кременчука та юридичним особам. Рівень тарифів на опалення та постачання гарячої води населенню та релігійним організаціям не покриває затрати товариства на виробництво теплової енергії. Внаслідок цього діяльність товариства щодо виробництва теплової енергії є збитковою. Про це свідчить звіт про фінансові результати та виконання кошторису витрат з ліцензованих видів діяльності за 12 місяців 2016 року та 12 місяців 2017 року, який подавало ПАТ «Полтаваобленерго» до Національної комісії регулювання електроенергетики України за «Форма 6 - НКРЕ- енергопостачання (квартальна)» (копії наявні у матеріалах справи, а.с. 150-155).

Також, заявник зазначає, що ПАТ «Полтаваобленерго» включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», що додатково надасть змогу акумулювати додаткові кошти для погашення заборгованості перед кредиторами за рахунок списання заборгованості перед НАК «Нафтогаз України».

Заявник наголошує, що за умови вжиття уповноваженими особами Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заходів по безспірному стягненню повної суми боргу за виконавчим документом по справі № 917/1371/18 або блокування рахунків AT «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» як суб'єкт електроенергетики, буде вимушений здійснити екстрені заходи по аварійному зупиненню виробництва, що в свою чергу призведе до знеструмлення дитячих садків, шкіл, лікарень, СІЗО, виправних колоній та інших підприємств, установ, організацій, а також населення.

Всі вище наведені обставини на думку заявника є такими, що істотним чином ускладнюють негайне виконання рішення суду по даній справі і просить суд відстрочити виконання рішення суду від 15.01.2019 року на 6 місяців з моменту винесення ухвали за результатом розгляду даної заяви.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав заяви про надання відстрочки виконання судового рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 Конституції України, обов'язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (ч. 2 ст. 331 ГПК України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Згідно ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З зазначених норм права, суд вбачає, що розстрочка рішення допускається при наявності обставин, які суттєво ускладнюють виконання рішення.

Як зазначено у п. 7.1.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України"). Отже, в основу ухвали про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 р., ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд також бере до уваги те, що п. 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". В зв'язку з тим, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення. Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на то мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. № 14 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до приписів ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачеві, стихійне лихо, інші надзвичайні події). При цьому такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви. Аналогічні приписи містить п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів".

З аналізу процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання відстрочки та розстрочки виконання рішення суду випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку виконання судового рішення в судовому порядку з об'єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Господарський процесуальний кодекс визначає перелік обставин, які зазначалися вище в ч. 4 ст. 331 ГПК України, разом з тим, не обмежує їх перелік, оскільки можуть бути і інші обставини, які об'єктивно ускладнюють виконання рішення суду.

Посилання заявника на важкий фінансовий стан, що викликаний несвоєчасними розрахунками за енергоносії, які в свою чергу, не дають можливості AT «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» своєчасно розраховуватися з кредиторами за відповідними господарськими зобов'язаннями; а також на те, що заходи примусового виконання рішення матимуть своїм наслідком зупинення діяльності товариства та накопичення нових боргів при неможливості їх погашення, судом не оцінюється як правомірні, оскільки самі по собі фінансові труднощі відповідача не свідчать про те, що особа (боржник) не може виконати рішення суду. Заявником до суду не надано доказів на підтвердження доводів щодо наявності виключних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду. Крім того, боржником не надано доказів, що ті обставини, які, на його думку, унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду заяви про відстрочку виконання рішення, зміняться у наступному, та доказів здійснення заявником заходів для зміни таких обставин і виконання судового рішення в повному обсязі.

Доказів наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, боржником суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обставини, якими відповідач обґрунтовує заяву, за змістом статті 331 Господарського процесуального кодексу України не є обставинами, котрі ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у встановленим господарським судом способом, а відтак не виступають підставою для відстрочки виконання рішення суду.

За визначенням ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництвом є діяльність, яка ведеться на власний ризик, метою якої є отримання прибутку. В той же час, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, тобто відсутність у боржника грошових коштів не є обставиною, яка може служити підставою для невиконання зобов'язання по оплаті.

Ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності відповідача, не може бути перекладений на позивача (стягувача).

Отже, невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем негативно відображується на підприємстві позивача. А подальше ухилення відповідача від сплати заборгованості суттєво зачіпає інтереси позивача і завдає йому істотної, в тому числі й матеріальної шкоди.

Тобто, судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували те, що для виконання рішення суду необхідна відстрочка виконання рішення суду саме на 6 місяців.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачем не подано належних доказів, які б свідчили про наявність виключних об'єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а тому заява про відстрочку виконання рішення по даній справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 234, 331 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про надання відстрочки виконання рішення суду по справі № 917/1371/18 на 6 місяців.

Ухвала підписана 08.05.2019 року

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена протягом 10 днів ( ст.ст.235,255 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М.Тимощенко