СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2019 р. Справа № 922/352/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від позивача – не з’явився;

від 1-го відповідача – Шафоростова А.А.- на підставі довіреності від 20.12.2018р.№08-21/3466/2-18;

від 2-го відповідача – не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради, м. Харків, (вх.№983 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 13.03.2019р. у справі №922/352/19 (суддя Аюпова Р.М., постановлену в м.Харків, час постановлення – не зазначено, дата складення повного тексту – 13.03.2019р.)постановлену за результатами розгляду клопотання Приватної фірми "Інверком" про вжиття заходів забезпечення позову (вх.№6363 від 13.03.2019р.)

за позовом: Приватної фірми "Інверком", м.Харків,

до 1-го відповідача: Харківської міської ради, м.Харків,

до 2-го відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м.Харків,

про визнання недійсними пунктів договору,

ВСТАНОВИЛА:

07.02.2019р. Приватна фірма "Інверком" звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, в якому просила суд визнати незаконним та скасувати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 1143/176-18 від 20.07.2018р. та визнати недійсними пункт 5 та пункт 9 договору оренди землі від 08.10.2018р.

13.03.2019р. Приватною фірмою "Інверком" було подано до господарського суду Харківської області клопотання про вжиття заходів забезпечення позову (вх.№6363), в якому позивач просив суд до розгляду справи по суті зупинити дію пунктів 5 та 9 договору оренди землі від 08.10.2018р.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаного клопотання позивач посилався на те, що сплата орендної плати з урахуванням пунктів 5 та 9 договору оренди під час розгляду справи, у разі задоволення позовних вимог, не буде ґрунтуватися на вимогах закону та її розмір значно перевищуватиме дійсний, що призведе до виникнення збитків у позивача. За таких обставин, необхідним є вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оспорюваних пунктів договору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.03.2019р. у справі №922/352/19 частково задоволено клопотання Приватної фірми "Інверком" про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 6363 від 13.03.2019р.); постановлено до розгляду справи №922/352/19 по суті, заборонити першому відповідачу - Харківській міській раді, вчиняти дії щодо стягнення з позивача - Приватної фірми "Інверком" орендних платежів, згідно з пунктами 5, 9 договору оренди землі від 08.10.2018р.,укладеному між Приватною фірмою "Інверком" та Харківською міською радою.

Харківська міська рада з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 13.03.2019р. у справі №922/352/19 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заяви Приватної фірми "Інверком" про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ухвала місцевого господарського суду про забезпечення позову є незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, а саме: частини 2 статті 136, частини 6 статті 139, частин 6 та 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що позивачем не було надано, а господарським судом Харківської області не було досліджено доказів того, що невжиття заходу забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Апелянт також вважає, що господарським судом першої інстанції не було наведено мотивів, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; судом було порушено вимоги розумності, обґрунтованості і адекватності, збалансованість інтересів сторін при винесенні оскаржуваної ухвали.

Враховуючи наведене, на думку апелянта, вжиття такого виду забезпечення позову як заборона вчиняти дії щодо стягнення орендних платежів згідно пунктів 5, 9 договору оренди землі від 08.10.2018р., є за своєю сутністю вирішенням справи по суті ще до її розгляду, оскільки Харківська міська рада як власник майна не буде отримувати жодних грошових коштів, що призведе до безоплатного використання комунальної власності та порушувати інтереси територіальної громади, при цьому невідомо яким саме чином вжиття заходу забезпечення позову у вигляді вищезазначеної заборони сприятиме виконанню можливого судового рішення про задоволення позову, а тому вважаємо що заходи забезпечення позову не є співрозмірними заявленими позивачем вимогами.

Також, апелянт звертає увагу суду на те, що подане позивачем клопотання про вжиття заходів забезпечення позову не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення, у зв’язку із чим, місцевий господарський суд мав повернути заяву у відповідності до частини 6 статті 139 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на ухвалу господарського суду Харківської області від 13.03.2019р. у справі №922/352/19; встановлено позивачу та 2-му відповідачу у справі строк до 17.04.2019р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 22.04.2019р.

19.04.2019р. позивачем подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв’язку із зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні (вх.№4049).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2019р. у зв’язку із відпусткою судді Мартюхіної Н.О., для розгляду справи №905/1440/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А., суддя Геза Т.Д.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2019р. оголошено в судовому засіданні перерву до 08.05.2019р.

08.05.2019р. позивачем подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв’язку із зайнятістю його представника (вх.№4575).

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 08.05.2019р.головуючий суддя оголосив, що від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№ 4575 від 08.05.20109р.) та з’ясував ставлення представника апелянта щодо заявленого клопотання.

Представник апелянта заперечив проти задоволення заявленого клопотання та пояснив, що вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника позивача.

Також, представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 13.03.2019р. у справі №922/352/19 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заяви Приватної фірми "Інверком" про вжиття заходів забезпечення позову.

Судова колегія, розглянувши подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відмову в його задоволенні враховуючи наступне.

Так, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України , яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Судова колегія зазначає, що юридична особа не позбавлена права мати декількох повноважних представників, що не перешкоджає юридичній особі фактично через своїх представників бути присутньою на декількох судових засіданнях, які проводяться одночасно в різних судах.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що матеріали справи містять докази повідомлення позивача про дату, час та місце судового засідання (т.1 матеріалів оскарження а.с.132), з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони (стаття 42 Господарського процесуального кодексу України), колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності представника позивача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 4 та 5 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 3 цієї статті Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Судова колегія зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 14.06.2018р. у справі № 916/10/18, від 15.01.2019р. у справі № 915/870/18.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 Господарського процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов'язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права Відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.01.2019р. у справі № 915/870/18.

Судова колегія зауважує, що оскільки у даній справі позивач звернувся із немайновою позовною вимогою - про визнання недійсними пунктів 5 та 9 договору оренди землі від 08.10.2018р., тобто судове рішення у разі задоволення цієї вимоги не вимагатиме примусового виконання, отже, в даному випадку як підстава вжиття заходів забезпечення позову має досліджуватись, чи може невжиття таких заходів істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Такої ж правої позиції дотримується об'єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 16.08.2018р. у справі № 910/1040/18.

Так, предметом позову у даній справі є, зокрема, вимога позивача про визнання недійсними пунктів 5 та 9 договору оренди землі від 08.10.2018р. укладеного між Приватною фірмою "Інверком" та Харківською міською радою.

Згідно зі статтею 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, у разі задоволення позову позивача, рішення суду щодо визнання недійсними окремих положень договору оренди буде виконано шляхом встановлення судом фактів недійсності окремих положень договору оренди, а сторонам не потрібно буде здійснювати будь-які активні дії для примусового виконання даного рішення.

У зв’язку із вищевикладеним, колегія суддів вважає, що заборона власнику нерухомого майна – Харківській міській раді вчиняти певні дії щодо його власності, про що просить позивач у заяві про забезпечення позову, не може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та не сприятиме ефективному захисту та/або поновленню порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Проте, господарським судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали вказаних обставин досліджено не було.

Крім того, судова колегія зауважує, що такі заходи забезпечення позову, як зупинення дії пунктів 5 та 9 договору оренди землі від 08.10.2018р., які вважає за необхідне застосувати позивач, не пов'язані з реальним виконанням рішення суду у даній справі, оскільки предметом позову у цій справі є лише визнання недійсними окремих пунктів договору оренди, який не передбачає виконання рішення суду (в разі його задоволення) в примусовому порядку, оскільки незалежно від дій сторін після набрання рішенням суду законної сили воно створює відповідні правові наслідки.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом не було здійснено належної оцінки відповідності зазначених у заяві заходів до забезпечення позову предмету позову та вважає, що доводи, викладені позивачем у заяві про вжиття заходів до забезпечення позову, не свідчать про наявність обставин, з якими закон пов’язує необхідність застосування таких заходів забезпечення позову, а отже відсутні правові підстави для задоволення поданого позивачем клопотання про забезпечення позову.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що клопотання позивача про забезпечення позову не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, що суперечить вимогам частини 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, з огляду а те, що частиною 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов'язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить пропозиції щодо зустрічного позову, не є порушенням наведених норм законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 03.12.2018р. у справі № 903/246/18.

Отже, на думку колегії суддів, наведене в оскаржуваній ухвалі про забезпечення позову мотивування щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не можна визнати достатньо обґрунтованим. Судова колегія зазначає, що і матеріали справи не містять належних доказів та відповідних даних, на підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним іноді призводить до незворотних наслідків.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що клопотання позивача - Приватної фірми "Інверком" про вжиття заходів забезпечення позову було задоволено господарським судом першої інстанції без дослідження в повному обсязі обставин справи, що призвело до постановлення ухвали з помилковим застосуванням норм права, що є підставою для скасування ухвали господарського суду Харківської області від 13.03.2019р. у справі №922/352/19 про забезпечення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керується положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду ,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 13.03.2019р. у справі №922/352/19 скасувати.

Відмовити в задоволенні клопотання Приватної фірми "Інверком" про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 6363 від 13.03.2019р.).

Стягнути з Приватної фірми"Інверком" (61103, м.Харків, просп. Науки,77, літ. "А-18-20", ) на користь Харківської міської ради (61003, м.Харків, майдан Конституції, 7, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1921,00грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний судовий наказ.

Повний текст постанови складено 10 травня 2019р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.А. Шутенко