СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Справа № 922/1162/18

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача 1: від відповідача 2: від відповідача 3:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5- за довіреністю (адвокат); Не зявився Не зявився Не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю УПЕК Трейдинг, м. Харків

на рішення господарського суду Харківської області
від 27.12.2018р. (повний текст підписано 08.01.2019р.)
у справі № 922/1162/18 (суддя Шатерніков М.І.)
за позовом: до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-Лізинг Україна, м. Київ 1.Публічного акціонерного товариства Харківський підшипниковий завод, м. Харків 2.Приватного акціонерного товариства У.П.Е.К., м. Харків 3.Товариства з обмеженою відповідальністю УПЕК Трейдинг, м. Харків
простягнення 1 895 207,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018року до зосподарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Неос Лізинг, м. Київ (даліПозивач) з позовом про солідарне стягнення з Публічного акціонерного товариства Харківський підшипниковий завод, м. Харків (далі Відповідач 1) Приватного акціонерного товариства У.П.Е.К., м. Харків (далі Відповідач 2) та Товариства з обмеженою відповідальністю УПЕК Трейдинг, м. Харків (далі Відповідач 3) заборгованості у розмірі 1 895 207,76 грн. за договором фінансового лізингу № 2669L11/00LD від 29.06.2011р., з яких: основний борг у розмірі 1800754,50 грн. та пеня за прострочення сплати лізингових платежів у розмірі 94453,26 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.12.2018р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Відповідач 3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач 3, не погодившись із прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати спірне рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог заявник скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи. Зокрема, стверджував, що судом не прийнято до уваги відсутність у Договорі поруки строку її дії у звязку з чим вважав, що порука припинилась, а Позивачем предявлено вимоги з порушенням шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України. Також зазначав про те, що поручитель не був повідомлений про зміни внесені в Договір фінансового лізингу щодо перенесення (збільшення строків) виконання зобовязань, у звязку з чим відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя, що не було встановлено судом першої інстанції при ухваленні судового рішення.

Представник Позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві. Зокрема зазначав, що умовами п. 3.8. Договору поруки визначено конкретний строк дії поруки, у звязку з чим шестимісячний строк, встановлений ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, не застосовується, а твердження скаржника про збільшення обсягу зобовязань не відповідають дійсності, оскільки сума позовних вимог є значно меншою від суми на яку Відповідач 3 виступив поручителем.

Представником Позивача в процесі призначення справи до розгляду також надавалось клопотання про зміну найменування підприємства з Товариства з обмеженою відповідальністю Неос Лізинг на Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Лізинг Україна", яке ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.03.2019р. визнане обґрунтованим та задоволено.

Таким чином, Позивачем у даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Лізинг Україна".

Представники Відповідачів у судове засідання не зявились, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності Відповідачів, які не скористались своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

укладення 29.06.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" (найменування якого в подальшому змінювалось на ТОВ Неос Лізинг на ТОВ "Альфа Лізинг Україна", Позивач) та Відповідачем 1 Договору фінансового лізингу №2669L11/00-LD, відповідно до умов якого Позивач приймає на себе зобов'язання придбати у власність від Продавця, що обраний Лізингоодержувачем, предмет лізингу відповідно до встановлених Лізингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій), та передати його у користування Відповідачу 1 на строк та на умовах, визначених цим Договором. В свою чергу, Відповідач 1 зобов'язався прийняти предмет лізингу у користування та сплачувати лізингодавця лізингові платежі, інші комісії, які зазначені в додатку "Тарифи" до цього договору, який є його невідємною частиною, та виконувати інші обовязки, передбачені цим договором та чинним законодавством.

передання Позивачем та прийняття Відповідачем 1 токарного горизонтального багатоцільового автомату Goodwау модель GА-2000/300 з ЧПУ Fanuc 0і-ТD - 2 шт.; горизонтального токарно-револьверного станку Goodwау модель GS-200 з ЧПУ Fanuc 0і-ТD - 4 шт.(далі предмет лізингу), що підтверджується актом приймання-передачі від 27.07.2011;

солідарного стягнення з Відповідачів за рішенням господарського суду Харківської області від 26.10.2015 у справі №922/4565/15 на користь Позивача суми основного боргу 1526357,04 грн., пені за прострочення сплати лізингових платежів у сумі 314985,29 грн., 3% річних у сумі 16840,60 грн., інфляційних втрат у сумі 158672,46 грн. та 39388,07 грн. судового збору;

підписання між Позивачем та Відповідачем 1 Додаткової угоди №4 від 14 грудня 2016 року до Договору фінансового лізингу в п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6. якої сторонами узгоджено загальну суму заборгованості зі сплати лізингових платежів у розмірі 1 800 754,50 грн. та визначено оплату даної суми в строк до 25.03.2017 (п. 2 Додаткової угоди);

укладення з метою забезпечення виконання зобов'язань за договорами фінансового лізингу договором фінансового лізингу № 2669L11/00LD від 29.06.2011р. 29.06.2011 року між Позивачем, Відповідачем 1 та Відповідачем 3 Договору поруки №2669L11/01/SUR (далі договір поруки 1), відповідно до умов якого Відповідач 3 на добровільних засадах зобовязався перед Позивачем, як поручитель, відповідати по зобов'язанням Відповідача 1 за Договором лізингу № 2669L11/00LD від 29.06.2011р., включаючи, але не обмежуючись наступним: сплатити лізингові та всі інші платежі на умовах договору лізингу, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором лізингу, а також виконати сплатити Позивачу на першу вимогу Позивача у разі невиконання або неналежного виконання Відповідачем 1 своїх зобов'язань у терміни та на умовах, передбачених договором лізингу, а також виконати інші умови договору лізингу в повному обсязі в разі їх невиконання Відповідачем 1;

укладення 29.06.2011р. між Позивачем, Відповідачем 1 та Відповідачем 2 Договору поруки №2669L11/02/SUR (договір поруки 2), відповідно до умов якого Відповідач 2 на добровільних засадах зобов'язався перед Позивачем, як поручитель, відповідати по зобов'язанням Відповідача 1 за договором лізингу № 2669L11/00LD від 29.06.2011р.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що Відповідачем 1 не виконуються зобовязання щодо сплати боргу у визначений Договором строк, у звязку з чим Позивачем заявлено до солідарного стягнення з відповідачів суму заборгованості зі сплати лізингових платежів у розмірі 1800754,50 грн. та суму пені у розмірі 94453,26 грн.

Відповідач 1 у суді першої інстанції заперечував проти задоволення позовних вимог через сплив строку позовної давності про що також зазначено у поданій заяві.

Відповідач 2 у поданому відзиві на позовну заяву не погоджувався з позовними вимогами, вважаючи їх необґрунтованими через припинення строку дії поруки 05.01.2017р.

Відповідачем 3 також надано відзив на позовну заяву в якому він, з посиланням на ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, заперечував проти позову, зазначивши про припинення зобовязань за Договором поруки через предявлення вимог після спливу шести місяців.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів їх обґрунтованості через ненадання доказів належної оплати заборгованості лізингових платежів узгоджених сторонами у Додатковій угоді № 4 від 14 грудня 2016 року до Договору фінансового лізингу № 2669L11/00LD від 29.06.2011р., з урахуванням умов договорів поруки. Вважав безпідставними доводи Відповідачів щодо припинення Договору поруки. Також, суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування строку позовної давності та визнав обґрунтованими вимоги про стягнення неустойки у сумі 94453,26грн., дійшовши висновку, що річний строк звернення до суду не минув.

Оскаржуючи зазначене рішення, Відповідач 3 зазначає, що у звязку із внесенням змін до Договору фінансового лізингу в частині продовження стоків сплати лізингових платежів без його згоди збільшився й обсяг його зобовязань за Договором поруки, а отже порука припинилася в силу закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Разом з тим, п. 1.1. Договору поруки №2669L11/01/SUR, Відповідач 3 як поручитель зобовязався безвідклично та безумовно сплатити Позивачу за його першою вимогою, всі необхідні платежі за договором фінансового лізингу загальною сумою до 750905,12 доларів США.

Наразі предметом спору у даній справі є позовні вимоги про стягнення суми боргу у розмірі 1800754,50грн., що не перевищує обсягу взятих на себе зобовязань.

До того ж, умовами п.п. h) п.2.1. Договору поруку Відповідач 3 підтвердив, що поручитель ознайомлений та погоджений зі всіма умовами договору фінансового лізингу та дав згоду на будь-які нові умови договору фінансового лізингу автоматично та збільшення обсягу відповідальності поручителя в звязку з такими змінами.

Крім того, за змістом Додаткової угоди №4 від 14.12.2016р. до Договору фінансового лізингу, яку заявник апеляційної скарги вважає підставою до припинення поруки, кредитором та боржником визначено строк погашення заборгованості та зменшено розмір пені, але будь якої додаткової відповідальності або збільшення її обсягу не встановлено, отже доводи Відповідача 3 є безпідставними.

За таких обставин, підстави для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України у даному випадку відсутні.

Також, апелянт заперечує наявність у нього солідарного обов'язку сплати грошових коштів на підставі договору поруки, вважаючи поруку припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України через відсутність строку поруки в договорі та непред'явлення Позивачем вимоги до поручителя протягом шести місяців від дати настання строку виконання основного зобов'язання.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Пунктом 3.8. Договору поруки встановлено його дію протягом трьох років після настання останньої дати платежу, визначеної у відповідному графіку лізингових платежів договору фінансового лізингу.

Оскільки змістом Договору поруки є наявність з боку Відповідача 3 відповідного зобовязання, то періодом в якому у кредитора виникає право пред'явити вимогу до поручителя у разі порушення зобов'язання боржником за договором фінансового лізингу є трирічний строк після настання останньої дати платежу, визначеної у відповідному графіку лізингових платежів.

Отже доводи апеляційної скарги, що встановлений в п. 3.8. Договору строк його дії не стосується строку дії поруки є безпідставними.

Відповідно до графіку лізингових платежів, який є додатком Договору фінансового лізингу сторонами узгоджено строк останнього платежу 25.07.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву позивачем направлено до суду 27.04.2018, тобто в межах строку дії поруки.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що строк поруки не встановлений і повинен обмежуватися шістьма місяцями від дня настання строку виконання основного зобов'язання, у звязку з чим наведені посилання апелянта є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Також, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта в обґрунтування своєї позиції на практику Верховного Суду зроблені за відсутності посилань на конкретні судові рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення з Відповідачів у справі суми основної заборгованості за Договором фінансового лізингу № 2669L11/00-LD від 29 червня 2011 року в сумі 1 800 754,50 грн. та пені за прострочення сплати лізингових платежів у сумі 94 453,26 грн.

При цьому, судом першої інстанції цілком обґрунтовано не застосовано до вимог про стягнення неустойки (пені) строку позовної давності, оскільки Позивачем заявлено вимогу про стягнення неустойки за дні прострочення заборгованості, щодо якої не минув річний строк звернення до суду, а саме з 27.04.2017 по 25.09.2017.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Враховуючи наведене вище, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 27.12.2018 у справі № 922/1162/18 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача 3.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю УПЕК Трейдинг, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.12.2018 у справі № 922/1162/18 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю УПЕК Трейдинг, м. Харків.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 26.04.2019

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя В.І. Пушай