ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1528/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Пархоменко Н.В.

секретар судового засідання Мудрак О.М.

представники сторін:

від відповідача: Кондратенко Д.А., довіреність №Др-129-1218 від 21.12.2018 р., адвокат;

від позивача: Вагнер Д.В., довіреність №1-487 від 14.01.2019 р., адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Запорізької області від 26.12.2018 року (повний текст рішення складено 08.01.2019 року) у справі № 908/1528/18 (суддя Боєва О.С.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя

про стягнення суми 355 064,72 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.12.2018 року у справі № 908/1528/18 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" суму 91 156 грн. 25 коп. пені, суму 67 748 грн. 05 коп. - 3% річних, 141 334 грн. 00 коп. інфляційних втрат, 4 503 грн. 58 коп. витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідач оплату за надані позивачем в період з травня 2016 року по грудень 2017 року послуги за договором №/П15 від 28.09.2011 року здійснив з порушенням остаточного строку розрахунку, передбаченого п.5.5 договору, що не заперечується відповідачем та підтверджується відповідними банківськими виписками по особовому рахунку позивача, копії яких надано позивачем в матеріали справи.

Перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов до висновку, що він здійснений вірно, тому позов цій частині підлягає задоволенню на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Стягуючи передбачену п.7.3 додаткової угоди № 3 від 17.01.2013 року пеню за порушення відповідачем зобов'язання, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем заявлено про сплив позовної давності в частині нарахування пені. В даному випадку до стягнення належить пеня, що нарахована з 02.08.2017 року (за попередній рік до дня подання позову).

Суд здійснив перерахунок пені за актами за березень-червень 2017 року, по яким початок періоду нарахування пені виходить за зазначений строк позовної давності, а також перевіривши розрахунок пені по іншим актам, який визнав обґрунтованим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 130223,21 грн.

Посилаючись на приписи ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, суд зменшив на 30% належний до стягнення розмір пені, зазначивши, що ним враховано ступінь виконання відповідачем зобов'язання, причини неналежного виконання, наслідки порушення зобов'язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінку винної сторони, в тому числі вжиття заходів до виконання основного зобов'язання, докази, якими підтверджується фінансове становище сторін.

Не погодившись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення пені.

Посилається також на порушення судом норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення в тій частині, в якій позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, заслухавши представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2011 року між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (Газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (Замовник, відповідач у справі) укладений договір №/П15 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (том 1 а.с.89-95), відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати Замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника від пунктів призначення - газорозподільних станцій, а Замовник зобов'язується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору (п.1.1).

В подальшому сторонами підписувалися додаткові угоди №№1-4 до договору, які є його невід'ємними частинами.

Додатковою угодою № 3 від 17.01.2013 року (том 1 а.с.98-104) внесено зміни та доповнення до договору, в тому числі: в тексті договору слова "Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" замінено на слова "Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (позивач у справі).

Судом встановлено факт порушення Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" умов договору в частині дотримання строків оплати за надані позивачем послуги, що визнається відповідачем.

За змістом ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п. п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегією суддів встановлено, що при розрахунку пені судом взято до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення пені, правильно застосовано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, статей 253, 257, 258, 260, частини 1,5 ст.261 Цивільного кодексу України. Проведений судом розрахунок пені позивачем не оспорюється.

Щодо підстав для зменшення на 30% належної до стягнення з відповідача пені, то таку позицію суду колегія поділяє з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд зменшити розмір пені, що підлягає стягненню, до 10 000 грн. Посилався при цьому на тяжке фінансове становище підприємства, яке обумовлено специфікою галузі, зростанням дебіторської заборгованості споживачів ПАТ "Запоріжгаз", значною частиною яких є населення, збитковість підприємства, а також на сплату суми основного боргу. На підтвердження наведених доводів відповідачем, зокрема, надано копії звітів про фінансові результати ПАТ "Запоріжгаз" за 2017 рік та за 9 місяців 2018 року.

Позивач проти зменшення розміру пені заперечував та зазначав, що підприємство також знаходиться в скрутному фінансовому становищі, за результатами діяльності за 9 місяців 2018 року АТ "Укртрансгаз" не отримало прибутку та отримало збитки на загальну суму 85225017 грн., що підтверджується копією звіту про фінансові результати, яка надана в матеріали справи.

У пункті 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У даному випадку основне зобов'язання відповідачем виконано. Причини порушення строків виконання на думку колегії слід визнати поважними, оскільки фінансовий стан відповідача залежить, в тому числі, від споживачів ПАТ "Запоріжгаз", значною частиною яких є населення.

Крім того, позивачем не доведено наявність прямого причинного зв'язку між неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати та збитками позивача.

Під час розгляду апеляційної скарги представник апелянта ці обставини не довів.

Зменшення судом нарахованої до стягнення пені на 30% колегія суддів вважає вірним.

Враховуючи, що висновки оскаржуваного рішення скаржником не спростовано, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Оскільки підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати за її розгляд слід віднести на апелянта згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 26.12.2018 року у справі № 908/1528/18 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на Акціонерне товариство "Укртрансгаз".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А.Верхогляд

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Повний текст складено 08.05.2019 року.