ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2019 cправа № 914/2436/18

Суддя Юркевич М.В. при секретарі Кияк І.В., розглянувши матеріали

позовної заяви: Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів

до відповідача: Львівського міського коммунального підприємства "Львівводоканал", м. Львів

про: стягнення 3 185 631,78 грн. збитків

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Урбанська Т.В. - представник

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Державної екологічної інспекції у Львівській області до Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" про стягнення 3 185 631,78 грн. збитків.

Ухвалою господарського суду від 03.01.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження призначено на 29.01.2019 року.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду від 29.01.2019р., 12.02.2019р., 26.02.2019р., 05.03.2019р.

В межах підготовчого провадження у справі відповідачем було подано відзив та доповнення до заперечення на відзив, а позивачем надавалось заперечення на відзив.

В судове засідання 02.04.2019 року з'явилися представники сторін та подали спільну заяву про перехід до розгляду справи по суті.

Ухвалою від 02.04.2019 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 23.04.2019р.

У зв'язку зі спільним клопотанням від сторін розгляд справи по суті було відкладено на 02.05.2019р.

В судове засідання 02.05.2019р. позивач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, причини неявки суд не повідомив.

В ході розгляду справи по суті представник відповідача виступив на стадії судових дебатів, позовні вимоги заперечив.

Після виходу суду з нарадчої кімнати 11:14 год. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по даній справі.

Однак, поштою через канцелярію суду о 17:13 год., при виготовленні повного тексту рішення, від позивача надійшла заява про відмову від позову.

Господарський суд, враховуючи, що по даній справі розгляд вже завершився та судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення, суд не приймає до розгляду вказану заяву позивача.

Під час судового розгляду судом з'ясовано наступне:

В період з 12.11.2018р. по 23.11.2018р. Державною екологічною інспекцією у Львівській області (позивачем) було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» (відповідача).

За результатами перевірки було складено акт №725/04/981, в якому встановлено:

1. ЛМКП «Львівводоканал» у період з 01.01.2018р. по 05.03.2018р. з власного підземного водозабору «Глина Наварія», розташованого на території Пустомитівського району Львівської області з свердловин №1,1а,2а,4,5а,6,6а,7,7а,8 здійснено забір підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням чинного законодавства, а саме ст. 19 КУ Про надра». Обєм забраної води становить 871 759 м. куб. (на підставі довідки ЛМКП «Львівводоканал» від 21.11.2018р.);

2. ЛМКП «Львівводоканал» у період з 01.01.2018р. по 05.03.2018р. з власного підземного водозабору «Бібрка», розташованого на території Пустомитівського району Львівської області з свердловин №1,1а,2а,3,3а,4,4а,6,6а,7,7а,8,8а здійснено забір підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням чинного законодавства, а саме ст. 19 КУ Про надра». Об'єм забраної води становить 757 693 м. куб. (на підставі довідки ЛМКП «Львівводоканал» від 21.11.2018р.);

3. ЛМКП «Львівводоканал» у період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. з власного підземного водозабору «Малечковичі», розташованого на території Пустомитівського району Львівської області з свердловин №1а - 11483 здійснено забір підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням чинного законодавства, а саме ст. 19 КУ Про надра». Об'єм забраної води становить 887 143 м. куб. (на підставі довідки ЛМКП «Львівводоканал» від 21.11.2018р.);

Перевіркою також було встановлено, що по водозаборам «Глинна Наварія» та «Бібрка» відповідачем було отримано дозвіл на користування надрами 06.03.2018р., а по водозабору «Малечковичі» - 04.10.2017р.

Таким чином, за бездозвільний період користування надрами позивачем було нараховано відповідачу збитки, відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодувань збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів від 20.07.2009р. №389.

Зокрема, за бездозвільне користуванням водозабору «Глинна Наварія» з 01.01.2018р. по 05.03.2018р. відповідачу нараховано 1 103 516,13 грн. збитків, за бездозвільне користуванням водозабору «Бібрка» з 01.01.2018р. по 05.03.2018р. відповідачу нараховано 959 125,68 грн. збитків, за бездозвільне користуванням водозабору «Малечковичі» з 01.01.2016р. по 01.12.2016р. відповідачу нараховано 1 122 989,97 грн.

Загальна сума збитків, які позивач просить суд стягнути з відповідача становить 3 185 631,78 грн.

Позиція відповідача.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що отримання спеціальних дозволів на користування надрами по трьох водозаборах була розпочата у 2008-2009р. і тривала більше 9-ти років з незалежних від відповідача обставин.

Зокрема, процедура погодження у компетентних органів вже готової документації для отримання дозволу на користування надрами по водозаборах «Наварія» та «Бібрка» тривала ще з 2015р, а по водозабору «Малечковичі» - з 2014р. Вказані обставини відповідач підтверджує додатками, які долучені до відзиву, що міститься в матеріалах справи.

Як зазначає відповідач, відповідно до Порядку надання дозволів (затвердженого постановою КМУ від 30.05.2011р. №615) ЛМКП «Львівводоканал» було надіслано до Державної служби геології та надр України (далі - Держгеонадра) заяви з пакетами документів зі всіма необхідними погодженнями для отримання спеціальних дозволів на користування надрами для родовищ «Наварія» та «Бобриківське» - 10.06.2016р., а для родовища «Малечковичі» - 28.04.2016р.

Вказані документи були повернені відповідачу на доопрацювання лише 30.09.2016р. (через 5 місяців). В той же час, відповідно до постанови КМУ такий строк має становити не більше 30 днів.

01.12.2016р. після доопрацювання документи були знову направлені до Держгеонадра.

Листом від 09.08.2017р. Держгеонадра повідомила ЛМКП «Львівводоканал», що відповідно до наказу від 01.08.2017р. №346 прийнято рішення про надання спеціального дозволу на користування надрами для родовища «Малечковичі». Вказані документи розглядалися 6 місяців. Таким чином, після визначення розміру збору та сплати його відповідачем, належним чином оформлений дозвіл на користування надрами було отримано 04.10.2017р.

Водночас, по водозаборах «Наварія» та «Бобриківське родовище», документи повторно були направлені відповідачу на доопрацювання, і лише 15.11.2017р. було прийнято рішення №509 про надання спеціальних дозволів на користування надрами.

В той же час, враховуючи, що за надання дозволів сплачується збір, ще протягом місяця проводився розрахунок збору спеціалізованою установою - Українським Державним геологорозвідувальним інститутом.

Листом від 27.12.2017р. №Вд9053 відповідач повідомив Держгеонадра про проведені інститутом розрахунки та направив останньому по два примірники Угод про умови користування надрами. У відповідь на звернення відповідача, Держгеонадра повідомило про розрахункові рахунки, на які необхідно сплатити збір за надання дозволів.

Суми такого збору за два родовища становили 959 300,00 грн. та 1 031 900,00 грн. відповідно, які були сплачені відповідачем в повному обсязі - 16.01.2018р.

Остаточне оформлення згаданих дозволів відбулося Державною службою геології на надр України 06.03.2018р.

Таким чином, відповідач стверджує, що враховуючи вжиття ним всіх заходів для отримання спеціальних дозволів за користування надрами, вина у його діях, як елемент складу правопорушення відсутня, оскільки відповідач є комунальним підприємством, основним завданням якого є збір, очищення та постачання води споживачам, тобто є спеціалізованим підприємством, функціонування якого забезпечує життєдіяльність територіальних громад міста Львова та Львівської області, внаслідок чого припинення діяльності підприємства через відсутність вказаних дозволів є неможливим. Також, на думку відповідача, органи виконавчої влади та місцевого самоврядування, дозвільні органи, які в той чи інший спосіб повинні були погоджувати документи, що передували видачі дозволів на користування надрами, затримували процедуру погодження та висували незаконні вимоги, як умови отримання таких погоджень.

Крім того, відповідач не погоджується з позивачем в частині правильності розрахунку шкоди за користування водозабором «Малечковичі» за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. Так, у розрахунку шкоди позивач застосував для обчислення тариф у розмірі 0,8439 грн/куб.м, що діяв на момент складення розрахунку. В той же час, відповідач вважає, що в даному випадку повинен був застосовуватися тариф у розмірі 0,6544 грн/куб.м, що діяв на момент виявлення правопорушення, а саме 2016р.

Позиція позивача.

У запереченні на відзив позивач не погодився, що самовільний забір підземних вод міг відбутися без вини ЛМКП «Львівводоканал», оскільки порушення полягає не у самій відсутності спеціального дозволу, а саме у використанні надр без такого дозволу.

Позивач вважає, що докази відсутності вини відповідача, у зв'язку із свідомим затягуванням дозвільними органами терміну видачі дозволів є неаргументовані, оскільки грунтуються лише на оціночних судженнях відповідача. Водночас, відповідач не вчиняв жодних передбачених законодавством дій, зокрема не подавав позовів про бездіяльність таких органів, не скеровував скарг до правоохоронних органів.

Інспекція також не погоджується із позицією відповідача щодо віднесення збитків завданих державі порушенням вимог природоохоронного законодавства до категорії адміністративно-господарських санкцій. А тому, строк позовної давності щодо вимог про стягнення шкоди з відповідача, на думку позивача має загальний трирічний термін, а не скорочений, як при санкціях.

Відповідно до фактичних обставин справи, встановлених судом, спір виник через порушення відповідачем природоохоронного законодавства в частині водокористування та користування надрами.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Даний спір лежить в площині його регулювання нормами Цивільного кодексу України і Господарського кодексу України, зокрема правовим інститутом відшкодування шкоди, а також Законом України «Про надра».

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України»).

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до положень статей 46, 48 цього Кодексу водокористування може бути двох видів - загальне або спеціальне. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок отримання господарюючими суб'єктами, як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Згідно зі статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

За змістом частини 1 статті 69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Водночас згідно зі статтею 65 Кодексу України про надра відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні, зокрема, у самовільному користуванні надрами.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Наведена стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. При цьому для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити, як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та самими сторонами, дійсно у спірні періоди, що визначені позивачем (з 01.01.2018р. по 05.03.2018р. з водозаборів Бібрка та Наварія та з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. з водозабору Малечковичі) відповідач здіснював водозабір без спеціального дозволу.

В той же час, до матеріалів справи також додано цілий ряд документів та доказів, що протягом тривалого часу відповідач вчиняв дії та отримував дозвільні документи і погодження для виготовлення дозволів на водокористування з вказаних водозаборів.

Так, як зазначалося вище, по водозаборам «Глинна Наварія» та «Бібрка» відповідачем було отримано дозвіл на користування надрами 06.03.2018р., а по водозабору «Малечковичі» - 04.10.2017р.

Здійснюючи оцінку та дослідження доказів представлених сторонами суд встановив, що 15.11.2017р. відповідно до наказу Державної служби геології та надр України прийняті рішення надати спеціальні дозвола на користування надрами ЛМКП «Львівводоканал» з метою видобування питних підземних вод з водозаборів Бібрка та Наварія.

Однак, фактично сам дозвіл було видано відповідачу лише 06.03.2018р.

Судом з'ясовано, що в період з 15.11.2017р. до 06.03.2018р. тривала процедура розрахунку збору за надання дозволу спеціалізованою установою - Українським державним геологорозвідувальним інститутом та власне сплата відповідачем збору за надання дозволу.

Незважаючи на наведене, позивач нараховує збитки відповідачу за водокористування без спеціального дозволу з 01.01.2018р. по 05.03.2018р. (по водозаборах «Бібрка» та Наварія») в сумі 2 062 641,70 грн. та зазначає про самовільне водокористування.

З такими доводами позивача суд не погоджується з огляду на наступне:

Дослідивши всі обставини справи та надавши оцінку зібраним доказам, господарський суд вважає недоведеним наявність всіх складових часин цивільного правопорушення з боку відповідача, що є обов'язковою умовою покладення на нього збитків. Зокрема, як встановлено судом, відповідач завчасно у порядку, передбаченому законодавством, звертався до уповноважених органів для погодження документів, необхідних для отримання спеціального дозволу на користування надрами; затримка в оформленні спеціального дозволу на користування надрами сталася не з вини відповідача. Більше того, у спірний період, за який позивач нараховує збитки з 01.01.2018р. по 05.03.2018р. по водозаборах «Бібрка» та Наварія» у відповідача вже було наявне позитивне рішення уповноваженого органу про видачу таких дозволів. Однак, через певну процедуру щодо визначення суми збору та його оплати сам дозвіл було виготовлено аж 06.03.2018р. Суд вважає, що протягом періоду з 15.11.2017р. по 06.03.2018р. відповідач вчинив всі залежні від нього дії для отримання дозволів, а затримка у його виготовленні відбулася не з вини останнього.

Крім того, суд наголошує на тому, що ЛМКП «Львівводоканал» є комунальним підприємством, одним з основних видів діяльності якого є забір, очищення та постачання води, основна кількість якої розподіляється між населенням, школами, дитсадками, лікарнею, іншими бюджетними організаціями, відповідно, є необхідною для забезпечення діяльності зазначених установ та населення. Відтак, відповідач через специфіку своєї діяльності не міг зупинити видобуток та постачання води населенню та установам тільки через ту обставину, що законодавчо встановлена процедура виготовлення дозволу потребує досить тривалого часу.

Позиція господарського суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду у справі №

Таким чином, суд не вбачає у діях відповідача вини у користуванні водозаборами «Бібрка» та «Наварія» без спеціального дозволу у період з 01.01.2018р. по 05.03.2018р., а тому сума нарахованих позивачем збитків у розмірі 2 062 641,70 грн. не підлягає до задоволення.

Щодо нарахування позивачем збитків відповідачу за бездозвільне водокористування водозабором «Малечковичі» за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. в сумі 1 122 989,97 грн., суд зазначає наступне:

Згідно встановлених судом обставин, робота відповідача над виготовленням документації та отримання дозволу по цьому об'єкту почалася ще з 2015р. Відправлення пакету документів у Державну службу геології та надр України передувало отримання ЛМКП «Львівводоканал» всіх необхідних погоджень для отримання спеціального дозволу. Зокрема, як вбачається з наданих відповідачем документів, це були погодження Держгірпромнагляду України від 15.12.2014р., Міністерства екології та природних ресурсів від 09.04.2015р. та отримання рішення Львівської обласної ради від 29.03.2016р..

Відтак, враховуючи дії відповідача та уповноважених органів, лише 01.08.2017р. відповідно до наказу Державної служби геології та надр України було прийнято рішення надати спеціальний дозвіл на користування надрами ЛМКП «Львівводоканал» з метою видобування питних підземних вод з водозабору «Малечковичі».

Згідно позовних вимог позивач вважає, що відповідач здійснював бездозвільне самовільне водокористування водозабором «Малечковичі» з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. та за спірний період нараховує останньому 1 122 989,97 грн. збитків.

Надаючи оцінку діям відповідача у зазначений період суд звертає увагу на те, що дії контролюючих органів та установ щодо надання відповідачу погоджень для отримання дозволу останнім не були оскаржені чи визнані неправомірними. Таким чином, заперечення відповідача та покликання на тривалу бездіяльність державних органів щодо видачі спірного дозволу не може прийматися судом як встановлений факт, що перешкодив комунальному підприємству вчасно отримати дозвіл, оскільки названі дії чи бездіяльність державних органів не були оскаржені у встановленому законом порядку.

Крім того, суд звертає також увагу і на те, що вказане порушення з боку відповідача було виявлено позивачем ще за результатами перевірки комунального підприємства в період з 13.09.2016р. по 23.09.2016р., однак пред'явлено позов про стягнення збитків 28.12.2018р.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував підставність стягнення суми збитків 1 122 989,97 грн., покликаючись при цьому на порушення позивачем шестимісячного строку позовної давності для такої вимоги, називаючи її адміністративно-господарською санкцією.

Так, суд не може погодитися з твердженням відповідача, оскільки стягнення збитків завданих державі через самовільне користування надрами за відсутності дозволу не є адміністративно-господарською санкцією, а передбачена законодавством компенсація за правопорушення. Тому, до таких вимог має застосовуватися загальна позовна давність у три роки.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач в частині вимог про стягнення суми збитків за бездозвільне водокористування в період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. не представив суму переконливих доказів та аргументів відсутності своєї вини у такому порушенні, як і не обгрунтував доказами протиправну бездіяльність у спірний період державних органів при видачі спеціального дозволу по водозабору «Малечковичі».

В той же час, перевіряючи правильність здійсненого позивачем розрахунку збитків, судом встановлено, що останній невірно його провів, застосувавши у формулі величину для розрахунку - ставку рентної плати в розмірі 84,39 грн. за 100 куб.м води замість 65,44 грн. за 100 куб.м води.

Зокрема, суд наголошує, що розрахунок збитків має здійснюватися за тарифами, що діяли на момент виявлення порушення, а не станом на час звернення до суду. Отже, на підставі наявних доказів судом встановлено, що у 2016р. діяла ставка рентної плати у розмірі 65,44 грн. за 100 куб.м води, тому вірним розрахунком збитків завданих відповідачем буде:

5*887143 куб.м*0,6544 грн/куб.м*0,3 = 870 819,57 грн.

Відтак, в цій частині позовних вимог позов підлягає до часткового задоволення в розмірі перерахованої судом суми - 870 819,57 грн.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Державної екологічної інспекції у Львівській області - задовольнити частково

2. Стягнути з Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" (79017, м. Львів, вул. Зелена, 64, ) на користь Державної екологічної інспекції у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 98, ) 870 819,57 грн. збитків та 13 062,29 грн. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

3. В задоволенні вимог про стягнення 2 134 812,10 грн. збитків - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

В судовому засіданні 02.05.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.05.2019р.

Суддя Юркевич М. В.