ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р. Справа№ 911/1316/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Мокрицька К.В. за довіреністю від 03.04.19;

від відповідача: Грабовий А.М. за ордером від 21.02.19;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гемофарм"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.02.2019 (повний текст складено 08.02.2019)

у справі №911/1316/17 (суддя Конюх О.В.)

за позовом Міністерства охорони здоров'я України

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Гемофарм"

про стягнення 2 339 405,56 грн.,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04 лютого 2019 року залишена без задоволення заява товариства з обмеженою відповідальністю "Гемофарм" про відстрочку виконання рішення господарського суду Київської області від 10 липня 2017 року.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Гемофарм" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести ухвалу про задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми процесуального права, оскільки зробивши висновок про пропуск заявником строку, передбаченого ч.5 ст.331 ГПК України, суд не з'ясував обставин, на які посилався заявник, не дотримав балансу інтересів сторін та порушив принцип пропорційності.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 08 квітня 2019 року.

05 квітня 2019 року від відповідача (апелянта) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що представник, який звернувся з апеляційною скаргою - адвокат Грабовий А.М., 08.04.2019 перебуватиме у відрядженні у м.Дніпро для участі у судовому засіданні Третього апеляційного адміністративного суду, а інший представник - адвокат Манойленко К.В. - 08.04.2019 братиме участь в судовому засіданні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08 квітня 2019 року задоволено клопотання відповідача, відкладено розгляд справи на 07 травня 2019 року.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2019, у зв'язку із перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №911/1316/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Козир Т.П., суддів: Коробенка Г.П., Кравчука Г.А.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні заявив усне клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку із наміром подати додаткові докази, також підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти клопотання представника відповідача щодо перенесення судового засідання, вважаючи його недобросовісним користуванням правами, також заперечила проти задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення набрало законної сили ще у листопаді 2017 року і відповідач тривалий час ухиляється від його виконання.

Клопотання представника відповідача відхилено судом, оскільки воно є необґрунтованим та суперечить принципам господарського судочинства, зокрема, щодо розумності строків розгляду справи судом та недопустимості зловживання процесуальними правами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Київської області від 10 липня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23 листопада 2017 року та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 квітня 2018 року, позов Міністерства охорони здоров'я України задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Гемофарм" на користь Міністерства охорони здоров'я України 1212029,10 грн. пені, 1125457,20 грн. штрафу та 35 062,29 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24 січня 2019 року було задоволено клопотання позивача та поновлено строк для пред'явлення до виконання наказу на виконання рішення господарського суду Київської області від 10.07.2017, встановлено цей строк до 25.04.2019.

Також 24 січня 2019 року господарським судом Київської області було видано наказ на виконання рішення господарського суду Київської області від 10.07.2017.

У цей же день, 24.01.2019, до господарського суду Київської області від товариства з обмеженою відповідальністю "Гемофарм" надійшла заява від 23.01.2019, у якій заявник просив суд відстрочити боржникові виконання рішення господарського суду Київської області від 10.07.2017 на 12 місяців.

Заява обґрунтована тим, що існують об'єктивні обставини, які унеможливлюють виконання рішення суду без надання відстрочки, заявник знаходиться в складному матеріальному становищі, сплата заборгованості за рішенням суду може призвести до банкрутства відповідача та неспроможності відповідача виконати зобов'язання перед усіма кредиторами, в тому числі і перед Міністерством охорони здоров'я України, а відстрочення виконання рішення суду сприятиме фінансовій стабільності для ТОВ "Гемофарм", що, в свою чергу, сприятиме безумовному виконанню рішення суду.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Київської області від 04 лютого 2019 року залишена без задоволення заява відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що сплив граничний термін можливого відстрочення.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання.

Згідно зі ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно статті 9 Конституції України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

У частині 4 цієї статті перераховані обставини, які повинен врахувати суд при вирішенні питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду, а саме ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Однак, частина 5 статті 331 ГПК України містить імперативну норму, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно частини 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, днем ухвалення судового рішення у даній справі, яке проголошувалось за участю представників обох сторін та виконання якого просить відстрочити відповідач, є 10 липня 2017 року, відповідно граничний термін можливого відстрочення сплив 10 липня 2018 року.

Крім цього, вказане рішення набрало законної сили 23 листопада 2017 року (день прийняття постанови Київського апеляційного господарського суду), отже, на дату подання відповідачем заяви про відстрочення виконання рішення (24.01.2019) сплив річний строк також і з дати набрання рішенням законної сили.

За вказаних обставин місцевий господарський суд зробив юридично правильний висновок щодо відсутності підстав для відстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.287 ГПК України ухвали суду першої інстанції щодо відстрочки виконання рішення після їх перегляду в апеляційному порядку не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гемофарм" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 04 лютого 2019 року - без змін.

2. Справу №911/1316/17 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 08.05.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук