ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" квітня 2019 р. Справа № 924/1221/18

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., секретаря судового засідання Ключки Н.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Хмельницька область, Чемеровецький район, с. Почапинці

про стягнення 7981,32 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування, що еквівалентно сумі 256,40 євро

Представники сторін:

прокурор: Грамчук Т.А. - прокурор відділу прокуратури Хмельницької області згідно посвідчення від 20.02.15р.

позивач: Столаба Ю.М. за довіреністю від 26.12.2018р.

відповідач: не з'явився

Рішення приймається 25.04.2019р., оскільки в судовому засіданні 17.04.2019р. постановлялася ухвала про оголошення перерви.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі згідно з ч. 1 ст. 240 ГПК України.

Процесуальні дії по справі.

22.12.2018р. до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Хмельницька область, Чемеровецький район, с. Почапинці про стягнення 7981,32 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування, що еквівалентно сумі 256,40 євро.

Ухвалою суду від 27.12.2018р. вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 18.01.2019р. відкрито провадження у справі №924/1221/18, дану справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.03.2019р. продовжено строк підготовчого провадження по справі на тридцять днів.

Ухвалою суду від 02.04.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 924/1221/18, справу призначено до судового розгляду по суті на 17.04.2019р.

В судовому засіданні 17.04.2019р. постановлено ухвалу про оголошення перерви на 25.04.2019р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Перший заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 7981,32 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування, що еквівалентно сумі 256,40 євро.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за результатами проведеного габаритно-вагового контролю складено акт №0151452 від 08.09.2017р. про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, якими зафіксовано порушення вимог ст. ст. 48, 60 Закону України „Про автомобільний транспорт", а саме: відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень. Зазначає, що до акту проведений розрахунок №0151452 від 08.09.2017р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, згідно з яким за перевищення нормативних вагових параметрів фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховано до сплати 256,40 євро. Повідомляє, що відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день проведення розрахунку 08.09.2017р. курс гривні відносно євро склав 3112,84грн. за 100 євро. Тому загальний розмір плати за проїзд, нрахованої ОСОБА_1 становить 7981,32 грн.

Враховуючи, що нарахована плата за проїзд в сумі 256,450 євро у добровільному порядку у 30 денний строк з моменту визначення плати відповідачем не сплачена, прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті про її стягнення.

Позивач у поясненні від 17.04.2019р. зазначає, що згідно з підпунктами 15, 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю. При цьому, зауважує, що поняття „вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд" не є тотожним із поняттям „має право звертатися до суду з позовом про стягнення плати за проїзд".

Звертає увагу, що п. 26 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, передбачено, що кошти стягненні за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету. Однак, чинним законодавством не передбачено механізму стягнення даних коштів у випадку несплати їх у добровільному порядку.

Враховуючи зазначене, позивач вказує, що керівник Управління Укртрансбезпеки в Одеській області звернувся до прокуратури Хмельницької області з проханням стягнення коштів у сумі 256,40 євро з відповідача.

Зазначає, що Державна служба України з безпеки на транспорті не зверталася до суду з приводу стягнення з ОСОБА_1 плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування в сумі 256,40 євро.

У поясненні від 25.04.2019р. позивач зазначає, що розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування проводився на підставі п. 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №879 від 27.06.2007р. „Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування" (Порядок №879) за формулою наведеною у розрахунку. З приводу наведених у розрахунку цифр пояснює наступне:

- 22,0 - граничне допустиме значення навантаження на строєну вісь (п. 22.5. ПДР);

- 23,42 - фактична загрузка на строєну вісь, що виявлена при зважуванні;

- 1,42 - перевищення від допустимої нагрузки на вісь, що становить 6,45%;

- 6,45% розраховується за формулою: х = 142 : 22 = 6,45, де 22 = 100%,1.42 = х;

- 6,45% входить в діапазон визначення коефіцієнту 0,1 євро (вд 5% до 10%).

Так, як встроєна вісь автомобіля відповідача з одиничними шинами, то 0,1 євро * 2 = 0,2 євро.

Таким чином, відстань 641 км. * 0,2 * 2 = 256,4 євро.

Відповідач у відзиві від 11.03.2019р. проти позову заперечує. Зазначає, що наявна в матеріалах справи товарно-транспортна накладна від 07.09.2017р., оформлена з порушенням ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік і фінансову звітність", оскільки не містить повної інформації щодо отримувача товару. Також вважає, що дана накладна не може бути доказом протяжності маршруту.

Крім того, відповідач стверджує, що позивачем та прокурором не доведено обставин визначення повної маси транспортного засобу ОСОБА_1 на вагах, справність яких підтверджена. Вважає, що квитанція від 08.09.2017р. №89126, в якій відображено результат зважування автотранспортного засобу відповідача не є належним, допустимим та достовірним доказом.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 стверджує, що розрахунок плати за проїзд здійснено на підставі відомостей про протяжність маршруту та вагу автотранспортного засобу, які викликають сумнів щодо їх достовірності.

При цьому наголошує, що Державна служба України з безпеки на транспорті, як юридична особа має всі законні можливості захищати свої інтереси, зокрема й шляхом подання позову до суду. Звертає увагу, що прокурор не зазначив причини, з яких позивач не може самостійно звернутися до суду, обмежившись лише посиланням про невжиття останнім таких заходів. Враховуючи зазначене, просить в позові відмовити.

Прокурор у відповіді на відзив від 28.03.2019р. наголошує, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу відповідача здійснювався технічним засобом, що має відповідний сертифікат, пройшов метрологічну атестацію та є придатним до застосування. Крім того, габаритно-ваговий контроль у пересувному пункті вагового контролю проводився за затвердженим графіком, на попередньо визначених ділянках дороги, зокрема й на автодорозі М-05 „Київ-Одеса" (450 км. + 500 м.), Біляївський район Одеської області.

Прокурор зазначає, що позивач знаючи про порушення відповідачем законодавства про автомобільний транспорт, яке мало місце у вересні 2017р. та факт несплати плати за проїзд, упродовж тривалого часу заходів до стягнення коштів в судовому порядку не вживає. Більш того, позивач звертався до органів прокуратури з проханням захистити інтереси держави шляхом вжиття заходів представницького характеру, оскільки Укртрансбезпека не наділена законом повноваженнями звертатися до суду із такою категорією позовів. На підтвердження зазначеного надав лист Укртрансбезпеки від 29.11.2018р. №10194/05/15-18 та лист територіального управління Укртрансбезпеки в Одеській області №810/31/4775-18 від 06.08.2018р. На думку прокурора, вказане є доказом нездійснення захисту інтересів держави суб'єктом владних повноважень та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором.

Дослідивши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, надані по справі докази та пояснення, судом встановлено та приймається до уваги таке:

Згідно товарно-транспортної накладної №0128 від 07.09.2017р. автомобільний перевізник (водій) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу (гороху) на автомобілі IVEKO, номерний знак НОМЕР_1 з причіпом НОМЕР_3 з пункту навантаження: с. Озерни Тернопільської області до пункту розвантаження: с. Усатово Одеської області.

08.09.2017р. Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області на автодорозі М-05 „Київ-Одеса" (450 км. + 500 м.) було проведено перевірку транспортного засобу - автомобіля IVEKO MAGIRUS / TRAILIS, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_3 (внутрішній вантаж), водій транспортного засобу - фізична особа-підприємець ОСОБА_1.

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №0151452 від 08.09.2017р.

Як вбачається з акту, під час перевірки було виявлено порушення, передбачене ст. 60 Закону України „Про автомобільний транспорт", а саме ч. 1 абз. 3 - надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 цього Закону, зокрема: відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень.

В акті перевірки зазначено, що водій від пояснень та підпису відмовився, з актом ознайомлений.

У зв'язку із перевищенням допустимих осьових навантажень Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області 08.09.2017р. було складено акт серія №ВН 0150615 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку від 08.09.2017р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю. Водій від підпису відмовився.

До акту серія №ВН 0150615 від 08.09.2017р. Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області було складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 256,40 євро.

Інформація щодо зважування міститься у чеку зважування №89126 від 08.09.2017р.

Як вбачається з розрахунку, чеку зважування та акту про перевищення нормативних вагових параметрів, пройдена відстань транспортного засобу склала 641 км; фактичне навантаження на строєну вісь - 23,42 т. при гранично допустимому навантаженні 22,0 т.; перевищення від допустимого навантаження на строєну вісь - 1,42 т., що становить 6,45% (коефіцієнт збільшення плати за проїзд - 2 = 0,2 євро); відстань між осями (в метрах): 3,8; 5,6; 1,3; 1,3.

У розрахунку зазначено, що проплату необхідно провести в гривнях відповідно до офіційного курсу НБУ на день проведення розрахунку протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати.

Згідно витягу з сайту НБУ станом на 08.09.2017р. курс долара США до гривні становить 2600,3183 дол. США за 100 грн.

Під час габаритно-вагового контролю транспортного засобу відповідача використовувався ваговий комплекс „Ваги електронні для поосного зважування автомобілів" 020Т-АR зав. №7351 (виробник Фірма „ESIT" Терція), повірка якого здійснена 16.06.2017р., що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2559-МХ, яке чинне до 16.06.2018р. за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ ОІМL R 134-1:2010 Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, Управлінням Укртрансбезпеки в Хмельницькій області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №033299 від 08.0.2017р. в сумі 1700,00 грн.

Згідно платіжного доручення №42 від 16.11.2017р. ОСОБА_1 сплатив штраф в розмірі 1700,00 грн.

За результатами звернення Чемеровецького відділу Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області від 19.11.2018р. №75-5058 Укртрансбезпека листом від 29.11.2018р. №10194/05/15-18 повідомила, що відповідно до п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015р., Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю. Зазначає, що Укртрансбезпека може звертатися до суду з позовом виключно у випадках, коли це прямо передбачено законом та з метою виконання покладених на неї завдань і функцій. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 06.06.2018р. у справі №820/1203/17 позивач зазначає, що ані Конституцією України ані законами України Укртрансбезпеку не наділено правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів.

В зазначеному листі Укртрансбезпека зазначає, що відповідно до ст. 29 Бюджетного кодексу України плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параменти яких перевищують нормативні, належать до спеціального фонду державного бюджету України. З урахуванням вищевикладеного позивач просив прокуратуру забезпечити представництво інтересів в особі Укртрансбезпеки в порядку цивільного та/або господарського судочинства з питання стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з перевізника ОСОБА_1

Враховуючи зазначене, Перший заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 7981,32 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування, що еквівалентно сумі 256,40 євро.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин третьої - п'ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Підставою для звернення з даним позовом до суду прокурором вказано те, що плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України. Несплата коштів ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування, метою якої є забезпечення ефективного функціонування та розвитку мережі автомобільних доріг загального користування, їх будівництво, реконструкції та ремонту. Прокурор зазначає, що несплата відповідачем плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування порушує економічні інтереси держави, а також зачіпає інтереси широкого кола осіб-користувачів автомобільних доріг на безпечні та зручні умови руху на автошляхах.

При цьому, прокурор зазначає, що Укртрансбезпека, як орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах упродовж тривалого часу заходів до стягнення коштів в судовому порядку не вживає та не буде вживати, що підтверджується листом Укртрансбезпеки від 29.11.2018р. №10194/05/15-18.

Враховуючи зазначене прокурор вказує про наявність підстав в даному випадку для застосування представницьких повноважень.

Як вбачається з листа Укртрансбезпеки від 29.11.2018р. №10194/05/15-18 позивач зазначає, що ані Конституцією України ані законами України Укртрансбезпеку не наділено правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів. При цьому посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 06.06.2018р. у справі №820/1203/17.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" несплатою коштів та ненадходженням коштів до Державного бюджету України.

Пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

В той же час, пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, установлено, що Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з підпунктами 15, 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що Державна служба України з безпеки на транспорті виконує державні функції і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який державний орган здійснює ці повноваження, розширене тлумачення способів здійснення повноважень державним органом не допускається.

Ані Конституцією України, ані законами України чітко не визначено повноважень Укртрансбезпеки щодо вернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів.

Таким чином поняття „вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд" не є тотожним із поняттям „має право звертатися до суду з позовом про стягнення плати за проїзд" та не підлягає розширеному тлумаченню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті та належним чином обґрунтував порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. (Аналогічна позиція викладена в постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2019р. у справі №903/665/18).

Вищевказаним спростовуються твердження відповідача про відсутність законних підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в суді в особі Укртрансбезпеки.

Щодо позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3, п.п.15, 27 п.5, абз.1 п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015р. №592 "Про деякі питання забезпечення діяльності Держаної служби з безпеки на транспорті", ст.29 Закону України "Про дорожній рух", п.31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, Уктрансбезпека здійснює функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільні дороги" встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постанов Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994р., перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Згідно з п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 (надалі - Порядок №879).

Так, відповідно до пункту 2 вказаного Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (п. 3 Порядку № 879).

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 6 Порядку № 879).

Дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку (п. 41 Порядку № 879).

Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 879 у разі коли за допомогою автоматичних зважувальних пунктів виявлено факт перевищення встановлених габаритно-вагових параметрів, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснюється на найближчому стаціонарному та/або пересувному пункті габаритно-вагового контролю. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України (п. 21 Порядку № 879).

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які, в установленому порядку, не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку; плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (п.п. 27, 28 Порядку № 879).

Відповідно до пункту 30 Порядку № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

За правилами пункту 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Розмір плати за проїзд визначається у відповідності до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879, та становить, зокрема, для великовагових транспортних засобів (за загальну масу), від 40 до 44 тон включно - за ставкою 0,1 Євро за кожен кілометр відстані, а для великовагових транспортних засобів з перевищенням допустимих осьових навантажень, від 10 до 20 відсотків включно - 0,27 євро.

З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2017р. Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області на автодорозі М-05 „Київ-Одеса" (450 км. + 500 м.) було проведено перевірку транспортного засобу - автомобіля IVEKO MAGIRUS / TRAILIS, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_3 (внутрішній вантаж), водій транспортного засобу - фізична особа-підприємець ОСОБА_1.

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №0151452 від 08.09.2017р., в якому зафіксовано порушення з боку відповідача, а саме, надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону України „Про автомобільний транспорт", зокрема, відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень.

Як вбачається з розрахунку №0151452 від 08.09.2017р., чеку зважування №89126 від 08.09.2017р. та акту про перевищення нормативних вагових параметрів, пройдена відстань транспортного засобу відповідача під час надання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 послуг з перевезення, склала 641 км; фактичне навантаження на строєну вісь - 23,42 т. при гранично допустимому навантаженні 22,0 т.; перевищення від допустимого навантаження на строєну вісь - 1,42 т., що становить 6,45% (коефіцієнт збільшення плати за проїзд - 2 = 0,2 євро); відстань між осями (в метрах): 3,8; 5,6; 1,3; 1,3.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази, а саме: довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 08.09.2017р., Акт №0151452 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.09.2017р., Акт серії №ВН 0150615 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 08.09.2017р. та розрахунок №0151452 від 08.09.2017р. свідчать про порушення відповідачем вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", яке полягає у надані послуг з перевезення вантажу із перевищенням установлених вагових обмежень великовагового транспортного засобу без оформлення відповідного дозволу, який дає право на рух автодорогами України.

Згідно розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, складеного Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області до акту серії №ВН 0150615 від 08.09.2017р., плата за проїзд, яку відповідач повинен сплати становить 256,40 євро, що еквівалентно 7981, 32 грн. на день проведення даного розрахунку.

Даний розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування проводився на підставі п. 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №879 від 27.06.2007р. „Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування" (Порядок №879) за формулою наведеною у розрахунку.

При цьому, судом враховується пояснення позивача від 25.04.2019р. з приводу наведених у розрахунку цифр, в якому роз'яснено цифри, які використані при розрахунку:

- 22,0 - граничне допустиме значення навантаження на строєну вісь (п. 22.5. ПДР);

- 23,42 - фактична загрузка на строєну вісь, що виявлена при зважуванні;

- 1,42 - перевищення від допустимої нагрузки на вісь, що становить 6,45%;

- 6,45% розраховується за формулою: х = 142 : 22 = 6,45, де 22 = 100%,1.42 = х;

- 6,45% входить в діапазон визначення коефіцієнту 0,1 євро (від 5% до 10%).

Так, як встроєна вісь автомобіля відповідача з одиничними шинами, то 0,1 євро * 2 = 0,2 євро.

Таким чином, відстань 641 км. * 0,2 * 2 = 256,4 євро.

У розрахунку зазначено, що проплату необхідно провести в гривнях відповідно до офіційного курсу НБУ на день проведення розрахунку протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати.

Відповідно до п. 31-1 Порядку № 879 перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції.

Однак відповідач у встановлений термін оплату не здійснив.

Ухилення відповідача від оплати за вчинене ним порушення, нарахованої Управлінням Укртрансбзпеки суми грошових коштів є порушенням п. 31-1 Порядку № 879 та інтересів держави щодо отримання визначених законодавством коштів - плати за проїзд, шляхом її зарахування до Державного бюджету України.

При цьому відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування факту перевищення нормативно вагових параметрів транспортним засобом, який йому належить.

Як вбачається з платіжного доручення №42 від 16.11.2017р., ФОП ОСОБА_1 сплатив штраф в розмірі 1700,00 грн. згідно постанови Управлінням Укртрансбезпеки в Хмельницькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №033299 від 08.0.2017р. Таким чином, відповідач визнав порушення ним ст. 48 Закону України „Про автомобільний транспорт".

Судом береться до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.06.2018р. у справі № 820/1203/17, а саме, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговими транспортними засобами є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

З огляду на зазначене, вимога прокурора про стягнення з відповідача 7981,32 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування, що еквівалентно сумі 256,40 євро на користь Державного бюджету України є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З приводу доводів відповідача про порушення порядку заповнення товарно-транспортної накладної №0128 від 07.09.2017р., неузгодженості маршруту, суд зазначає, що розрахунок плати за проїзд визначається наслідком точного габаритно-вагового контролю у тому числі шляхом визначення габаритновагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті, а тому відомості з наведеної ТТН не можуть спростовувати встановлені під час такого контролю показники. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02.08.2018р. у справі №820/1420/17.

Згідно з підпунктом 6 пункту 2 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

При цьому, пункт 12 Порядку № 879 передбачає, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 13 Порядку № 879 визначено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

З матеріалів справи вбачається, що під час габаритно-вагового контролю транспортного засобу відповідача використовувався ваговий комплекс „Ваги електронні для поосного зважування автомобілів" 020Т-АR зав. №7351 (виробник Фірма „ESIT" Терція), повіка якого здійснена 16.06.2017р., що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2559-МХ, яке чинне до 16.06.2018р.

Таким чином, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу відповідача здійснювався технічним засобом, що має відповідний сертифікат, пройшов метрологічну атестацію та є придатним до застосування.

Крім того, габаритно-ваговий контроль у пересувному пункті габаритно-вагового контролю проводився за затвердженим графіком, на попередньо визначених ділянках дороги, зокрема, на автодорозі М-05 „Київ-Одеса" (450 км. + 500м.), Біляївський район Одеської області, про що свідчить наказ Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.09.2017р. „Про затвердження щотижневого графіка проведення рейдових перевірок, які здійснюються територіальними органами Укртрансбезпеки", витяг з наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 04.09.2017р. №858 (Графік проведення рейдових перевірок у період з 04.09.2017р. по 10.09.2017р.), направленя на перевірку №026226 від 04.09.2017р.

За таких обставин, судом відхиляються доводи відповідача про відсутність доказів на підтвердження справності ваг, на якому проводилося габаритно-вагове зважування його транспортного засобу.

Крім цього, судом констатується, що ФОП ОСОБА_1 не надав доказів, які б спростували результати габаритно-вагового контролю.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Згідно зі ст. ст. 73, 76-79 Господарського кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, наявність підстав для застосування представницьких повноважень прокурором, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у зв'язку із задоволенням позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 73, 74, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Державного бюджету України (отримувач: УК у Біляївському районі, р/р 5111 ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 899998; ; призначення платежу: 22160100 - плата за проїзд) 7981,32 грн. (сім тисяч дев'ятсот вісімдесят одну гривню 32 коп.) плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування, що еквівалентно сумі 256,40 євро (двісті п'ятдесят шість євро 40 євроцентів).

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь прокуратури Хмельницької області (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, буд. 3, , Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, р/р 2814, код класифікації видатків бюджету 2800) 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.256 ГПК України).

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 ГПК України.

Повне рішення складено 06.05.2019р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 5 прим.: 1 - до справи;

2 - позивачу - Державна служба України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, проспект Перемоги, 14);

3 - відповідачу - ФОП ОСОБА_1 (АДРЕСА_1);

4 - Городоцька місцева прокуратура (32000, Хмельницька обл., м. Городок, вул. Грушевського, 80);

5 - Прокуратура Хмельницької області (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3).

Всім рекомендованим листом з повідомленням про вручення.