Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/57/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Голубець О.Р. - довіреність від 11.01.2019 №14/227,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення 1560,86 грн.

Позивачем пред`явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 1560,86грн, з яких: 792,20грн пені; 62,43грн 3% річних; 706,23грн інфляційних, за неналежне виконання зобов`язань по договору купівлі-продажу природного газу №2534/14-ТЕ(Т)-10 від 28.04.2014.

Ухвалою суду від 01.02.2019 суддею Тимошенко О.М. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

15.02.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Житомирської області Дєдух О.М. від 15.03.2019 №58/2019, у зв`язку з тим, що суддя Тимошенко О.М. з 04.03.2019 перебував на лікарняному, здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 906/58/19, згідно якого вказана справа була передана судді Вельмакіній Т.М.

Ухвалою суду від 19.03.2019 справу №906/57/19 суддею Вельмакіною Т.М. прийнято до свого провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання 06.05.2019 представник позивача не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що явка представника позивача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, неявка останнього не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.04.2014 року між ПАТ НАК "Нафтогаз України" (продавець,позивач) та Військовою частиною НОМЕР_1 (покупець,відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2534/14-ТЕ(Т)-10 (а.с. 14-19), за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України продавцем за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням., релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Умовами пунктів 3.3, 3.4 договору сторони узгодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.4.1 договору, кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

Згідно з пунктом 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У пункті 9.3 договору сторони погодили, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11 Договору).

Додатковою угодою №1 до даного договору сторони внесли зміни до договору в частині ціни на газ та його обсягу (а.с.20).

Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву (а.с. 58-60) проти позову заперечує, зсилаючись на відсутність своєї вини у неналежному виконанні зобов`язання щодо своєчасної оплати спожитого природного газу.

Вказує, що частина 3 ст. 7 Закону України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. № 1730, передбачає, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються з дня набрання чинності цим Законом (а.с.58).

Вказані заперечення позивач вважає безпідставними, про що зазначив у відповіді на відзив (а.с. 80-84), звертаючи увагу, що відповідачем неналежно виконано договірні зобов`язання. Зсилання на Закону України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" вважає недоречними, так як матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору продавець передав у власність покупця протягом жовтня-листопада 2014 року природний газ на загальну суму 13325,04 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу (а.с.21,22) та не заперечувалось відповідачем. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що за поставлений природний газ покупець розрахувався з простроченням виконання грошового зобов`язання, а саме 11.03.15 (а.с.61,62).

Оскільки відповідач за поставлений газ розрахувався з порушенням встановлених договором строків оплати, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 792,20 грн., 3 % річних у сумі 62,43 грн та втрати від інфляції в сумі 706,23 грн.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі-Закон № 1730-VIII), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 1 Закону, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що предметом спору є стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий протягом жовтня-листопада 2014 року природний газ, яка була у повному обсязі погашена відповідачем 11.03.2015 року.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію військової частини як суб`єкта господарської діяльності (а.с.67), Військовій частині дозволені ряд видів господарської діяльності, серед яких постачання пари та гарячої води.

Згідно з п. 1.2 договору купівлі-продажу природного газу, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, творчими спілками, релігійними організаціями.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що поставлений за цим договором природний газ був використаний відповідачем у повному обсязі для виробництва теплової енергії, що сторонами не заперечується.

Отже, у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", правові підстави для проведення нарахування пені, 3 % річних та втрат від інфляції було скасовано в силу даного Закону.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України № 1730-VIII є нормою прямої дії, при цьому її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом (30.11.16). Зокрема, виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Як встановлено під час розгляду даної справи, відповідач не має заборгованості, оскільки вона була погашена (11.03.15) на час подання позову та до набрання чинності цим Законом (30.11.16).

Таким чином, застосуванню до даних спірних правовідносин підлягають положення ч. 3 ст. 7 Закону, які імперативно встановлюють, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, додаткові умови для списання сум пені, інфляційних нарахувань та відсотків річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності Законом, не вимагаються. Тобто, вищевказаний Закон не передбачає подання будь яких додаткових документів для списання чи не нарахування неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, а лише визначає одну підставу, зокрема погашення основної заборгованості до набрання чинності вказаним Законом.

Такої ж думки дотримується Верховний суд України у постанові від 10.04.18 при розгляді справи №916/3054/16.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 06.06.2018 у справі № 904/10292/17, від 14.06.2018 у справі № 914/4134/15, від 25.07.2018 у справах № 910/15874/13 і № 910/23017/17.

Суд зазначає, що оскільки у відповідача на час набрання чинності вищевказаним Законом відсутня основна заборгованість за спожитий природний газ, то нараховані пеня, інфляційні та річні мають бути списані в силу норми Закону, а отже, відсутні правові підстави для їх стягнення.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 792,20грн. пені; 62,43грн. 3% річних; 706,23грн. інфляційних, за неналежне виконання зобов`язань по договору купівлі-продажу природного газу №2534/14-ТЕ(Т)-10 від 28.04.2014 є безпідставними, суд відмовляє у позові.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст. 2, 73-79, 86, 123, 29, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 11.05.19

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;
2,3 - сторонам (рек. з пов. про вруч.).