ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. Справа№ 910/16503/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Суліма В.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Бавріна І.М.;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2019

про залишення позову без розгляду

у справі № 910/16503/18 (суддя - Сташків Р. Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до HC WINDPARKS UKRAINE LIMITED

про звернення стягнення на заставлене майно

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи у суді першої інстанції

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до HC WINDPARKS UKRAINE LIMITED, в якій просить суд в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 20-2813/2-1 від 14.10.2011 в розмірі 13433663,66 Євро 66 євроцентів та 315998178 гривень 32 коп. звернути стягнення на заставлене майно, що є предметом застави за Договором застави корпоративних прав № 20-2820/3-1 від 14.10.2011, належне на праві власності Відповідачу, а саме: 99% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський" шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, не нижчою за визначену згідно п. 1.3 Договору застави корпоративних прав № 20-2820/3-1 від 14.10.2011 в розмірі 1 гривня.

Вимоги позову мотивовані порушенням з боку позичальника, Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський", умов договору про відкриття кредитної лінії № 20-2813/2-1 від 14.10.2011, та невиконанням Відповідачем у добровільному порядку обов'язків заставодавця по договору застави корпоративних прав № 20-2820/3-1 від 14.10.2011.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 у справі № 910/16503/18 позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" залишено без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що невиконання позивачем вимог ухвали суду про надання належним чином нотаріально завіреного перекладу позовної заяви з додатками та ухвали суду позбавляє суд можливості реалізувати засади господарського судочинства, та повідомити відповідача про наявність відкритої щодо нього судової справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва у справі № 910/16503/18 від 18.03.2019 та направити справу для розгляду до Господарського суду міста Києва.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано ст. 10 Гаазької Конвенції про вручення судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом направлення кореспонденції на адресу відповідача; суд першої інстанції помилково поклав непередбачений законодавством обов'язок щодо перекладу документів на позивача у непередбачений законом спосіб.

Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції залишив позов без розгляду на підставі 226 ГПК України, однак позивач надав всі документи для вирішення спору, а причини невиконання безпідставно покладеного обов'язку з надання тих же доказів в нотаріально засвідченому перекладі виклав у своїх письмових поясненнях.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/16503/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Сулім В. В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 було відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 24.04.2019.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 24.04.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів зазначає, що оскільки у даному апеляційному провадженні переглядається ухвала про залишення позову без розгляду, враховуючи відсутність заперечень уряду Кіпру щодо можливості надсилання судових документів безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, судом у даному випадку було застосовано положення статті 10 Конвенції та направлено поштову кореспонденцію безпосередньо на поштову адресу відповідача - HC WINDPARKS UKRAINE LIMITED (місцезнаходження: Кріаку Матсі, 16 ІГЛ ХАУС, 10-й поверх, Агіогі Омологітес, 1082, Нікосія, Кіпр).

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 24.04.2019 за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 24.04.2019 позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до HC WINDPARKS UKRAINE LIMITED, в якій просить суд в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 20-2813/2-1 від 14.10.2011 в розмірі 13433663,66 Євро 66 євроцентів та 315998178 гривень 32 коп. звернути стягнення на заставлене майно, що є предметом застави за Договором застави корпоративних прав № 20-2820/3-1 від 14.10.2011, належне на праві власності Відповідачу, а саме: 99% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський" шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, не нижчою за визначену згідно п. 1.3 Договору застави корпоративних прав № 20-2820/3-1 від 14.10.2011 в розмірі 1 гривня.

Вимоги позову мотивовані порушенням з боку позичальника, Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський", умов договору про відкриття кредитної лінії № 20-2813/2-1 від 14.10.2011, та невиконанням Відповідачем у добровільному порядку обов'язків заставодавця по договору застави корпоративних прав № 20-2820/3-1 від 14.10.2011.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 було відкрито провадження у справі № 910/16503/18 за правилами загального позовного провадження, зобов'язано позивача в строк до 18.02.2019 надати суду належним чином нотаріально завірену копію перекладу позовної заяви з додатками та ухвали суду від 17.01.2019 про відкриття провадження у справі №910/16503/18 у трьох примірниках та зупинено провадження у справі до виконання судового доручення про вручення судового документу чи повідомлення про неможливість його вручення.

Разом із цим, позивач у встановлений строк не надав до суду першої інстанції витребувані судом документи, у зв'язку із чим ухвалою від 26.02.2019 було поновлено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 у справі № 910/16503/18 позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" залишено без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що невиконання позивачем вимог ухвали суду про надання належним чином нотаріально завіреного перекладу позовної заяви з додатками та ухвали суду позбавляє суд можливості реалізувати засади господарського судочинства, та повідомити відповідача про наявність відкритої щодо нього судової справи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Під змагальністю сторін, згідно зі ст. 13 ГПК України, розуміється те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 365 ГПК України визначено, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов'язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 367 ГПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном, а рівно повідомлення у належній формі іноземних учасників судового процесу про час і місце розгляду справи, регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, Гаага, 15.11.1965 р. (надалі - Конвенція), яка є чинною в Україні згідно з Законом України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000 № 2052-ІІІ, із заявами та застереженнями. Україна та Республіка Кіпр приєднались до зазначеної Конвенції.

Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном (ст. 1 Конвенції).

Згідно ст. 3 Конвенції орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Відповідно до ст. 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, відповідач, компанія HC WINDPARKS UKRAINE LIMITED, є нерезидентом (Республіка Кіпр), яка не має свого представництва на території України, є юридичною особою, що створена і існує за законодавством країни Кіпр.

А тому, суд першої інстанції вірно встановив, що для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, необхідно вручати йому судові документи та матеріали по справі в нотаріально засвідченому перекладі на англійську мову відповідно до вимог вказаної Конвенції.

З огляду на наведене, судом першої інстанції, при відкритті провадження за даним позовом, ухвалою від 17.01.2019 було зобов'язано позивача у строк до 18.02.2019 надати суду належним чином нотаріально завірену копію перекладу позовної заяви з додатками та ухвали суду від 17.01.2019 про відкриття провадження у справі №910/16503/18 у трьох примірниках, та зупинено провадження у справі у зв'язку із зверненням з судовим дорученням до компетентного органу іноземної держави.

Колегія суддів відзначає, що позивачем не було оскаржено ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 в апеляційному порядку в частині зупинення провадження у справі у зв'язку із зверненням з судовим дорученням до компетентного органу іноземної держави, а тому суд апеляційної інстанції констатує, що позивач погодився з обраним судом першої інстанції способом повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Отже, ухвала Господарського суду міста Києва від 17.01.2019, яка відповідно до положень ст. 232 Господарського процесуального кодексу України є видом судового рішення, та яка набрала законної сили, не може бути піддана сумніву та є обов'язковою до виконання.

В той же час, позивач у встановлений строк не надав витребувані документи, у зв'язку із чим позбавив суд першої інстанції можливості звернутися із відповідним судовим дорученням про вручення судових документів відповідачу до компетентного органу іноземної держави.

Позивач, заперечуючи проти покладення на нього обов'язку зробити переклад на англійську мову позовної заяви з додатками та ухвали суду для їх вручення відповідачу, зауважив, що з його точки зору вказана Конвенція дозволяє суду винести рішення, якщо з дати направлення документа сплинув строк, який суддя визначив як достатній для даної справи, і який становить щонайменше 6 місяців, та що Конвенція не обмежує, за відсутності заперечень іншої держави, надіслати документи безпосереднього особам поштою у порядку ст. 10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції передбачено, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

Так, дійсно, з інформації, розміщеної на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, вбачається, що Нотою, датованою 05.01.1984, уряд Кіпру заявив, що не заперечує проти способів передачі документів, передбачених ст.10 Конвенції.

Водночас слід враховувати, що згаданою нормою Конвенції встановлено право суду, а не обов'язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, направляти судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

Тобто, Конвенцією передбачено право суду обирати спосіб повідомлення осіб-нерезидентів, або безпосередньо через компетентний орган запитуваної Держави, так і безпосередньо поштою особам, які перебувають на території Республіки Кіпр, враховуючи конкретні обставини справи.

Колегією суддів враховано, що предметом позову у даній справі є звернення стягнення на заставлене майно шляхом продажу на прилюдних торгах, а саме: 99% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський", яке належить на праві власності відповідачу.

Тобто, справа не є малозначною, а тому суд першої інстанції зобов'язаний вчинити всі необхідні процесуальні дії для належного повідомлення відповідача, який є нерезидентом України, про наявність спору щодо його права власності на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський" для надання відповідачу можливості вжиття заходів захисту, а саме: належного ознайомлення зі справою та вимогами інших сторін, підготовки власної позиції, доказів, доводів і міркувань тощо.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачу по справі, який є нерезидентом України, та натомість, є учасником Конвенції, для належного повідомлення про розгляд даної справи, необхідно вручати судові документи та матеріали по справі в нотаріально засвідченому перекладі на англійську мову, оскільки саме це у розумінні Конвенції зможе забезпечити відповідачу можливість бути обізнаним з пред'явленим до нього позовом у національному суді та його вимогами.

Посилання апелянта, що переклад судового доручення мав право вимагати лише "Центральний орган" Республіки Кіпр у розумінні Конвенції, а не суд першої інстанції, за відсутності такої вимоги від відповідного Центрального органу, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 5 Конвенції якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави.

Відповідно до абз. 3, 4 п. 2.3, п 6.4. Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації від 27.06.2008 № 1092/5/54 (із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 25.03.2010 № 604/5/47), документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.

У разі, якщо документ підлягає врученню в іноземній державі відповідно до частини першої статті 5 Конвенції про вручення, він має бути складений або перекладений на офіційну мову або одну з офіційних мов запитуваної держави.

Таким чином, документи, які підлягають врученню відповідно до судового доручення, повинні бути перекладені на офіційну мову або одну з офіційних мов запитуваної держави.

Відповідно до ст. 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.

З аналізу положень ст. 15 Конвенції вбачається, що ця норма застосовується за умов необхідності повідомлення юридичної особи-нерезидента, який є відповідачем у справі, про наявність справи, яка розглядається судом, для надання відповідачу можливості вжиття заходів захисту, а саме, належного ознайомлення зі справою та вимогами інших сторін, підготовки власної позиції, доказів, доводів та міркувань тощо.

Тобто, положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції має розглянути справу у межах строків передбачених вимогами ГПК України та із врахуванням вимог Конвенції.

Таким чином, за відсутності належного повідомлення відповідача, як юридичної особи-нерезидента, про наявність справи, яка розглядається судом, для надання відповідачу можливості вжиття заходів захисту, суд першої інстанції позбавлений можливості розглянути справу у строки, передбачені вимогами ГПК України з врахуванням вимог Конвенції та винести відповідне рішення.

Отже, невиконання позивачем вимог ухвали суду про надання належним чином нотаріально завіреного перекладу позовної заяви з додатками та ухвали від 17.01.2019 позбавляє суд першої інстанції можливості реалізувати засади господарського судочинства, та повідомити відповідача про наявність відкритої щодо нього судової справи в передбачений Конвенцією спосіб.

Колегією суддів також враховано, що 06.09.2004 між Україною та Республікою Кіпр підписано Угоду про правову допомогу в цивільних справах, яка ратифікована Законом України № 2910-IV від 22.09.2005 та набрала чинності 18.03.2006.

За умовами даної Угоди громадяни однієї Договірної Сторони користуються на території іншої Договірної Сторони таким самим правовим захистом щодо своїх особистих та майнових прав, що й громадяни цієї іншої Договірної Сторони. Громадяни однієї Договірної Сторони мають право на вільний та безперешкодний доступ до судів та інших органів другої Договірної Сторони, до компетенції яких входять цивільні справи, і можуть звертатися до них, подавати клопотання і позови та здійснювати інші дії, необхідні у зв'язку з судовим розглядом, на тих самих умовах, що й громадяни другої Договірної Сторони. Положення цієї Угоди застосовуються до юридичних осіб, які мають своє місцезнаходження на території будь-якої з Договірних Сторін і які були створені відповідно до її законодавства.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09.10.1979, п. 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п. 43, ECHR 2000-II).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з'явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки позивачем без поважних причин не було надано витребувані судом першої інстанції документи для належного повідомлення відповідача про наявність відкритої щодо нього судової справи у встановленому законом та Конвенцією порядку, що є порушенням права відповідача на доступ до правосуддя, у зв'язку з чим суд першої інстанції позбавлений можливості вирішити спір, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення даного позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки позивачем без поважних причин не було надано витребувані судом першої інстанції документи для належного повідомлення відповідача про наявність відкритої щодо нього судової справи у встановленому законом та Конвенцією порядку, що є порушенням права відповідача на доступ до правосуддя, у зв'язку з чим суд першої інстанції позбавлений можливості вирішити спір, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення даного позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваній ухвалі, а тому відсутні підстави для скасування або зміни ухвали Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 у справі № 910/16503/18.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 у справі № 910/16503/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року у справі № 910/16503/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/16503/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 26.04.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді В.В. Сулім

Є.Ю. Пономаренко