Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"11" травня 2019 р.

м. Житомир

Справа № 906/431/19

Господарський суд Житомирської області у складі судді Кравець С.Г.,

розглянувши заяву: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" (м.Боярка,

Києво-Святошинський район, Київська область)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Росток-Вторма" (м.Житомир)

про видачу судового наказу,

Без виклику учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Житомирської області 07.05.2019 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росток-Вторма" заборгованості в розмірі 5919,81грн яка виникла за видатковими накладними: №РН-0000094 від 03.08.2016, №РН-0000158 від 20.10.2016, №РН-0000170 від 11.11.2016, №РН-0000046 від 28.02.2017, №РН-0000063 від 20.03.2017, №РН-0000150 від 20.06.2017, а також судового збору в розмірі 192,10грн.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" про видачу судового наказу та подані заявником докази, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з таких підстав.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за д о г о в о р о м, у к л а д е н и м у п и с ь м о в і й (в тому числі електронній) ф о р м і, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п.3 ч.3 статті 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

З урахуванням наведеного, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного письмового договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

За приписами ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Заявник, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 5919,81грн в наказному провадженні, не посилається на укладення між сторонами договору та не надає до матеріалів заяви про видачу судового наказу копію договору №ДГ-12 від 11.07.2016, посилання на який міститься в накладних, що є порушенням вимог статті 150 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, у даному випадку, вимоги заявника не можуть бути розглянуті судом в порядку наказного провадження, оскільки заявником не подано суду копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким виникла заявлена заборгованість, а під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Крім того, відсутність письмового договору не дає можливості встановити факт настання строку оплати щодо виконання боржником своїх зобов'язань за видатковими накладними.

Відповідно до ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст.152 ГПК України).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Оскільки стягнення заборгованості в порядку наказного провадження може бути здійснено виключно неоспорюваної заборгованості за письмовим договором, вимоги про стягнення за видатковими накладними не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Враховуючи викладене, у видачі судового наказу щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росток-Вторма" заборгованості в розмірі 5919,81грн слід відмовити.

Керуючись статтями 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Ергопак" у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Росток-Вторма" заборгованості в розмірі 5919,81грн.

Ухвала набрала законної сили 11.05.2019 та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя

Кравець С.Г.

Друк:

1 - до матеріалів заяви,

2 -3 - сторонам (рек. з повідом.).