РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2019Справа № 910/1249/19
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення неустойки в розмірі 18 780,30 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення неустойки в розмірі 18 780,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку своєчасної доставки вантажу.

Ухвалою господарського суду від 11.02.2018 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

26.02.2019 до канцелярії суду позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви та додаткові документи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.03.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

08.04.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано заяву про залишення позову без розгляду. В обґрунтування чого зазначено, що відповідно до тексту позовної заяви, позивач звернувся до суду про стягнення 18 780,30 грн. за прострочення строку доставки вантажу у травні 2018 року за залізничними накладними №01415766, №01415767, №21786325. Разом з тим, рішенням господарського суду міста Києва від 12.10.2018 року по справі № 910/10660/18 у задоволенні позовної заяви приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення неустойки за несвоєчасну доставку вантажів у травні 2018 року у розмірі 18 780,30 грн. відмовлено. Позовні вимоги в обох справах ґрунтуються на стягнення коштів за прострочення строку доставки вантажу у травні 2018 року за залізничними накладними №01415766, №01415767, №21786325.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, в рішенні господарського суду міста Києва від 12.10.2018 року у справі №910/10660/18 судом зазначено, що оскільки відповідачем розглядаються претензії позивача зі спірних правовідносин станом на момент звернення позивача з даним позовом та суду не надано доказів на підтвердження того, що дані претензії є вирішеними у встановленому УМВС порядку, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що станом на момент звернення з позовом до суду, відповідачем не порушено права позивача, а отже в суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог за вказаних позивачем підстав.

При цьому, суд зазначає, що виходячи з приписів § 1 та § 2 ст. 30 УМВС, позивач не позбавлений права на звернення до суду в разі порушення відповідачем його прав, зокрема, шляхом необґрунтованого відхилення претензій позивача № № 225/12, 223/12, 224/12 від 10.07.2018, та дану обставину слідувало-б вважати новою та належною підставою для звернення позивача до суду з позовом про захист його порушених прав.

Таким чином, оскільки фактично змінилася підстава позову (не надання відповіді на претензії позивача відповідачем та закінчення 180-денного строку розгляду претензій), тому заява відповідача про залишення позову без розгляду є необґрунтованою та суд відмовляє в її задоволенні.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Як зазначено позивачем, у травні 2018 року публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до станції призначення Терни Придніпровської залізниці за залізничними накладними №№ 01415766, 01415767, 21786325 здійснено перевезення вантажів - шини і покришки пневматичні гумові нові для транспортних засобів і машин, що використовується в будівництві, гірничій справі або промисловості, одержувачем якого було зазначено приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".

За змістом ч. ч. 1.2. ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно приписів ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як вбачається з матеріалів справи, перевезення вантажу здійснювалося залізницями України, Литовської Республіки та Білорусі, які є учасницями Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (надалі - УМВС, Угода).

Так, УМВС являє собою міжнародну угоду про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна. УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992 та відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" та "Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів", тобто, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно ст.9 Конституції України та ст.10 Цивільного кодексу України, є частиною національного законодавства України та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, у постанові Кабінету Міністрів України №246 від 03.04.1993р. «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення зазначено, що у зв`язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України забезпечити виконання цих угод.

Відповідно до параграфу § 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Параграфом § 1 статті 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

Відповідно до параграфу § 3 статті 14 УМВС укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Так, позивач надав суду наступні залізничні накладні, що вказані нижче:

№ накладноїДата відправкиВідстань, кмДата доставки
.05.201897216.05.2704.05.201897214.05.2530.04.201897213.05.2018
Згідно із статтею 24 УМВС:

§ 1. Якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

§ 2. Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм:

- для контейнері - 1 доба на кожні початі 150 км;

- для інших відправок -1 доба на кожну почату 200 км.

§ 3. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

§ 4. Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.

§ 5. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.

Таким чином, оскільки відстань відправки по накладним становить 972 км., термін доставки вантажу визначається, виходячи з норм 1 доба на кожні розпочаті 200 км., тобто 972/200= 5 діб та збільшення терміну доставки на операції, пов`язані з відправленням вантажу - 1 доба.

А тому, термін доставки вантажу який було направлено позивачем мав складати 6 діб та датами прибуття мали бути:

- за накладною №01415766 - 10.05.2018;

- за накладною №01415767 - 10.05.2018;

- за накладною №21786325 - 06.05.2018.

При цьому, фактично вантаж було доставлено:

- за накладною №01415766 з перевищенням терміну доставки в 6 діб;

- за накладною №01415767 з перевищенням терміну доставки в 4 доби;

- за накладною №21786325 з перевищенням терміну доставки в7 діб.

Відповідно до § 1 статті 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Так, § 2 статті 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме :

6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

З урахуванням вищевикладеного, підлягають застосування наступні розміри неустойки:

- за накладною №01415766, 6 діб перевищення терміну доставки/ 6 діб терміну доставки = 1,00 (6/6), тобто термін доставки перевищено понад три десятих, а отже неустойка нараховується у розмірі 30% провізної плати;

- за накладною №01415767, 4 доби перевищення терміну доставки/ 6 діб терміну доставки = 0,67 (4/6), тобто термін доставки перевищено понад три десятих, а отже неустойка нараховується у розмірі 30% провізної плати;

- за накладною №21786325, 7 діб перевищення терміну доставки/ 6 діб терміну доставки = 1,17 (7/6), тобто термін доставки перевищено понад три десятих, а отже неустойка нараховується у розмірі 30% провізної плати.

Так, на підставі зазначеного припису УМВС, позивачем здійснено розрахунок неустойки за накладними № № 01415766, 01415767, 21786325 у розмірі 30% провізної плати (20 867,00 грн.) по кожній накладній в розмірі 6 260,10 грн. по кожній накладній, тобто на загальну суму 18 780,30 грн.

10.07.2018 року позивач звернувсь до відповідача з претензіями №№ 225/12, 223/12, 224/12 про стягнення неустойки за порушення терміну доставки вантажу. До претензії було додано документи передбачені в Додатку №1 до УМВС «Правила перевозок грузов», а саме приписами параграфу 40 статті 40 Розділу IX Претензії «...в случае превышения срока доставки груза - отправитель или получатель - "Оригинал накладной" (лист 1 накладной) и "Лист уведомления о прибытии груза" (лист 6 накладной).

Вищезазначені претензії направлені відповідачу цінним листом, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису від 10.07.2018 року та фіскальним чеко Укрпошти від 10.07.2018 року.

У відповідь на вищезазначені претензії відповідач направив позивачу тотожні за змістом листи-відповіді №ЦМ-У-562/18 від 25.07.2018, №ЦМ-У-564/18 від 25.07.2018, №ЦМ-У563/18 від 25.07.2018 в яких зазначено, що відповідач відповідно до приписів п. 6 статті 44 та статті 60 Господарського процесуального кодексу України, повертає без розгляду по суті претензії позивача, оскільки позивачем не надано документів, які підтверджують права позивача на підписання претензії.

Як вбачається з вказаних вище листів ПАТ «Українська залізниця» повернуто позивачеві лише накладні та самі претензії не було повернуто, а також не зазначено будь-які посилання на УМВС при поверненні претензій № № 225/12, 223/12, 224/12 від 10.07.2018, при цьому не зазначено про те, що претензії позивача відхилені чи визнані відповідачем повністю, або частково.

Позивачем в доповнення до раніше направлених претензій супровідними листами №№3837/12, 3838/12, 3839/12 від 26.07.2018 року були направлені документи, які підтверджують повноваження особи, яка підписала претензію.

Як зазначено позивачем, станом на 29.01.2019 року відповіді на претензії № № 225/12, 223/12, 224/12 від 10.07.2018 на його адресу не надходили.

Судом враховано, що відповідно до § 3 статті 41 УМВС тягар доказування того, що перевищення терміну доставки вантажу сталося не з вини перевізника, покладається на перевізника.

Так, в рішенні господарського суду міста Києва від 12.10.2018 року у справі № 910/10660/18 судом встановлено, що оскільки 180-денний строк розгляду претензій позивача № № 225/12, 223/12, 224/12 від 10.07.2018 не закінчився та при цьому, суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідачем відхилено або прийнято, повністю або в частково зазначені претензії позивача, суд приходить до висновку, що вказані претензії перебувають на розгляді у відповідача, тобто останнім не вчинено дій (відхилення претензій позивача), які засвідчували-б порушення прав позивача.

Відповідно до § 1 статті 46 УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправнику і одержувачу.

§3 статті 46 УМВС передбачено, що претензія пред`являється щодо кожної відправки окремо.

Згідно з § 5 статті 46 УМВС претендатель зобов`язаний додати до претензії документи, що обгрунтовують претензію, зазначені в Правилах перевезень вантажів. Накладна і комерційний акт прикладаються в оригіналах.

Відповідно до § 6 статті 46 УМВС якщо претензія оформлена з порушенням приписів § 3 і § 5 цієї статті, вона повертається претендателю без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження перевізнику із зазначенням причини її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений § 3 статті 48 "Строки давності". Якщо перевізник повертає претендателю претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником претендателю даної претензії. Повернення перевізником претендателю такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів.

Перевізник зобов`язаний в 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь претендателю і при повному або частковому визнанні претензії сплатити претендателю належну суму.

При частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє претендателю підставу відхилення претензії і одночасно повертає документи, прикладені до претензії (відповідно до § 7, 8 статті 46 УМВС).

Судом встановлено, що листами №ЦМ-У-562/18 від 25.07.2018, №ЦМ-У-564/18 від 25.07.2018, №ЦМ-У563/18 від 25.07.2018 відповідач повернув позивачу оригінали накладних (листи 1, 6) без претензій.

Статтею 48 УМВС передбачено, що позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються: про перевищення терміну доставки вантажу - протягом 2 місяців.

Зазначені в § 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права пред`явлення позову, встановленого в § 2 статті 47 "Вимоги за договором перевезення. Підсудність" цієї Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається.

Пред`явлення претензії, оформленої відповідно до статті 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у § 1 цієї статті.

Перебіг терміну давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претендателю про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення терміну, встановленого в § 7 статті 46 "Претензії" цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Повторне пред`явлення претензії на тій самій підставі не зупиняє перебіг строків давності, передбачених у § 1 цієї статті.

Пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог.

Матеріали справи не містять відповіді відповідача на претензії позивача № № 225/12, 223/12, 224/12 від 10.07.2018.

Оскільки, 180-денний строк розгляду претензій позивача № № 225/12, 223/12, 224/12 від 10.07.2018 на момент звернення з позовом до суду закінчився та в матеріалах справи відсутні докази відхилення або прийняття, повністю або частково зазначені претензії позивача та беручи до уваги те, що факт порушення відповідачем строку доставки вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю у розмірі 18 780,30 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 123, 129, ч.9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) на користь приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, Тернівський район, ) неустойку в розмірі 18 780 (вісімнадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 30 коп. та судовий збір в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий