РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2019Справа № 910/1647/19

За позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК"

про стягнення 3 729 600,00 грн та зобов'язання вчинити дії

Суддя Шкурдова Л.М.

секретар с/з Масна А.А.

Представники сторін:

від позивача - Хромов О.І., за дов.

від відповідача- не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз" до товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" про стягнення штрафу за неналежне виконання зобов'язань за Договором про закупівлю № від 27.06.2018 у розмірі 3 729 600 (три мільйони сімсот двадцять дев'ять тисяч шістсот) грн 00 коп та зобов'язання відповідача передати акціонерному товариству "Укртрансгаз" бензин а-95 у кількості 28 018,58 л. та дизельне паливо у кількості 15 372,24 л. на АЗС на умовах Договору та зобов'язання відповідача відпускати бензин а-95 у кількості 28 018,58 л. та дизельне паливо у кількості 15 372,24 л. на АЗС в автотранспортні засоби АТ "Укртрансгаз" на його вимогу згідно заявленим видам, маркам палива та його кількості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2019 відкрито провадження у справі №910/1647/19 за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.06.2018р. між акціонерним товариством «Укртрансгаз» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" (постачальник) було укладено договір про закупівлю №, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався з моменту підписання цього договору по 30.06.2019 передати у власність покупцеві товари - нафта і дистиляти. Умовами Договору передбачено право покупця передати визначений ним обсяг товару на відповідальне зберігання постачальнику. Позивач зазначає, що 02.07.2018 відповідач передав позивачу 105 000 літрів бензину А-95 та 30 000 літрів Дизельного пального на суму 3 729 600,00 грн з ПДВ, про що оформлено акт приймання-передачі товару № НКН-001068 від 02.07.2018. 02.07.2018 позивачем передано вказаний товар відповідачу на відповідальне зберігання, про що оформлено акт приймання-передачі від 02.07.2018. Згідно з умовами Договору відповідач зобов'язався передавати позивачу (довіреній особі позивача) товари на АЗС на умовах Договору. Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що всупереч п.п. 6.3.4 та 6.3.5 Договору, відповідач безпідставно відмовляв у заправці транспортних засобів позивача.

Отже, посилаючись на порушення відповідачем своїх обов'язків за договором в частині видачі товару на АЗС постачальника, позивачем було нараховано штраф за відмову у передачі товару покупцю на АЗС (п.7.8 договору) та заявлено вимоги про зобов'язання відповідача передати акціонерному товариству "Укртрансгаз" бензин а-95 у кількості 28 018,58 л. та дизельне паливо у кількості 15 372,24 л. на АЗС на умовах Договору та зобов'язання відповідача відпускати бензин а-95 у кількості 28 018,58 л. та дизельне паливо у кількості 15 372,24 л. на АЗС в автотранспортні засоби АТ "Укртрансгаз" на його вимогу згідно заявленим видам, маркам палива та його кількості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2019 закрито підготовче провадження, призначено розгляд даної справи по суті.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, своїм правом на надання відзиву не скористався.

У судовому засіданні 23.04.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників сторін в судових дебатах, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.06.2018р. між акціонерним товариством «Укртрансгаз» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" (постачальник) було укладено договір про закупівлю № (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується з моменту підписання цього договору по 30.06.2019 передати у власність покупцеві товари - нафта і дистиляти (бензин та дизельне паливо), зазначені в специфікації, яка наведена у додатку №1 до цього договору, а покупець прийняти і оплатити такі товари.

За умовами п.1.2 Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару в резервуарах АЗС постачальника на підписаного сторонами акту приймання-передачі.

Постачальник на підтвердження виконання свого зобов'язання за договором надає покупцю на зворотній основі електронні картки на пальне (п.1.3 Договору).

Пунктом 1.6. Договору визначено, що у випадках передбачених цим договором покупець має право передати визначений ним обсяг товарів на відповідальне зберігання постачальнику, а постачальник зобов'язується зберігати товари покупця у схоронності.

Відповідно до п.3.1 Договору ціна цього Договору становить 3 729 600,00 грн., в тому числі ПДВ.

У п.п.4.1, 4.2 Договору вказано, що покупець оплачує постачальнику товари протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товарів. Оплата товарів здійснюється покупцем на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі товарів згідно виписаних постачальником рахунків, в яких вказуються конкретний асортимент, кількість та ціна товарів. Рахунки на оплату можуть бути передані або надані іншій стороні в оригіналі або у копії факсимільним зв'язком або електронною поштою (із подальшим надсилання оригіналів).

Строк поставки товарів: з дня підписання сторонами договору по 30.06.2019р. Поставка товарів може здійснюватись окремими партіями. Обсяг і асортимент кожної партії визначається покупцем самостійно у письмовій формі заяви-анкети на поставку товару, зразок якої наведено в додатку №6 до цього договору. Відпуск товарів здійснюється на підставі електронних карток на пальне (п.п.5.1-5.3 Договору).

Згідно п.5.5. Договору підтвердженням фактичного одержання покупцем товару на АЗС є чек з POS-терміналу та фіскальний чек ЕККА. Вартість товару, яка зазначається в фіскальному чеку ЕККА, зазначається довідково і не змінює вартість, узгоджену сторонами в акті приймання-передачі товару.

Пунктом 6.2.13 Договору передбачено право покупця передати визначений ним обсяг товару на відповідальне зберігання постачальнику.

Одночасно, пунктом 6.3.14 визначено обов'язок продавця у випадку приймання товарів на відповідальне зберігання, зберігати товар у резервуарах АЗС і повернути товари покупцю у схоронності.

Згідно з п.7.6 Договору за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,105% вартості товарів, поставку яких прострочено та/або недопоставлено, за кожен день такого прострочення, а за прострочення поставки товарів понад тридцять днів постачальник додатково сплачує штраф в розмірі 7,35 % вартості товарів, поставку яких прострочено.

Пунктом 7.8 Договору визначено, що у разі відмови покупцю у передачі товару на АЗС, що знаходиться на відповідальному зберіганні у постачальника, крім випадків зазначених у п.6.4.11, 7.4 цього договору, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 10 відсотків від вартості цього договору.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 3 ст.6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 2 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Надаючи оцінку умовам договору суд дійшов висновку, що останній є змішаним договором та містить елементи договору поставки та договору зберігання.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.07.2018 відповідач передав позивачу 105 000 літрів бензину А-95 та 30 000 літрів Дизельного пального на суму 3 729 600,00 грн з ПДВ, про що оформлено акт приймання-передачі товару № НКН-001068 від 02.07.2018.

Відповідно до п.6.2.13 Договору 02.07.2018 позивачем передано вказаний товар відповідачу на відповідальне зберігання, про що оформлено акт приймання-передачі від 02.07.2018.

На виконання умов Договору відповідачем передано електронні картки позивачу, про що складено акти від 02.07.2018 та 31.08.2018.

Позивач здійснив оплату Товару на загальну суму 3 729 600,00 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку за 07.08.2018.

Згідно з умовами Договору відповідач зобов'язується передавати позивачу (довіреній особі позивача) товари на АЗС на умовах Договору (п. 6.3.4 Договору).

Відповідач зобов'язується відпускати товар на АЗС в автотранспортний засіб позивача (довіреній особі Позивача) на його вимогу згідно заявленим видам, маркам товарів та їх кількості (п. 6.3.5 Договору).

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що всупереч п.п. 6.3.4 та 6.3.5 Договору, відповідач безпідставно відмовляв у заправці транспортних засобів позивача.

Отже, посилаючись на порушення відповідачем своїх обов'язків за договором в частині видачі товару на АЗС постачальника, позивачем було нараховано штраф за відмову у передачі товару покупцю на АЗС (п.7.8 договору) та заявлено вимоги про зобов'язання відповідача передати акціонерному товариству "Укртрансгаз" бензин а-95 у кількості 28 018,58 л. та дизельне паливо у кількості 15 372,24 л. на АЗС на умовах Договору та зобов'язання відповідача відпускати бензин а-95 у кількості 28 018,58 л. та дизельне паливо у кількості 15 372,24 л. на АЗС в автотранспортні засоби АТ "Укртрансгаз" на його вимогу згідно заявленим видам, маркам палива та його кількості.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч.ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, договір про закупівлю № від 27.06.2018 за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору поставки та договору зберігання.

Пунктом 1.6 укладеного між сторонами договору передбачено, що у випадках передбачених цим договором покупець має право передати визначений ним обсяг товарів на відповідальне зберігання постачальнику, а постачальник зобов'язується зберігати товари покупця у схоронності.

Пунктом 6.2.10 договору передбачено право покупця передати визначений ним обсяг товару на відповідальне зберігання постачальнику.

Згідно п.п.6,7 додатку №5 до договору сторони домовились про те, що покупець передає прийнятий за актом приймання-передачі товарів обсяг товарів постачальнику на відповідальне зберігання в резервуарах АЗС постачальника. Отримання товарів зі зберігання покупцем відбувається в момент передачі товарів (заправки в автотранспортні засоби) покупцю (довіреній особі покупця) в місцях поставки - АЗС постачальника.

06.06.2018р. Акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі Філії "Науково-виробничий центр технічної діагностики "Техдіагаз" було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" прийнято на відповідальне зберігання в резервуарах АЗС постачальника бензин та дизельне пальне, яке було придбано покупцем. На підтвердження передання товару на відповідальне зберігання позивачем було представлено суду акт приймання-передачі товару від 06.06.2018р.

Позивач зазначає, що відповідачем було відмовлено у заправці транспортних засобів позивача, на підтвердження чого позивачем долучено Акти перевірки №1/11 від 06.11.2018, 2/11 від 08.11.2018, №3/11 від 12.11.2018, №4/11 від 14.11.2018, №5/11 від 14.11.2018, №6/11 від 14.11.2018, №7/11 від 14.11.2018.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов'язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч обов'язку з доказування, відповідачем належних та допустимих у розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів повернення товару позивачу з відповідального зберігання до матеріалів справи представлено не було.

Пунктом 7.8 Договору встановлено, що у разі відмови покупцю у передачі товару на АЗС, що знаходиться на відповідальному зберіганні у постачальника, крім випадків зазначених у п.6.4.11, 7.4 цього договору, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 10 відсотків від вартості цього договору.

Тобто, з огляду на порушення відповідачем умов договору щодо повернення товару з відповідального зберігання, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для застосування до останнього заходів відповідальності, що передбачені умовами п.7.8 Договору.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. У даному випадку суд зазначає, що нарахування позивачем штрафу у відповідності до п.7.8 договору за кожну відмову відповідача у видачі пального на АЗС на підставі електронної картки є необґрунтованим та призводить до подвійної відповідальності постачальника за одне і теж саме порушення зобов'язання - відмови у видачі товару з відповідального зберігання.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості стягнення з відповідача штрафу за порушення умов договору щодо повернення товару з відповідального зберігання в розмірі 372 960,00 грн. (3 729 600,00 * 10%).

Щодо заявлених позивачем вимог про зобов'язання відповідача передати акціонерному товариству "Укртрансгаз" бензин а-95 у кількості 28 018,58 л. та дизельне паливо у кількості 15 372,24 л. на АЗС на умовах Договору суд зазначає наступне.

Внаслідок укладення сторонами Договору між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Статтею 938 Цивільного кодексу України встановлено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Пунктом 6.2.13 Договору передбачено право покупця передати визначений ним обсяг товару на відповідальне зберігання постачальнику.

Одночасно, пунктом 6.3.14 визначено обов'язок продавця у випадку приймання товарів на відповідальне зберігання, зберігати товар у резервуарах АЗС і повернути товари покупцю у схоронності.

Згідно з п.5.1. Договору строк поставки товарів: з дня підписання сторонами Договору по 30 червня 2019.

Відповідно до п.5.3. Договору відпуск товарів покупцю здійснюється на підставі електронних карток на пальне.

Як встановлено судом вище, 02.07.2018 відповідач передав позивачу 105 000 літрів бензину А-95 та 30 000 літрів Дизельного пального на суму 3 729 600,00 грн з ПДВ, про що оформлено акт приймання-передачі товару № НКН-001068 від 02.07.2018. 02.07.2018 позивачем передано вказаний товар відповідачу на відповідальне зберігання, про що оформлено акт приймання-передачі від 02.07.2018. На виконання умов Договору відповідачем передано електронні картки позивачу, про що складено акти від 02.07.2018 та 31.08.2018. Позивач здійснив оплату Товару на загальну суму 3 729 600,00 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку за 07.08.2018. Згідно з умовами Договору відповідач зобов'язується передавати позивачу (довіреній особі позивача) товари на АЗС на умовах Договору (п. 6.3.4 Договору), за таких обставин вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача передати акціонерному товариству "Укртрансгаз" бензин а-95 у кількості 28 018,58 л. та дизельне паливо у кількості 15 372,24 л. на АЗС на умовах Договору підлягають задоволенню.

Заявлені позивачем вимоги про зобов'язання відповідача відпускати бензин а-95 у кількості 28 018,58 л. та дизельне паливо у кількості 15 372,24 л. на АЗС в автотранспортні засоби АТ "Укртрансгаз" на його вимогу згідно заявленим видам, маркам палива та його кількості задоволенню не підлягають, виходячи з того, що рішення суду повинне бути спрямоване на реальне відновлення порушених прав заявника, має бути зрозумілим, конкретним, таким, що має бути виконане у встановленому в ньому порядку та піддавалося б контролю зі сторони суду за його виконанням, заявлений вже позивачем спосіб захисту є невизначеним та абстрактним, розрахований на майбутнє, оскільки наразі доказів того, що відповідачем порушені права позивача та відмовлено у відпуску бензину а-95 у кількості 28 018,58 л. та дизельного палива у кількості 15 372,24 л. на АЗС матеріали справи не містять.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 231, 236 - 240 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" (01030, м.Київ, вул. Ярославів Вал, будинок 5-В, ) на користь акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м.Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, ) 372 960 (триста сімдесят дві тисячі дев'ятсот шістдесят) грн. 00 коп - суму штрафу та 7 515 (сім тисяч п'ятсот п'ятнадцять) грн. 40 коп - витрати по сплаті судового збору.

3. Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХОЙЛ НК» (01030, м.Київ, вул. Ярославів Вал, будинок 5-В, ) виконати в натурі зобов'язання за Договором про закупівлю № від 27.06.2018, передбачені пунктами 6.3.4 та 6.3.5. Договору, а саме зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХОЙЛ НК» передати Акціонерному товариству «Укртрансгаз» (01021, м.Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, ) (довіреній особі AT «Укртрансгаз») бензин а-95 у кількості 28 018,58 літрів та дизельне пальне у кількості 15 372,24 літрів на АЗС на умовах Договору.

4. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Шкурдова

Дата складення тексту рішення: 26.04.2019