Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" травня 2019 р. Справа № 906/291/19.

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді: Сікорської Н.А., розглянувши заяву ТОВ "АВ Фармація" про забезпечення позову у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ Фармація"

до: Фізичної особи- підприємця Колос Лариси Павлівни

про стягнення 8347418,78 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВ Фармація" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Колос Лариси Павлівни 82429,03 грн. вартості втраченого майна внаслідок протиправних дій ФОП Колос Л.П., 192518,35 грн. витрат, понесених ТОВ "АВ Фармація" на здійснення невідокремлених поліпшень орендованого приміщення; 4036235,70 грн. недоотриманого доходу (упущеної вигоди) від здійснення господарської діяльності внаслідок протиправних дій ФОП Колос Л.П.; 4036235,70 грн. моральної (немайнової) шкоди, завданої протиправними діями ФОП Колос Л.П. діловій репутації ТОВ "АВ Фармація".

Ухвалою від 03.04.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 25.04.2018 суд відклав підготовче засідання на 16.05.2019.

07.05.2019 на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, згідно якої останній просить забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту в межах ціни позову в сумі 8350112,61 грн. та судових витрат у сумі 154171,78 грн. на грошові кошти, що знаходяться на усіх рахунках фізичної особи-підприємця Колос Лариси Павлівни в усіх банківських установах, що будуть виявлені органом Державної виконавчої служби в процесі виконавчого провадження;

- накласти арешт на 1/2 будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна: 22126834, загальна площа: 85,5 кв. м., що належить Колос Ларисі Павлівні на праві приватної часткової власності та на інше майно, що буде виявлено органом Державної виконавчої служби в процесі виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначає, що після отримання відповідачем ухвали господарського суду Житомирської області від 03.04.2019 про відкриття провадження у справі 906/291/19, останній здійснив реалізацію власного майна шляхом його дарування.

Так, згідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 164372933 від 22.04.2019, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 101) за Договором дарування № 3475 від 03.04.2019 подаровано ОСОБА_2.

Нерухоме майно №164370359 від 22.04.2019, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101) за Договором дарування, частини приміщення № 3483 від 03.04.2019 подаровано в частці 99/100 ОСОБА_2.

Позивач зазначає, що 01.02.2015 між сторонами було укладено договір оренди ізольованої частини нежитлового приміщення першого поверху з окремим входом, загальною площею 71,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач, реалізовуючи своє переважне право на продовження строку Договору оренди за умовами п. 6.3. даного Договору оренди та згідно положень ст. 777 ЦК України та ст. 285 ГК України, листами від 19.12.2018 року №21/12-18, від 29.12.2018 року №29-1/12-18, від 15.01.2019 року зверталася до ФОП Колос Л.П. з проханням продовжити вказаний Договір оренди строком на 35 календарних місяців.

Відповідач повідомленнями від 18.12.2018 та 26.12.2018 повідомив позивача про припинення дії вищевказаного договору оренди та просила звільнити належне їй приміщення не пізніше 01.01.2019 у зв'язку з наміром передати належне їй приміщення на умовах оренди новому орендарю з 02.01.2019.

Надалі відповідач 02.01.2019 уклав договір оренди ізольованої частини нежитлового приміщення першого поверху з окремим входом, загальною площею 71,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 з новим орендатором ФОП Феалегарі Ебадоллах Мохтар.

Позивача було позбавлено переважного права на укладення договору оренди на новий строк.

Разом з тим ФОП Колос Л.П., передаючи в оренду нежитлове приміщення в буд. АДРЕСА_3 новому орендареві, попередньо не підготувала та не надала ТОВ "АВ ФАРМАЦІЯ" для підписання акту повернення орендованого майна, обов'язок підготування якого за умовами Договору оренди від 01.02.2015 року (із змінами та доповненнями) покладено саме на ФОП Колос Л.П.

Такого акту між сторонами не підписано та позивача позбавлено можливості забрати належне йому обладнання на суму 121757,03 грн., чим завдано у вказаному розмірі збитки позивачу як вартість втраченого майна.

Позивач також поніс збитки пов'язані із здісненням невідокремлених поліпшень орендованого приміщення на загальну суму 155 854,18 грн.

У зв'язку протиправними діями відповідача щодо позбавлення позивача переважного права на укладення договору оренди на новий строк відповідачу завдано збитків в розмірі 4 036 235,70 грн. у вигляді недоотриманого доходу.

Крім того позивач зазначає, відповідачем завдано позивачу моральної шкоду у вигляді збитків завданих діловій репутації позивача у сумі 4 036 235,70грн.

Заявник вказує, що ФОП Колос Л.П. було закрито банківський рахунок з метою недотримання Позивачем договірних зобов'язань щодо сплати чергового платежу з орендної плати. Такі дії відповідача на думку позивача можуть свідчити про те, що до набрання законної сили рішенням у даній справі, яке може бути прийняте на користь ТОВ "АВ Фармація", ФОП Колос Л.П. може перерахувати кошти на рахунки третіх осіб або зняти такі кошти з власних рахунків у банках та фінансових установах з подальшим закриттям таких рахунків з метою ухилення від виконання судового рішення.

Також існує імовірність, що уразі прийняття судового рішення про задоволення позовних вимог та у разі недостатності або відсутності коштів відповідача, на які може бути звернено виконання такого судового рішення, Відповідач може свідомо відчужити все належне йому на праві власності майно, на яке також може бути звернено виконання судового рішення, з метою ухилення від його виконання.

Позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 02 квітня, 2019 у справі № 906/1177/18 первісний позов ТОВ "АВ Фармація" задоволено, визнано переважне право Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ Фармація" на укладення з фізичною особою - підприємцем Колос Ларисою Павлівною договору оренди ізольованої частини нежитлового приміщення першого поверху, з окремим входом, загальною площею 71,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_3, та стягнуто з Фізичної особи - підприємця Колос Лариси Павлівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ Фармація" 1762,00 грн. судового збору.

В задоволені зустрічного позову ФОП Колос Л.П. до ТОВ "АВ Фармація" відмовлено.

З огляду на викладене позивач вважає за необхідне вжиття судом заходів забезпечення позову

Дослідивши заяву ТОВ "АВ Фармація" про забезпечення позову та додані до неї документи, суд зазначає про наступне.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії (ст. 137 ГПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору є матеріально правова вимога про стягнення збитків, завданих в результаті протиправних дій відповідача щодо припинення договору оренди нежитлового приміщення.

Водночас, суд зауважує, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

В статті 6 Господарського кодексу України визначено принцип свободи підприємницької діяльності. Водночас принцип змагальності, закріплений у статті 13 ГПК України, встановлює право відповідача заперечити проти позову про стягнення збитків з широкого кола правових підстав. При цьому відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом безпідставного арешту грошових коштів у значному розмірі.

Суд звертає увагу, що інститут забезпечення позову застосовується у випадку наявності з боку відповідача реальних дій, які свідчать про те, що рішення суду (у випадку задоволення позову), буде неможливо виконати, або утруднено його виконання. Застосування інституту забезпечення позову не може переслідувати будь яких інших цілей, зокрема, таких як, спонукання сторін до здійснення будь-яких інших дій.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Заявником не надано доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, що невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Окрім того, вимога про вжиття заходів забезпечення позову заявлена без відповідних доказів на підтвердження того, що існує достатня можливість існування небезпеки в заподіянні шкоди правам, свободам та інтересам заявника до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили.

Вимога про забезпечення позову фактично ґрунтується на припущеннях заявника про можливість відчуження відповідачем майна та закриття банківських рахунків.

Факт дарування відповідачем нерухомого майна не пов'язується з предметом спору та не являється доказом того, що відповідач вчиняє дії, які в подальшому можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі, оскільки об'єкти нерухомого майна, що були подаровані відповідачем, не являються предметом спору.

Посилання позивача на той факт, що відповідачем закрито банківський рахунок з метою недотримання позивачем договірних зобов'язань щодо сплати чергового платежу з орендної плати також не є належним доказом того, що відповідачем в ході розгляду даної справи будуть вчинені дії направлені на перерахування відповідачем коштів на рахунки третій осіб або зняття коштів з рахунків, що унеможливить виконання рішення суду.

До того ж, суд повторно звертає увагу позивача, що завдання відповідачем позивачу збитків та моральної шкоди в заявленій сумі є предметом спору, що потребує доведення в установленому законом порядку, тому суд не розглядає твердження позивача, як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову.

Крім того, суд зазначає, що рішення господарського суду Житомирської області від 02.04.2019 у справі № 906/1177/18, на яке посилається позивач, як на одну із підстав для вжиття заходів забезпечення позову, не набрало законної сили в порядку ст. 241 ГПК України. Тому факти, на які посилається позивач, як на встановлені, не є преюдиційними.

Виходячи з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 136, 137, 140, 234 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала господарського суду набирає законної сили у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Сікорська Н.А.

Друк:

1 - в справу

2- заявнику (рек. з повід.)