ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2019 р. Справа№ 910/14636/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Хрипуна О.О.

в порядку письмового провадження, відповідно до п. 13 ст. 8 ГПК України

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2018 року (повний текст складено 21.12.2018 р.)

у справі № 910/14636/18 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Приватного підприємства "Граніт-Гарант"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно",

про стягнення боргу в сумі 165 603,13 грн., -

ВСТАНОВИВ:

1.ІСТОРІЯ СПРАВИ:

1.1. короткий зміст позовних вимог

1.1.2. Приватне підприємство "Граніт-Гарант" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення боргу в сумі 165 603,13 грн. (а.с.5-6)

1.1.3. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором про надання охоронних послуг № 12 від 01.10.2015 щодо своєчасної оплати наданих послуг.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції;

1.2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у справі №910/14636/18 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Агрохолдинг Руно" на користь ПП "Граніт-Гарант" заборгованість в розмірі 133 000,00 грн., 3% річних в розмірі 5 134,60 грн., інфляційні втрати в розмірі 14 279,36 грн., пеню в розмірі 8 342,78 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 409,54 грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с.97-100).

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги;

1.3.1. ТОВ "Агрохолдинг Руно" звернулось з апеляційною скаргою в якій просить скасувати судове рішення Господарського суду міста Києва в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 14 279,36 грн. та пені в розмірі 8 342,78 грн.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. Розподіл справи

2.1.1. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28 січня 2019 року у справі № 910/5590/18 апеляційну скаргу ТОВ "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у справі №910/14636/18 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

2.1.2. 13 лютого 2019 року від ТОВ "Агрохолдинг Руно" надійшла, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.

2.1.3. 18 лютого 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.) задоволено заяву ТОВ "Агрохолдинг Руно" про поновлення строку подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14636/18 за апеляційною скаргою ТОВ "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2018 р. у справі №910/14636/18. Справу № 910/14636/18, за апеляційною скаргою ТОВ "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2018 р. ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

2.1.4. 01 березня 2019 року до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про відвід головуючому судді Чорногузу Михайлу Георгійовичу у господарській справі №910/14636/18.

2.1.5. 04 березня 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/14636/18 провадження у справі № 910/14636/18 зупинено, матеріали справи № 910/14636/18 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою для вирішення питання про відвід відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

2.1.6. 07 березня 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/14636/18 (головуючий суддя Грек Б.М., судді: Верховець А.А., Мальченко А.О. відмовлено в задоволенні заяви генерального директора ТОВ "Агрохолдинг Руно" про відвід головуючого судді Чорногуза Михайла Георгійовича від розгляду справи № 910/14636/18. Справу повернуто колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Чорногуза М.Г. (головуючий суддя), судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

2.1.7. 18 березня 2019 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/14636/18 поновлено провадження у справі №910/14636/18 за апеляційною скаргою ТОВ "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2018 року

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу;

2.2.1. Відповідач вказує, що позивач здійснює нарахування неустойки (штрафу, пені) на суму наданих послуг за липень 2016 року з 15.12.2016 р., отже здійснені позивачем нарахування пені на суму наданих послуг, здійснені поза межами річного строку.

Скаржник не визнає та вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення 14279,36 грн. інфляційних втрати та 8 342,78 грн. пені.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

2.3.1 Позивач вказує, що про визнання відповідачем суми основного боргу свідчить підписаний акт звірки взаєморозрахунків за період: 01.01.2016 - 09.10.2018 та лист відповідача від 07.09.2017 № 070917/01, яким останній визнав та зобов'язався сплатити суму боргу.

2.3.2 Датовані 2015 роком Акти наданих послуг долучені позивачем до позовної заяви як доказ виконання зобов'язань позивачем перед відповідачем за період дії Договору, а саме: з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2017 року.

2.4 інші процесуальні дії у справі: судом не вчинялись.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи;

3.1.1. 01 жовтня 2015 року між Приватним підприємством "Граніт-Гарант" (далі -позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" (далі -відповідач) укладено Договір про надання охоронних послуг № 12 (далі - Договір), за умовами якого, замовник замовляє, а охорона надає охоронні послуги (далі - послуги), а саме приймає під охорону об'єкт, вказаний в дислокації (Додаток № 1 до даного Договору). Вид охорони - фізична охорона об'єктів. Система охорони об'єкту та дислокація постів визначаються охороною та узгоджуються з замовником (а.с. 7-10).

3.1.2. Згідно з п. 3.1 Договору охорона надає послуги з першого дня чинності даного Договору, здійснюючи функцію нагляду за об'єктом, що охороняється.

3.1.3. Послуги з охорони і відповідальність охорони за них - настає після підписання двостороннього Акту приймання-передачі об'єкта під охорону, але не пізніше 10 днів з дня початку надання послуг (п. 3.4 Договору).

3.1.4. Згідно з п. 4.1 Договору загальна ціна Договору становить 235 935 грн. в т.ч. ПДВ (20%) щомісяця.

3.1.5. Відповідно до п. 4.2 Договору оплата замовником вартості послуг здійснюється щомісячно, в наступному порядку: передоплата в розмірі 50% від вартості послуг з 10 до 15 числа місяця в якому надаються послуги. Наступна частина оплати в розмірі 50% здійснюється з 01 до 05 числа наступного за місяцем, в якому надані послуги. Оплата здійснюється в безготівковому порядку, шляхом перерахування суми грошових коштів, визначених Договором, на поточний рахунок охорони, після попереднього надання охороною рахунку для здійснення оплати або без такого.

3.1.6. У відповідності до п. 7.2 Договору охорона складає та надає, не пізніше останнього числа календарного місяця, в якому надані послуги замовнику, до підпису акт приймання-передачі наданих послуг. Замовник повинен підписати Акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до умов даного Договору - не пізніше п'ятого числа місяця, наступного за звітним.

3.1.7. За умовами пункту 9.1 Договору у випадку несвоєчасної (неповної) оплати за охорону об'єкта, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми простроченої плати за кожен день прострочення платежу.

3.1.8. Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі об'єкта під охорону і діє до 31.12.2016 (п. 15.1 Договору).

3.1.9. Додатком № 1 до Договору узгоджено дислокацію об'єктів (а.с. 11-14).

3.1.10. 01.08.2016 сторонами складено та підписано Акт зняття постів з охорони, згідно з яким, сторонами погоджено припинення дії Договору в частині об'єктів в с. Ганнопіль, Славутского району, Хмельницької області (а.с. 16).

3.1.11. 07.09.2017 сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої, сторони дійшли згоди вважати Договір розірваним з 01.10.2017 (а.с. 17).

3.1.12. Сторонами підписано без зауважень та заперечень Акти наданих послуг № 71 від 30.10.2015 на суму 165 154,84 грн., № 77 від 30.11.2015 на суму 133 186,66 грн., № 82 від 31.12.2015 на суму 105 000 грн., № 7 від 31.01.2016 на суму 107 800 грн., № 13 від 29.02.2016 на суму 77 893 грн., № 18 від 31.03.2016 на суму 67 900 грн., № 29 від 30.04.2016 на суму 73 500 грн., № 39 від 31.05.2016 на суму 109 000 грн.. № 57 від 29.07.2016 на суму 105 000 грн., № 69 від 31.08.2016 на суму 105 000 грн., № 70 від 31.08.2016 на суму 41 000 грн., № 80 від 30.09.2016 на суму 41 800 грн., № 89 від 31.10.2016 на суму 37 000 грн., № 103, від 30.11.2016 на суму 37 000 грн., № 115 від 30.12.2016 на суму 37 000 грн., № 3 від 31.01.2017 на суму 45 000 грн., № 19 від 28.02.2017 на суму 45 000 грн., № 30 від 31.03.2017 на суму 45 000 грн., № 38 від 30.04.2017 на суму 45 000 грн., № 54 від 31.05.2017 на суму 45 000 грн., № 64 від 30.06.2017 на суму 40 000 грн., № 73 від 31.07.2017 на суму 45 000 грн., № 82 від 31.08.2017 на суму 45 000 грн., № 90 від 30.09.2017 на суму 45 000 грн. (а.с. 19-42).

3.1.13. Позивачем подано підписаний та погоджений сторонами у двосторонньому порядку Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2016-09.10.2018 на 09.10.2018 (а.с. 91-92).

3.2. обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносин

3.2.1. У адресованому ПП "Граніт-Грант" листі вих. № 070917/01 від 07.09.2017 р. відповідач зазначив, що: "ТОВ "Агрохолдинг Руно" зобов'язується погасити заборгованість за договором №12 про надання охоронних послуг від 01 жовтня 2015 року у строк до 30.10.2017 року" (а.с. 18).

Посилань на визнання відповідачем нарахованих позивачем сум пені, інфляційних та 3% річних вказаний акт не містить.

3.3. доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

3.3.1. Як зазначає позивач, послуги за грудень 2016 не оплачені відповідачем у сумі 37000 грн., за липень 2017 року у сумі 6 000 грн., за серпень 2017 року у сумі 45 000 грн. та за вересень 2017 року у сумі 45 000 грн.

Судом першої інстанції задоволено у повному обсязі позовну вимогу про стягнення суми основного боргу у розмірі 133000 грн. У вказаній частині рішення суду не оскаржено. Сума боргу та період її існування відповідачем в апеляційній ній скарзі не заперечується.

3.3.2. Позивач також просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 13189,17 грн., 3 % річних в розмірі 5134,60 грн. та інфляційні втрати в розмірі 14279,36 грн.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 14 279,36 грн. та пені в розмірі 8 342,78 грн., що в силу вимог ст. 269 ГПК України визначає межі апеляційного перегляду справи.

3.3.3. Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 13189,17 грн. Правильність розрахунку відповідачем не заперечується.

3.3.4. У відзиві на позов відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 82-85).

3.3.5. Наданий позивачем розрахунок пені свідчить про те, що позивач здійснює нарахування пені на суму наданих послуг за липень 2017 року, починаючи з 06.08.2017 до 05.02.2018, за серпень 2017 року починаючи з 16.08.2017 до 05.03.2018, за вересень 2017 року, починаючи з 16.09.2017 до 05.04.2018.

З позовною заявою позивач звернувся до суду засобами поштового зв'язку 30.10.2018.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що річний строк позовної давності щодо вимог, які заявлено у його межах складає період з 30.10.2017 по 30.10.2018. Вимоги щодо стягнення з відповідача пені, нарахованої за період до 30.10.2017на суму наданих послуг за липень, серпень, вересень 2017 року заявлено з пропуском строку позовної давності та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахування пропуску строку позовної давності, з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 8 342,78 грн.

3.3.6. Період нарахування інфляційних втрат, який входить до строку позовної давності, з урахуванням того,що позивач звернувся з позовом 30.10.2018 р. складає період з 30.10.2015 по 30.10.2018.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат свідчить про те, що позивач здійснює їх нарахування на суму наданих послуг за грудень 2016 року з січня 2017, за липень 2017 року, починаючи з серпня 2017, за серпень 2017 року починаючи з вересня 2017, за вересень 2017 року, починаючи з жовтня 2017, тобто у межах строку позовної давності.

Таким чином вимоги про стягнення інфляційних втрат пред'явлено позивачем в межах строку позовної давності.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат за заявлений позивачем період, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 14 279,36 грн.

ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

4.1.1. Враховуючи доведеність позивачем заявлених вимог, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для їх задоволення.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

4.2.1. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що "Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи".

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи положення зазначених правових норм з урахуванням предмету позову, а також з огляду на відсутність клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

4.2.2. Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

4.2.3. Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

4.2.4. Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

4.2.5. Згідно із статтею 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

4.2.6. Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України унормовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

4.2.7. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

4.2.8. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

4.2.9. Як вбачається з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

4.2.10. Положення глави 19 ЦК про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 ГК, а тому: 1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права; 2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 3-1217гс-16 від 08.02.2017.

4.2.11. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку (ч. 7 ст. 116 ГПК України).

4.2.12. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

4.2.13. Згідно з п. 4.4.1 Постанови № 10 у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

4.2.14. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

4.2.15. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

4.2.16. Згідно з п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" N 14 від 17 грудня 2013 року до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

4.2.17. Пунктом 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" N 14 від 17 грудня 2013 року визначено, що до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

4.2.18. Отже, вони є додатковими вимогами, які можуть бути пред'явлені боржнику за весь період існування боргу, і стосовно яких, відповідно, здійснюється самостійний перебіг позовної давності. До даних вимог застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

5.1.1. Твердження відповідача про те, що позивачем здійснено нарахування пені на суму наданих послуг за липень 2016 року (тобто поза межами позовної давності) не відповідає дійсності, оскільки з наданого до позовної заяви Розрахунку суми боргу, пені, 3% річних та інфляції вбачається, що нарахування суми пені здійснюється позивачем на суму боргу починаючи з липня 2017 року із періодом нарахування з 06.08.2017 по 05.02.2018 р., на суми боргу за серпень 2017 року позивачем нараховано пеню за період 16.08.2017 по 05.03.2018 р., на суми боргу за вересень 2017 року на суми боргу за період з 16.09.2017 по 05.04.2018 р.

Оскільки позивач звернувся з позовом 30.10.2018 р., річний строк позовної давності (про яку заявив відповідач) щодо вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 06.08.2017 до 30.10.2017 р. на момент пред'явлення позову сплинув, у зв'язку з чим судом першої інстанції відмовлено у задоволенні вимог щодо стягнення, нарахованої за вказаний період пені. Сума пені, на яку судом першої інстанції задоволено вимоги позивача - нарахована в межах строку позовної давності.

5.1.2. Відповідачем взагалі не обґрунтовано підстав за яких він не погоджується з нарахуванням інфляційних втрат.

Колегія суддів зазначає, що до вимог про стягнення інфляційних втрат застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки.

З позовною заявою позивач звернувся засобами поштового зв'язку 30.10.2018 р., розрахунок втрат від інфляції позивачем здійснено від суми боргу за грудень 2016 року, а також за липень-вересень 2017 року. Вказане свідчить про те, що позивач з заявленими вимогами про стягнення інфляційних втрат звернувся в межах трирічного строку позовної давності.

5.1.3. При цьому, колегія суддів зазначає про безпідставність тверджень позивача про те, що внаслідок підписання акту звірки взаємних розрахунків та направлення листа №070917/01 відбулось переривання строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вказані документи не свідчать про визнання відповідачем вказаних сум.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

6.1.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами процесуального та матеріального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

6.1.2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2018 р. у справі №910/14636/18 залишити без змін.

6.1.3. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2018 р. у справі №910/14636/18 залишити без задоволення.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись п. 3, 4 ст. 13, ст.ст. 74, 86, 129, 207, 236, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2018 р. у справі №910/14636/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2018 р. у справі №910/14636/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, у вигляді витрат по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохолдинг Руно".

4. Справу № 910/14636/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.04.2019 р.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

О.О. Хрипун