УХВАЛА

м. Київ

10.05.2019Справа № 910/5172/19

За позовомОСОБА_1
до1. Національного банку України 2. Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»
про визнання недійсними договорів
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:
від позивача:Нижник О.М.
від відповідача 1:Ходюк О.Я., Амелін А.О. , Корнєв В.М.
від відповідача 2:Лазовський О.В., Ананійчук О.А .

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України та Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про:

- визнання недійсним кредитного договору №19 від 03.03.2009, укладеного між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»;

- визнання недійсним договору поруки №19-1/П від 27.05.2016, укладеного між Національним банком України, Коломойським Ігорем Валерійовичем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що кредитний договір №19 від 03.03.2009 є недійсним, оскільки був укладений між відповідачами на підставі протиправних постанов Правління Національного банку України, а саме: уповноважені особи НБУ не мали достатнього обсягу повноважень на його укладення з огляду на відсутність кворуму на засіданні Правління НБУ. Недійсність договору поруки №19-1/П від 27.05.2016 позивач обґрунтовує тим, що такі вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним кредитного договору, оскільки вказаний договір поруки укладався з метою забезпечення виконання боржником грошового зобов`язання за кредитним договором №19 від 03.03.2009.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.05.2019.

08.05.2019 через канцелярію суду представником Національного банку України подано клопотання про розгляд справи в закритому судовому засіданні, яке мотивоване наявністю в матеріалах справи інформації та документів, які містять банківську таємницю.

Представники відповідача 1 в судове засідання з`явилися, підтримали раніше подане клопотання про слухання справи в закритому судовому засіданні.

Присутні в судовому засіданні представники позивача та відповідача 2 проти задоволення даного клопотання не заперечували.

Розглянувши подане представником Національного банку України клопотання про розгляд справи в закритому судовому засіданні, суд встановив наступне.

Частиною 1 статті 4-4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справ у господарських судах відкритий, за винятком випадків, коли це суперечить вимогам щодо охорони державної, комерційної або банківської таємниці, або коли сторони чи одна з сторін обґрунтовано вимагають конфіденційного розгляду справи і подають відповідне клопотання до початку розгляду справи по суті.

Забезпечення відкритості судового розгляду становить основоположний принцип, закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Такий публічний характер судового розгляду гарантує сторонам у справі, що правосуддя не здійснюватиметься таємно, без публічного контролю; це також один із засобів підтримання довіри до судів. Здійснення правосуддя і, зокрема, судовий процес набувають легітимності завдяки гласності.

Водночас, як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Шагін проти України, no. 20437/05, від 10.12.2009, існують винятки з вимоги забезпечення відкритості судового розгляду. Це випливає з тексту самого пункту 1 статті 6 Конвенції, який передбачає, що «преса і громадськість можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах... національної безпеки в демократичному суспільстві, ... або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя». Отже, за статтею 6 Конвенції іноді може виявитися необхідним обмежити відкритість і публічність процесу для того, щоб, наприклад, забезпечити безпеку свідків чи нерозголошення відомостей про них або сприяти вільному обміну інформацією та думками при здійсненні судочинства.

Виняткові обставини, що стосуються природи питань, які розглядає суд у відповідному провадженні, можуть виправдати відмову від публічного розгляду (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, no. 22330/05, від 05.02.2009).

Щодо вимоги про публічне проголошення рішень Суд постановив, що у кожному випадку форма публічності, що надається «рішенню» згідно з національним законодавством держави-відповідача, повинна визначатися з огляду на особливості відповідного провадження, враховуючи його повноту, та згідно з предметом та метою пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення Суду у справі Шмушкович проти України, no. 3276/10, від 14.11.2013).

Відповідач 1 в обґрунтування клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, яке було подане до початку розгляду справи по суті, посилається на необхідність захисту інформації, яка містить банківську таємницю.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, предметом даного спору є наявність, на думку позивача, підстав для визнання недійсними кредитного договору №19 від 03.03.2009 та договору поруки №19-1/П від 27.05.2016.

При цьому, кредитний договір № 19 від 03.03.2009 був укладений між Національним банком України та Публічним акціонерним товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на виконання вимог постанов Правління Національного банку України, які мають гриф «Банківська таємниця» (преамбула кредитного договору № 19 від 03.03.2009).

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносини з ним чи третім особам при наданні послуг банку і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснення ним угоди.

Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань зберігання, захисту, використання та розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та надає роз`яснення щодо застосування таких актів.

Відповідно до ч. 8 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, установлених законом.

Про розгляд справи у закритому судовому засіданні постановляється ухвала. Суд ухвалою може оголосити судове засідання закритим повністю або закритою його частину (ч. 9 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з доводами відповідача 1 про необхідність проводити розгляд даної справи в закритому судовому засіданні, а відтак клопотання Національного банку України судом задовольняється.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Національного банку України задовольнити та проводити розгляд справи №910/5172/19 у закритому судовому засіданні.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню.

Повна ухвала складена 13.05.2019.

Суддя В.П. Босий