СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"07" травня 2019 р. Справа №905/2134/16

Суддя Хачатрян В.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецька будівельна компанія», м.Донецьк, (вх.№1418Д/1-40) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.04.2019 року по справі №905/2134/16,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль», м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», м.Маріуполь,

про витребування із незаконного володіння та повернення напівпричіп-цистерни,-

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа №905/2134/16 за позовом ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» (з урахуванням заяви про зміну предмету позову №2134-11/18 від 12.11.2018 року) до ТОВ «Шляхове будівництво Альтком» про витребування із незаконного володіння останнього та повернення позивачу напівпричіп-цистерну Nursan номер кузову/шасі НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску.

01.03.2013 року ТОВ «Донецька будівельна компанія» подало до Господарського суду Донецької області зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «Альтком», в якій просило залучити його третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору і визнати договір фінансового лізингу L654-04/07 від 26.04.2007 року недійсним та відмовити позивачу у задоволенні первісного позову.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 01.04.2019 року у справі №905/2134/16 (суддя Величко Н.В.) повернуто позовну заяву про визнання договору фінансового лізингу L654-04/07 від 26.04.2007 року недійсним ТОВ «Донецька будівельна компанія».

ТОВ «Донецька будівельна компанія» з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилася та звернулася до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, просить її скасувати.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про залишення її без руху з наступних підстав.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що 1 прожитковий мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2019 року складає 1921,00 грн.

Враховуючи характер вимог, а також вимоги діючого законодавства щодо порядку сплати судового збору, слід відзначити, що судовий збір за подання даної апеляційної скарги на ухвалу суду становить 1921,00 грн.

Проте, апелянтом до апеляційної скарги не надано доказів про сплату судового збору в порядку та розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Прохальна частина апеляційної скарги не містить вимог щодо відстрочення або розстрочення сплати судового збору, однак у тексті скарги апелянт зазначає, що суд має право вчинити такі дії.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

З огляду на викладене, підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 цього Закону, є врахування ним майнового стану сторін та лише за наявності умов визначених у частині 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Суд вказує, що особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Проте, апелянтом не доведено наявність передбачених чинним законодавством умов, необхідних для вирішення судом питання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору. Також апелянтом не надано доказів на підтвердження факту тяжкого майнового становища станом на дату подання апеляційної скарги.

Суд звертає увагу скаржника на те, що як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» [рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (пункт 60).

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

У відповідності до ст. 259 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Законодавцем чітко визначено, що саме опис вкладення до цінного листа є належним і допустимим доказом у підтвердження факту виконання апелянтом вимог п. 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України. При цьому такий обов'язок - надсилання копії скарги і доданих документів, покладається саме на апелянта.

Натомість, апелянтом до апеляційної скарги не надано доказів (описів вкладення до цінного листа) про надсилання копії апеляційної скарги учасникам справи.

Частиною 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог статті 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно частини 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції роз'яснює скаржнику, що згідно з п. 4 ст. 174, п. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України, у разі не усунення у визначений судом строк недоліків, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулась зі скаргою.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецька будівельна компанія» на ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.04.2019 року по справі №905/2134/16 підлягає залишенню без руху, з наданням апелянту строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись чч. 1, 2 ст. 174, ст. 234, п.2, п.3 ч. 3 ст. 258, ст. 259, ст. 260 Господарського процесуального кодексу України суддя-доповідач,-

УХВАЛИЛА:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецька будівельна компанія» на ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.04.2019 року по справі №905/2134/16 залишити без руху.

2. Товариству з обмеженою відповідальністю «Донецька будівельна компанія» усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

3. Повідомити апелянта, що заява і докази у підтвердження факту усунення недоліків повинні надійти до суду апеляційної інстанції не пізніше п'ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків.

4. Роз'яснити заявнику, що наслідки не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач В.С. Хачатрян