ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р.

м. Харків

Справа № 922/3603/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків

про стягнення 2 821 601,04 грн.

за участю представників:

позивача - не з’явився

відповідача – Басарт Л.А. (довіреність 294/1 від 04.09.2018, свідоцтво № 1126 від 15.12.2003р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України", 26.12.2018 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", про стягнення заборгованості у розмірі 2 821 601,04 грн., з яких: 2072003,01 грн. основний борг, 290573,40 грн. пеня, 101304,08 грн. - 3 % річних, 357720,55 грн. інфляційні втрати. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 42324,02 грн. позивач також просить покласти на відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов’язань за договором № 2604/1617-БО-32 постачання природного газу від 31.10.2016 року в частинні здійснення своєчасної та у повному обсязі оплати за переданий природний газ за період з січня 2017 р. по 13 липня 2018 року. В якості правових підстав позову вказує на норми статей 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 ГК України, статті 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 січня 2019 року прийнято позовну заяву ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/3603/18, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 12.03.2019 у справі № 922/3603/18 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначено справу № 922/3603/18 до судового розгляду по суті на "25" березня 2019 р. о 12:30.

У судовому засіданні 25.03.2019 р. було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 17.04.2019 р. о 12:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні 17.04.2019 р. було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 24.04.2019 р. о 12:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

Під час судового розгляду представник позивача підтвердив факт здійснення відповідачем дій направлених на погашення основного боргу, проте наполягав на задоволенні позовних вимоги в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат у повному обсязі, нарахованих за загальний період з 26.01.2017 р. по 13.07.2018 р. окремо по кожному факту прострочення платежу та за період прострочення. Щодо договору № 146/332 від 09.11.2017р. про організацію взаєморозрахунків, то представник позивача наголосив, що оплата вартості спожитого газу проведена на підставі цього договору у розмірі 778108.00 грн. врахована при здійсненні розрахунку заборгованості відповідача, не спростовує обставин викладених позивачем у позові та наявності заборгованості відповідача за поставлений газ за період з грудня 2016 р. по вересень 2017 р. за договором № 2604/1617-БО-32 постачання природного газу.

У судове засідання 24.04.2019 р. представник позивача не з'явився.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечує частково, про що відповідачем надано відзив на позовну заяву (вх. 2525). Зокрема, позивачем визнана сума основного боргу у розмірі 2072003,01 грн., яка була сплачена на рахунок позивача протягом розгляду справи, та визнано наявність правових підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за період з 18.11.2017 р. (наступного дня після здійснення своєчасного перерахування грошових коштів за договором № 146/332 від 09.11.2017р. про організацію взаєморозрахунків), яким фактично сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ. Згідно контррозрахунку відповідача за період з 18.11.2017 року по 13.07.2018 розмір 3% річних дорівнює 40531,78 грн., розмір інфляційного збільшення – 2184140,90 грн. Щодо нарахованої позивачем пені, то за твердженнями відповідача пеня може бути нарахована лише по зобов’язанням за вересень 2017 року у розмірі 1977,09 грн., тому що за попередній період згідно ч. 6 ст. 232 ГК України пеня не підлягає нарахуванню та стягненню із-за спливу шестимісячного строку. За таких підстав відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 245582,66 грн., 3 % річних – 60772,30 та пені у розмірі 288596,31 грн. Одночасно, відповідач, посилаючись на приписи ч.1 ст.130 ГПК України, просить повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору в розмірі 15540, 02 грн., сплаченого при подачі позову, 15540, 02 грн. судового збору покласти на відповідача, в іншій частині судовий збір розподілити пропорційно в залежності від вирішення спору.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно із положеннями ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

31.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (покупець, відповідач) було укладено договір № 2604/1617-БО-32 постачання природного газу (надалі - Договір), відповідно до умов якого (пункт 1.1), продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2016-2017 роках природний газ ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п.1.2 Договору.)

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили обсяги газу, що планується передати.

Згідно пункту 3.4 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця та газорозподільного автотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному автотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна газу визначена сторонами в розділі 5 Договору (з урахуванням додаткових угод № 1 від 31.10.2016 року до Договору, № 2 від 22.11.2016 року до Договору, № 3 від 30.12.2016 року до Договору, № 4 від 23.01.2017 року до Договору, № 5 від 31.03.2017 року до Договору).

Згідно з пунктом 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати згідно пункту 6.1 Договору, споживач зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних ( з 01.04.2017р. згідно додаткової угоди 16,4 % річних), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2016р. по 30 вересня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Так, на виконання умов вищевказаного договору, протягом грудня 2016р. - вересня 2017 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 8 933 111,01 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу: від 31.12.2016 на суму 3169836,79 грн., від 31.01.2017 на суму 2405601,53 грн., від 28.02.2017 на суму 2039938,99 грн., від 31.03.2017 на суму 1293556,64 грн., від 30.09.2017 на суму 24177,06 грн. Вказані акти приймання-передачі природного газу є узгодженими, мають підписи уповноважених представників сторін, містять печатки підприємств та відповідно до яких наданий природний газ прийнято відповідачем без зауважень та претензій. (арк. справи 33-37).

Позивач у своєму позові вказує, що відповідач за поставлений газ за договором № 2604/1617-БО-32 розрахувався не своєчасно та не у повному обсязі, сума простроченого та несплаченого основного боргу складає 2072003,01 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за Договором № 2604/1617-БО-32, поставивши природний газ відповідачу у строки та в об'ємах, визначених Договором, що підтверджується актами приймання-передачі та не заперечується відповідачем.

Заперечень щодо отримання газу у вказаній кількості та по вказаній ціні відповідач суду не надав, ці обставини визнав.

Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, після відкриття провадження у справі відповідач за поставлений природний газ розрахувався повністю в сумі 2072003,01 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №12369 від 22.02.2019, № 12406 від 28.02.2019, № 12563 від 13.03.2019, № 12569 від 14.03.2019, № 12596 від 15.03.2019, № 12667 від 25.03.2019, які міститься в матеріалах справи (том 1, а.с. 77, 83, 84, 92).

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки основна заборгованість була сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі проте до вирішення спору, тобто предмет спору в цій частині позовних вимог відсутній, а отже провадження в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 2072003,01 грн. підлягає до закриття.

Окрім стягнення основної заборгованості за Договором за поставлений природний газ, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 290573,40 грн. - пені, 3% річних у розмірі 101304,08 грн., інфляційні втрати в сумі 357720,55 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач наголошує, що повну оплату за переданий газ відповідач здійснював з простроченням строку, визначеного договором № 2604/1617-БО-32, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1. Договору, відповідно до якого оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Разом з цим судом встановлено, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, відповідачем ТОВ "Котельні лікарняного комплексу", позивачем НАК "НафтогазУкраїни", ПАТ "Укргазвидобування" був укладений договір № 146/332 від 09.11.2017р. про організацію взаєморозрахунків на суму 778108,00 грн., згідно з п.7 якого відповідачем сплачується заборгованість за природний газ за 2017 р. по договору від 31.10.2016р. № 2604/1617-БО-32, що є предметом даного судового спору, в розмірі 778108,00 грн. за рахунок державної субвенції.

Згідно Закону "Про Державний бюджет України на 2017р." в статті 31 було передбачено виділення субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію.

«Порядок та умови надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» затверджені постановою КМ України від 18.05.2017р. № 332.

На виконання цих нормативних актів та умов договору № 146/332 від 09.11.2017р. про організацію взаєморозрахунків ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" на підставі цього договору про організацію взаєморозрахунків 17.11.2017р. сплатило заборгованість за природний газ в сумі 778108,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 17.11.2017 р. та не заперечується в розрахунках позивача, тобто умови договору № 146/332 від 09.11.2017р. про організацію взаєморозрахунків були виконані належним чином.

Згідно пункту 1 договору встановлено, що предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, що передбачена Законом "Про Державний бюджет України на 2017р." та постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017р. № 332 ( із змінами).

Згідно пункту 2 сторони погоджують перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків, та послідовність виконання сторонами договору.

Згідно пункту 7 сторона четверта - відповідач перераховує на рахунок сторони п’ятої – позивача кошти у сумі 778108 гривень для погашення заборгованості за природний газ 2017 р. згідно з договором від 31.10.2016р. № 2604/1617-БО-32.

Згідно пункту 11 підпункту 2 договору сторони зобов’язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно пункту 16 сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.

Договір про організацію взаєморозрахунків підписано уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток всіх сторін.

«Порядок та умови надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» затверджений постановою КМ України від 18.05.2017р. № 332 , визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію .

Таким чином держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат теплопостачальних підприємств на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Суд зазначає, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків від 09.11.2017 № 146/332-в, позивач у такий спосіб вияв своє бажання здійснити розрахунки, за спожиту відповідачем електроенергію у 2017 році, відповідно до Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за спожиту електричну енергію. Таким чином, після підписання вказаного договору проведення розрахунків за електроенергію здійснюється згідно з умовами договору.

Отже, для застосування санкцій про які заявляє позивач, зокрема пені, передбаченої п. 8.2. договору про постачання електричної енергії, та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату боргу було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором про організацію взаєморозрахунків від 09.11.2017 № 146/332-в, чого позивачем при розгляді даної справи не доведено (аналогічну позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 17.05.2018 у цій справі) .

Відповідно до частин першої та третьої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Судом встановлено, що з моменту укладення договору від 31.10.2016р. між сторонами виникли відносини постачання природного газу, оскільки взаємовідносини сторін підпадають під визначення, які містять ст. 265 ЦК України та ст. ст. 712, 714 ЦК України: коли одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 655, 692 ЦК України факт отримання відповідачем природного газу зумовлює виникнення у нього зобов'язання оплатити його вартість.

З моменту укладення договору від 09.11.2017р. про організацію взаєморозрахунків між сторонами припинено відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, натомість виникли відносини з організації взаєморозрахунків, в силу яких розрахунок за поставлений природний газ, відбувся після укладення вказаних договорів про організацію взаєморозрахунків у порядку і строки, передбачені цим договором.

Судом встановлено, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалось не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але й змінювався порядок і строк виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, який виник на підставі договору постачання газу.

Відповідно до підпункту 2 пункту 11 цього договору сторони зобов'язалися до проведення взаєморозрахунків не вчиняти дій з погашення заборгованості відповідно до договору постачання.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторонами у такий спосіб змінено порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору постачання природного газу.

Договором про організацію взаєморозрахунків не передбачено можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань і підстав для інших грошових вимог.

Відповідно до пункту 16 сторонами погоджено, що після виконання умов вказаних договорів сторони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Тому суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 245582,66 грн., 60772,30 грн. 3 % річних, а також пені за період з 26.01.2017р. по 17.11.2017р., заявлені на підставі п. п. 8.2 договору та ст. 625 ЦК України, у зв'язку з неналежним виконанням п. 6.1 договору № 2604/1617-БО-32 від 31.10.2016р. є безпідставними, оскільки відповідачем своєчасно погашено заборгованість на підставі договору про організацію взаєморозрахунків.

При цьому судом враховано, що здійснити перерахунок інфляційних та 3-% річних за цей період вирахувавши окремо за кожен місяць суму заборгованості, яка повинна була бути сплачена за власний рахунок та за рахунок державних субвенцій на підставі договору № 146/332 від 09.11.2017р. з наявних матеріалів справи неможливо, оскільки позивачем, в порушення приписів ст. 74 ГПК України, таких доказів не надано.

В той же час судом встановлено, що оскільки після проведення виконання договору про організацію взаєморозрахунків 17.11.2017р. залишився борг за природний газ в розмірі 2 072 003,01 грн., то за період з 18.11.2017р. по 13.07.2018р. (в межах позовних вимог) позивач має право на стягнення з відповідача згідно ст. 625 ЦК України інфляційні втрати, 3 % річних та згідно п.8.2. договору пеню за період після оплати по договору про організацію взаєморозрахунків та на суму боргу, що залишилась після виконання договору про організацію взаєморозрахунків.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Враховуючи контррозрорахунки відповідача та перевіривши їх вірність, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 112137,89 грн. та 3 % річних в розмірі 40531,78 грн. за період з 18.11.2017р. по 13.07.2018 р.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача: пеню в порядку п. 8.2. договору у розмірі 290573,40 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з п. 8.2. Договору, у випадку прострочення оплати згідно пункту 6.1 Договору, споживач зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних (з 01.04.2017р. згідно додаткової угоди 16,4 % річних), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином суд констатує, що заперечуючи проти нарахування пені помилково ототожнює позовну давність та приписи частини шостої статті 232 ГК України, у зв'язку з чим суд не приймає до уваги заперечення відповідача в цій частині.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем виконання домовленості за договором № 146/332 від 09.11.2017р. про організацію взаєморозрахунків, тобто з 18.11.2017 р. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Інший граничний строк нарахування пені (більший) сторонами не узгоджений.

Відповідно до статті 6 Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З аналізу пункту 8.1 договору вбачається, що сторонами було реалізовано у договорі право на визначення іншого розміру пені, аніж із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а саме у розмірі 16,4 %, а відтак у даному випадку період нарахування пені обмежується шестимісячним строком, як то передбачено частиною шостою статті 232 ГК України, проте розраховується у розмірі визначеному у п. 8.2 договору.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок пені виходячи з 16,4 % від вартості обладнання в межах шестимісячного строку встановленого частиною 6 ст.232 ГК України.

Таким чином, позивач має право на нарахування пені за період з 18.11.2017 р. по 18.05.2018 р., в межах шестимісячного строку для нарахування пені з дня виникнення прострочення та виходячи з 16,4 % суми заборгованості. За перерахунком суду розмір пені з суми боргу 2072003,01 грн. за період з 18.11.2017 р. по 18.05.2018 р. склав 169438,76 грн., а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню як правомірні саме в цьому розмірі.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, Харківська обл., м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 3; ідент. код 31555944) на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідент. код 20077720) пеню у сумі - 169438,76 грн., три проценти річних у сумі - 40531,78 грн., інфляційні втрати у сумі - 112137,89 грн. та 4831,63 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних - в позові відмовити.

4. В частині вимог про стягнення суми основного боргу закрити провадження у справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "06" травня 2019 р.

Суддя

М.І. Шатерніков