ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

13.05.2019 м.Дніпро Справа № 912/4109/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів: Кощеєв І.М., Іванова О.Г.

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарськогосуду Кіровоградської області від 11.10.2018 року (головуючий суддя - Кабакова В.Г., судді - Вавренюк Л.С., Тимошевська В.В., повний текст рішення складено 16.10.2018р.) у справі №912/4109/16

за позовом Зкритого акціонерного товариства "Агроавтосервіс", м.Олександрія, Кіровоградська область

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, м.Кропивницький

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , м.Олександрія, Кіровоградська область

третя особа 2 , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , м.Олександрія, Кіровоградська область

третя особа 3 , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5 , м.Дніпро

третя особа 4 , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Олександрійська районна державна адміністрація, м.Олександрія, Кіровоградська область

про визнання права на постійне користування земельною ділянкою, заборону розпорядження земельними ділянками

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство "Агроавтосервіс" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру, відповідач), який містить вимоги такого змісту:

- визнати за ЗАТ "Агроавтосервіс" право на постійне користування земельною ділянкою площею 691,4 га на території Олександрійського району Кіровоградської області згідно Державного акту на право постійного користування землею від 10.12.1996, виданого відповідно до рішення Олександрійської районної державної адміністрації від 04.12.1996 № 495-р та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 13;

- заборонити Державному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області до припинення дії права на постійне користування земельною ділянкою площею 691,4 га, яке посвідчене Державним актом на право постійного користування землею від 10.12.1996, розпоряджатись земельними ділянками, які повністю або частково входять в межі земельної ділянки площею 691,4 га на території Олександрійського району Кіровоградської області, право на постійне користування якої посвідчено згідно Державного акту на право постійного користування землею від 10.12.1996, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 13.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просили рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Як на підставу викладених у скаргах вимог, апелянти посилаються на неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Апеляційні скарги обгрунтовані тим, що належні скаржникам на праві власності земельні ділянки мають накладення на земельну ділянку позивача. Скаржники вважають, що при постановленні рішення господарським судом Кіровоградської області їх права були порушені, оскільки їх не було залучено до участі у справі.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги встановила наступне.

Приписами ст. 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Основними засадами судочинства є:

1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом;

2) забезпечення доведеності вини;

3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;

4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором;

5) забезпечення обвинуваченому права на захист;

6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами;

7) розумні строки розгляду справи судом;

8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення;

9) обов'язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 254 цього Кодексу учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже, наведеною нормою визначено коло осіб, які наділені процесуальним правом на оскарження судового рішення, а саме: учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов'язків.

Не залучена до участі у справі особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов'язки, і такий зв'язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на час розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права, інтереси та (або) обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи, або у резолютивній частині рішення суд зазначив про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи.

У разі встановлення господарським судом відповідних обставини суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (частина 2 статті 50 Господарського процесуального кодексу України), та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке порушення норм процесуального права в будь-якому випадку є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося, апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку немає правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб'єкта апеляційного оскарження.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 12.11.2018 у справі №910/2611/18.

В обґрунтування своїх прав на звернення до суду з апеляційними скаргами скаржники зазначають, що рішення господарського суду Кіровоградської області у даній справі порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки їх не було залучено до участі у справі.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного рішення, ЗАТ «Агроавтосервіс» було відмовлено в задоволені позову.

Звертаючись з апеляційними скаргами на рішення господарського суду від 11.10.2018р. у даній справі скаржники просять рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Разом з тим, при вирішенні спору у цій справі по суті, з огляду на предмет і підстави заявленого позову, питання про майнові права та законні інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вирішувалися, у мотивувальній та резолютивній частинах судового рішення не наведено будь-яких висновків щодо прав та обов'язків скаржників стосовно сторін у справі; скаржники не є сторонами у спірних правовідносинах.

Отже, звертаючись з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не доведено, яким саме чином оскаржуване рішення вирішує питання про їх права та обов'язки.

За таких обставин, апеляційне провадження за апеляційними скаргами особ, які не брала участі у справі, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.10.2018 у справі № 912/4109/16 підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що питання про права і обов'язки скаржників господарським судом першої інстанції не вирішувались, доводи апелянтів щодо суті оскаржуваного судового рішення господарського суду першої інстанції, колегією суддів не розглядаються.

Керуючись ст.ст. 234, 264 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.10.2018 у справі № 912/4109/16 закрити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 15.05.2019.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Кощеєв