РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2019Справа № 910/2358/19

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Автотранс-ойл»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд»

про стягнення 305 861,14 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Автотранс-ойл» (надалі - ТОВ «Торговий Дім Автотранс-ойл») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд» (надалі - ТОВ «Техойл Трейд») про стягнення 305 861,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого на підставі договору поставки нафтопродуктів №Т-1505-17/2 від 15.05.2017 товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 286 857,79 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 17 541,55 грн. та 3% річних у розмірі 1 461,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена ухвала суду вручена ТОВ «Техойл Трейд» 15.03.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №537, проте відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

15.05.2017 між ТОВ «Торговий Дім Автотранс-ойл» (продавець) та ТОВ «Техойл Трейд» (покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів №Т-1505-17/2 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором продавець зобов`язується передавати у власність і відпускати покупцеві нафтопродукти через мережу автозаправних станцій продавця по одноразових бланках-дозволу (талонах), які дають право на отримання нафтопродуктів і належать покупцю, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати нафтопродукти згідно умов договору. Покупець купує нафтопродукти з комерційною метою для подальшого їх перепродажу.

Згідно з п. 2.4 Договору передача пального покупцеві здійснюється на умовах EXW - АЗС продавця (за умови інтерпретації термінів відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс-2010»). Право власності на пальне вважається переданим покупцеві у момент його фактичного відпуску з АЗС продавця або у момент оплати, в залежності від того, яка з подій настане раніше. Зобов`язання продавця передати пальне вважається виконаним в момент фактичного відпуску пального за бланками на АЗС продавця.

Кількість продукції вказується в бланках-дозволу (талонах) і відображається в накладних, оформлених належним чином (п. 3.2 Договору).

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що оплата товару здійснюється на умовах попередньої оплати на підставі рахунку-факури шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. Днем перерахування коштів вважається дата зарахування коштів на р/р продавця. Разом з тим, даний пункт не виключає можливості за письмовою згодою сторін здійснення оплати на умовах відстрочки платежу, про що сторони укладають додаткову угоду.

На виконання умов Договору у жовтні-листопаді 2018 року позивачем передано відповідачу товар на загальну суму 539 677,30 грн., що підтверджується зведеними видатковими накладними №30-11-335 від 30.11.2018, №30-11-765 від 30.11.2018, №31-10-759 від 31.10.2018, №31-10-366 від 31.10.2018 та актами прийому-передачі бланків дозволу від 08.12.2018 та 12.11.2018, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Як стверджує позивач, відповідачем частково оплачено поставлений на підставі Договору товар на загальну суму 252 819,51 грн., що підтверджується актами звірки взаємних розрахунків та не заперечується відповідачем.

Так, позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру №01-12-2/АЗС від 01.12.2018 на суму 286 857,79 грн.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого згідно Договору товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 286 857,79 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується (зведені видаткові накладні №30-11-335 від 30.11.2018, №30-11-765 від 30.11.2018, №31-10-759 від 31.10.2018, №31-10-366 від 31.10.2018 та акти прийому-передачі бланків дозволу) факт поставки у жовтні-листопаді 2018 року позивачем відповідачу товару згідно Договору на загальну суму 539 677,30 грн.

В свою чергу, відповідачем частково оплачено отриманий у жовтні-листопаді 2018 року на підставі Договору товар на загальну суму 252 819,51 грн., що підтверджується актами звірки взаємних розрахунків, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 5.2 Договору заборгованість відповідача за поставлений товар становить 286 857,79 грн., а строк виконання грошового зобов`язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 286 857,79 грн. за переданий у жовтні-листопаді 2018 року на підставі Договору товар. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Торговий Дім Автотранс-ойл» про стягнення з ТОВ «Техойл Трейд» заборгованості у розмірі 286 857,79 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 17 541,55 грн. та 3% річних у розмірі 1 461,80 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.12.2018 по 31.01.2019.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що прострочку оплати поставленого, але не оплаченого товару, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки (несплати) від вартості несплаченої суми.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 17 541,55 грн. та 3% річних у розмірі 1 461,80 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ТОВ «Техойл Трейд» на користь ТОВ «Торговий Дім Автотранс-ойл» заборгованості у розмірі 286 857,79 грн., пені у розмірі 17 541,55 грн. та 3% річних у розмірі 1 461,80 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Автотранс-ойл» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, будинок 4 А, офіс 208; ідентифікаційний код 40458839) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Автотранс-ойл» (36008, м. Полтава, вул. Кагамлика, будинок 35; ідентифікаційний код 36324681) заборгованість у розмірі 286 857 (двісті вісімдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн. 79 коп., пеню у розмірі 17 541 (сімнадцять тисяч п`ятсот сорок одна) грн. 55 коп., 3% річних у розмірі 1 461 (одна тисяча чотириста шістдесят одна) грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 4 587 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят сім) грн. 92 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий