ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" квітня 2019 р. м. Ужгород Справа № 907/575/18

За позовом Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача Колективного сільськогосподарського підприємства Руськополівське, с. Руське Поле Тячівського району

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Солотвино, с. Ляхівці Ужгородського району

про визнання недійсним і припинення на майбутнє договору про спільну діяльність (простого товариства) від 07.09.2017 року, укладеного між Колективним сільськогосподарським підприємством Руськополівське та Товариством з обмеженою відповідальністю Агро-Солотвино,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Штундер Д.Л.

представники:

Прокуратури Лемак Р.В., прокурор відділу прокуратури Закарпатської області,

службове посвідчення № 040374 від 19.01.2016 року

Позивача Сатмарі Н.М., довіреність № 31-7-0.72-1/62-19 від 02.01.2019 року

Відповідача 1 Аваєва Н.В., заступник директора з юридичних питань

Відповідача 2 Волков П.О., заступник директора

СУТЬ СПОРУ: Тячівською місцевою прокуратурою Закарпатської області заявлено позов в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, м. Ужгород до відповідача Колективного сільськогосподарського підприємства Руськополівське, с. Руське Поле Тячівського району та до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Солотвино, с. Ляхівці Ужгородського району про визнання недійсним і припинення на майбутнє договору про спільну діяльність (простого товариства) від 07.09.2017 року, укладеного між Колективним сільськогосподарським підприємством Руськополівське та Товариством з обмеженою відповідальністю Агро-Солотвино.

Тячівською місцевою прокуратурою Закарпатської області заявлено позов в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, м. Ужгород до відповідача Колективного сільськогосподарського підприємства Руськополівське, с. Руське Поле Тячівського району та до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Солотвино, с. Ляхівці Ужгородського району про визнання недійсним і припинення на майбутнє договору про спільну діяльність (простого товариства) від 07.09.2017 року, укладеного між Колективним сільськогосподарським підприємством Руськополівське та Товариством з обмеженою відповідальністю Агро-Солотвино.

Позовні вимоги прокуратури обґрунтовані тим, що КСП Руськополівське, використовуючи на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 011 № 00046 від 24.06.1994 року, який виданий радгосп-заводу Руськополівський, земельні ділянки на території Руськополівської сільської ради, загальною площею 1487,9 га, уклало з ТОВ Агро-Солотвино 07.09.2017 року договір про спільну діяльність (простого товариства), який, на думку прокурора, є удаваним. Так, з аналізу змісту вказаного договору, прокурор наполягає, що КСП Руськополівське фактично передало ТОВ Агро-Солотвино у платне користування земельну ділянку, при цьому не уклавши договору оренди земельної ділянки у відповідності до вимог Земельного кодексу України та Закону України Про оренду землі, що свідчить про удаваність вказаного правочину.

Представником Тячівської місцевої прокуратури у підготовчому засіданні було подано письмове клопотання № 102-100-18 від 05.02.2019 року (вх. № 02.3.1-07/1995/19 від 07.02.2019 року) про зупинення провадження у даній справі до вирішення пов`язаної з нею справи № 907/475/17. Клопотання обґрунтовано тим, що Господарським судом Закарпатської області розглядається справа № 907/475/17 за позовом Тячівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, Тячівської міської ради до КСП Руськополівське про припинення права постійного користування земельної ділянки, яка перебувала в користуванні радгосп-заводу Руськополівський на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії 0 НОМЕР_1 № НОМЕР_2 від 24.06.1994 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46 площею 1487,9 га, визнання недійсним вказаного Державного акту та зобов`язання КСП Руськополівське вжити заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які знаходяться під будівлями КСП Руськополівське в с. Руське Поле. На думку, прокурора, вирішення справи № 907/575/18 до вирішення справи № 907/475/17 є об`єктивно неможливим, оскільки у справі № 907/475/17 буде вирішено питання правомірності користування КСП Руськополівське спірними земельними ділянками на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії 0 НОМЕР_3 ЗК № 00046 від 24.06.1994 року, що має суттєве значення для розгляду даної справи, оскільки напряму впливає на обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Присутні в судовому засіданні прокурори та позивач підтримали заявлене клопотання в повному обсязі. Представники відповідачів проти задоволення такого клопотання судом усно заперечили.

Розглянувши заявлене клопотання про зупинення провадження у справі, заслухавши представників учасників процесу та оцінивши викладені ними доводи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі з огляду на наступне.

Статтею 227 ГПК України визначено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При цьому, пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

З огляду на предмет позовних вимог та те, що в ході розгляду даної справи по суті заявлених позовних вимог про визнання недійсним і припинення на майбутнє договору про спільну діяльність (простого товариства) від 07.09.2017 року, укладеного між Колективним сільськогосподарським підприємством Руськополівське та Товариством з обмеженою відповідальністю Агро-Солотвино суд здійснюватиме правову оцінку як спірного договору, з підстав, заявлених прокурором, так і правомочності сторін для його укладення, встановлюватиме обставини наявності чи відсутності права на користування та розпорядження земельними ділянками, які є предметом спірного договору, відтак, обставин неможливості розгляду даної справи до розгляду справи № 907/475/17 станом на день підготовчого засідання судом не встановлено. У зв`язку з цим, у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі № 907/575/18 належить відмовити повністю.

Щодо поданого відповідачем 2 клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне. В обґрунтування своїх доводів заявник посилається на наявність передбачених пунктами 1, 4 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення такого клопотання, а саме: прокурором при поданні позову не обґрунтовано наявності визначених законодавством підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, а також без поважних причин не подано неодноразово витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору.

З приводу заявлених доводів та з огляду на подані в ході підготовчого провадження прокурором додаткові пояснення судом встановлено наступне.

Позов у справі, що розглядається, подано прокурором в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, як органу, уповноваженого відповідно до ст. 122 Земельного кодексу на розпорядження від імені держави земельними ділянками, які є предметом оскаржуваного договору, а позовні вимоги аргументовано порушенням інтересів держави, які стосуються володіння, користування та розпоряджання землями, здійснення належного контролю за охороною та використанням земельних ресурсів, а також здійснення повноважень щодо реалізації державної політики у сфері регулювання земельних відносин, оскільки внаслідок таких дій (незаконної передачі земель у користування під видом укладення договору про спільну діяльність) органом місцевого самоврядування не отримуються кошти, що повинні були надходити до бюджету у вигляді орендної плати за користування земельними ділянками, а позивач - Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області, неналежно виконує свої повноваження щодо захисту інтересів держави, що проявляється у несвоєчасному вжитті заходів щодо усунення порушення або звернення до суду з позовом про визнання недійсним спірного Договору. Саме тому прокурор вважає, що має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів, в зв`язку з чим і звернувся до суду з позовом, який розглядається в межах господарської справи № 907/575/18.

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Як встановлено судом, при зверненні з даним позовом в обґрунтування необхідності захисту інтересів держави прокурор вказав на тривалу бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, тобто з моменту укладення спірного договору (з 07.09.2017 року), до моменту заявлення прокуратурою позовної заяви (20.08.2018 року), ним не здійснено жодних заходів на припинення правопорушення, в тому числі в судовому порядку. Наголосив також, що лише на вимогу Тячівської місцевої прокуратури Головним управлінням Держгеокадастру в Закарпатській області проведено перевірку законності використання вказаних у спірному договорі земельних ділянок, що, на думку прокурора, також свідчить про неналежний захист цим органом інтересів держави, а тому вважає своє представництво в суді інтересів держави підставним.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005 року, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009 року, заява N 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 року № 1604(2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року зі справи N 806/1000/17).

У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" спричиненням шкоди державі внаслідок незаконної передачі земельних ділянок під видом укладення договору про спільну діяльність, внаслідок чого орган місцевого самоврядування не отримує належної плати за користування вказаними землями.

Водночас, пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку, який застосовано у справі, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 924/1237/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснюючи свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015 року).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.

Повноваження Держгеокадастру на території Закарпатської області здійснюється Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області, яке діє на підставі Положення, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року № 308.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення про Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (надалі - Положення про Управління) затвердженого наказом Головного управління від 04.01.2017 року № 1 відповідно до покладених на нього завдань: здійснює державний нагляд (контроль), у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Відповідно до пункту 6 Положення про Головне управління посадові особи в межах своїх повноважень мають право, зокрема: звертатись до суду з позовом щодо відшкодування витрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився, та інші.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області відповідно до положень чинного законодавства наділене правом і має можливість самостійно вирішувати питання щодо відновлення порушених прав в межах наданих законом повноважень, у тому числі шляхом звернення до суду.

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області прокурор зазначає, що позовна заява вжита як захід прокурорського реагування та направлена на захист майнових прав держави, якій спричинено шкоду внаслідок неправомірного передання земельних ділянок в користування іншій особі без дотримання процедури і без достатніх правових підстав, внаслідок чого держава не отримує орендної плати за таке користування. При цьому, прокурор посилається на неналежне здійснення позивачем захисту інтересів держави.

Однак, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснюють встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Беручи до уваги завдання підготовчого провадження, в ході його проведення суд неодноразово зобов`язував прокурора подати додаткове нормативне та доказове обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави в суді за заявленими позовними вимогами. Проте, доказів вищенаведеного чи інших доказів, що державний орган не здійснює своїх повноважень прокурором не наведено.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України враховується господарським судом при розгляді цієї справи.

Таким чином, прокурором недотримано встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом.

З огляду на вказані обставини справи, сама присутність прокурора на судовому процесі на стороні позивача ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, та створює відчуття нерівності у сторін.

Таким чином, у справі судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання позивачем, який є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

За таких обставин, з огляду на відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, поданий ним позов є таким, що поданий особою, яка не має процесуальної дієздатності, відтак, підлягає залишенню без розгляду на підставі наведеної норми.

Такого висновку суд дійшов також і з огляду на те, що у разі вирішення спору по суті безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового акта у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України

При цьому, суд констатує, що відповідний уповноважений орган держави позивач у справі, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

В той же час, твердження відповідача 2 про неподання позивачем витребуваних судом доказів є помилковим. На виконання вимог ухвал суду прокурором подавались: пояснення від 29.10.2018 року № 102-100-18, клопотання про долучення доказів від 10.12.2018 року № 102-100-18 та додаткові пояснення від 12.12.2018 року № 102-100-18, які, однак, судом розцінені як такі, що не підтверджують викладені в позові обставини, тобто, є неналежними та недостатніми. Наведене спростовує доводи заявника про ігнорування прокурором вимоги ухвал суду та, відповідно, наявність підстави для залишення позову без розгляду, відтак, відхиляються судом.

Керуючись ст. 53, п. 1 ч. 1 ст. 226, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, м. Ужгород № 102-100-18 від 20.09.2018 року (вх. № 02.3.1-12/617/18 від 01.10.2018 року) залишити без розгляду.

2. На підставі ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Апеляційна скарга на ухвалу суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали). Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду.

3. Ухвалу надіслати сторонам у справі.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

У зв`язку з відпусткою, відрядженням та тимчасовою втратою працездатності судді Пригари Л.І. повний текст ухвали складено та підписано 11.05.2019 року.

Суддя Пригара Л.І.