ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/15/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П.А., секретар судового засідання Клапків Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерне товариство "Укрсоцбанк", вул. Ковпака, буд.29,м. Київ,03150

представник: адвокат Матвійчук М.З., м.Івано АДРЕСА_1

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Аркона" вул.Л.Українки, буд. 32а,м. Коломия, Івано-Франківська область,78200

про стягнення заборгованості в сумі 678 994 грн 35 к.

за участю:

Від відповідача: Карпов Володимир Сергійович - директор, (посвідчення № від 08.06.16 ); Осів ОСОБА_1 - адвокат (довіреність № б/н від 03.04.19)

від позивача: не з"явився

встановив

У провадженні Господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з ТОВ "Аркона" заборгованості за договором про надання кредитних послуг № 355-24/2-042, у розмірі 678994,35грн., з яких: 272663,80 сума заборгованості за кредитом, 186174,97 грн. заборгованість за відсотками, 99249,62 грн. інфляційні втрати за кредитом, 99249,62 грн. інфляційні втрати за відсотками та 42535,55грн. сума заборгованості зі сплати 3% річних, на підставі ст.ст. 11,509,525,526,530 553, 623, 624,625 ЦК України. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 03.01.2019 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Господарського суду івано-Франківської області від 05.04.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд по суті.

Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення із відповідача 678994,35грн. заборгованості згідно кредитного договору № 355-24/2-042.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.10.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ТзОВ"Аркона" укладено кредитний договір № 355-24/2-042, згідно з яким позивачем надано відповідачу у кредит у розмірі 423062,00грн., що підтверджується меморіальним ордером №01-003 від 18.10.2006року та платіжним дорученням № 2524 від 18.10.2006. Відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 29.12.2018. заборгованість останнього перед позивачем за договором становить 678994,35 грн., з яких: 272663,80 сума заборгованості за кредитом, 186174,97грн. заборгованість за відсотками, 99249,62 грн. інфляційні втрати за кредитом, 99249,62грн. інфляційні втрати за відсотками та 42535,55грн. -сума заборгованості зі сплати 3% річних.

06.03.2019 від відповідача надійшов відзив на позов (вх. 39991/19), у якому він просив суд застосувати позовну давність до правовідносин, які є предметом судового розгляду та у зв`язку із цим відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Наголосив, що на час звернення позивача до суду із позовом, а саме 31.12.2018, спливла встановлена законом 3-річна позовна давність для стягнення основного боргу за кредитним договором. Крім того, відповідач у судовому засіданні та у запереченні на відповідь ( вх. 6004/19 від 05.04.2019), що пред`явивши до позичальника Вимогу №21/45-05/67-126 від 06.04.2010 року банк змінив строк дії кредитного договору на 07.05.2010. Відповідач наголошує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Натомість у відповіді на відзив ( вх. 5163/19 від 26.03.2019) позивач наголошував на тому, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності, оскільки початок перебігу позовної давності переривався. Позивач зазначає, що 13.12.2017 Львівський апеляційний господарський суд виніс постанову у справі № 909/1426/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТзОВ «Аркона» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №355-24/2-042 від 18.10.2006 року, яким у задоволенні позову було відмовлено у зв`язку із тим, що опис предмета іпотеки в договорі іпотеки та позовній заяві не відповідає опису квартири в технічній документації та свідоцтві про право власності, та позивач не ставив перед судом вимоги про виселення зареєстрованих в іпотечній квартирі осіб, що вимагається Законом України «Про іпотеку» (копія є в матеріалах справи). Позивач вказує, що предметом позовних вимог у даній справі є стягнення заборгованості за тим же Кредитним договором, що і у справі вказаній вище. Крім того, позивач зазначає, що 08.02.2011 року позивач подав до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позовну заяву про стягнення заборгованості з ТзОВ «Аркона»; 21 вересня 2012 року та 23 жовтня 2013 року директор ТзОВ" Аркона" подавав заяви ПАТ "Укрсоцбанк", у яких визнавав заборгованість за кредитним договором №355-24/2-042 і просив надати дозвіл на продаж предмета іпотеки для погашення заборгованості за договором кредиту №355-24/2-042. Таким чином позивача звертає увагу суду, що позовна давність зі стягнення заборгованості за кредитним договором №355-24/2-042 переривалася у спосіб, передбачений ч. ч. 1, 2 ст.264 ЦК України.

Крім того, позивач у відповіді на відзив (вх.№ 5163/19 від 26.03.2019) просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності у справі справа № 909/15/19 за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ТзОВ «Аркона» про стягнення заборгованості за Кредитним договором та поновити АТ «Укрсоцбанк» строк позовної давності на звернення до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркона» про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 355-24/2-042 від 18.10.2006 року. При цьому позивач зазначає, що 19.06.2014 року Господарський суд міста Києва у справі № 910/8043/14 за заявою ТзОВ «Аркона» про скасування згаданого рішення Третейського суду прийнято ухвалу, якою заяву задоволено, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у складі третейського судді Стеценка В.П. від 15.03.2011 р. у справі №189/11 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркона" про стягнення заборгованості скасовано повністю.

15.10.2014 року Вищий господарський суд України виніс постанову якою постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2014 року скасовано, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.06.2014 року залишено в силі. Таким чином , позивач вказує, що змушений був вживати додаткові дії щодо захисту свого порушеного права а тому звернувся до суду 24.12.2014 року із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Постановою Апеляційного господарського суду 13.12.2017року в позові було відмовлено, а ухвалою Верховного Суду від 06.12.2018 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження по справі. У цій же відповіді на відзив, одночасно позивач вважає що в даній справі строк позовної давності станом на 24.12.2014 року не був пропущений, а починаючи із вказаної дати і по 06.12.2018 року такий пропущено з поважних причин, адже позивач не безпідставно вважав своє право захищеним до поки не було відмовлено в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, отже є усі підстави для захисту порушеного права позивача поза межами строку позовної давності.

Матеріалами справи підтверджено, що 18 жовтня 2006 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) в особі начальника Коломийського відділення Івано-Франківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» та ТзОВ «Аркона» (позичальник) укладено договір кредиту № 355/24/2-042 (далі договір), відповідно до п.1.1 якого кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 423062, 00 грн зі сплатою 17, 5 % річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку 1 до цього договору, що є його невідємною складовою частиною. Графік погашення суми основної заборгованості відображено в п. 1.1. договору, а кінцевим терміном повернення заборгованості визначено 10.10.2013.

Загальними Зборами Акціонерів 26 квітня 2018 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та зміну найменування (назви) Банку з ПАТ "Укрсоцбанк" на АТ "Укрсоцбанк", який є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ "Укрсоцбанк"

Кредит надається позичальнику для придбання 3-х кімнатної квартири загальною площею 106, 68 кв.м. в житловому будинку на діл. 1 у 3-му мікрорайоні м/ж Позняки у Дарницькому районі м. Києва по договору № КНТР-012192/кВ від 19.09.2006, укладеного з КУП «Фінансова компанія «Житлоінвест» (п. 1.2 договору).

Пунктом 3.3.5. Кредитного договору передбачено - позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитору проценти в порядку визначеному 2.5., 2.7.-2.10. цього договору.

Згідно п. 7.3. Кредитного договору - цей договір набирає чинності з дати його укладення, та діє до остаточного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до п.1.1. Кредитор зобов`язується надати Позичальнику кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 423 062,00 грн, зі сплатою 17,5% річних.

Згідно п. 2.4. - 2.6 Кредитного договору - Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно у останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості в повній сумі.

Сплата процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховано проценти, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Нарахування та сплата процентів за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом.

Пунктом 3.3.5. Кредитного договору передбачено - позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитору проценти в порядку визначеному 2.5., 2.7.-2.10. цього договору.

Згідно п. 7.3. Кредитного договору - цей договір набирає чинності з дати його укладення, та діє до остаточного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до положень Кредитного договору видача кредиту проводиться меморіальним ордером з позичкового рахунку № НОМЕР_1 в Коломийському відділенні АКБ ""Укрсоцбанк». Моментом надання кредиту вважається день першої оплати розрахункових і документів з позичкового рахунку в повній або частковій сумі кредиту (п. 2.1-2.2 Договору).

Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється, у валюті наданого кредиту, щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також і день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п. 2.4 Договору)

Згідно п. 2.5 Договору, сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, на рахунок № НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 2.10 Договору, погашення заборгованості Позичальника за цим Договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за Кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за Кредитом; прострочені комісії; строкові комісії; пеня за порушення строків повернення Кредиту та сплати процентів; штрафні санкції.

Свої зобов`язання за Кредитним договором Позивач виконав, надавши грошові кошти відповідачу, що підтверджується копією Меморіального ордеру № 01-003 від 18.10.2006 року.

ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав ТОВ «Аркона» Вимогу №21/45-05/67-126 від 06.04.2010 року про дострокове погашення кредиту.

У порушення умов Договору, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 26.11.2018 року позивачем нарахована заборгованість у розмірі 678 994,35 грн. Доказів погашення заборгованості відповідач на подав.

Крім того, до господарського суду Івано-Франківської області подано Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" в особі Івано-Франківського відділення ПАТ "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркона" позов про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором посвідченим приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М. від 28.11.2008 р., а саме: трьохкімнатну квартиру № 23 АДРЕСА_2 заг. площею 106,90 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Урлівська, буд. 11/44, м. Київ - належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Аркона" на підставі Свідоцтва про право власності від 20.11.2007 р. для погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" по Договору кредиту № 355-24/2-042 від 18.10.2006 р. яка станом на 12.11.2014 р. становить 667 989,94 грн. з них: заборгованість по кредиту - 272 663,80 грн.; заборгованість по відсотках - 238 795,36 грн.; заборгованість по комісії - 20 396,51 грн.; пеня - 58 258,08 грн.; інфляційні витрати - 77 876,19 грн. та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за стартовою ціною згідно експертної оцінки суб`єкта оціночної діяльності. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2015 у справі № 909/1426/14 провадження припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Львівський апеляційний господарський суд постановою від 30 червня 2015 року скасував ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2015 року, справу №909/1426/14 передав на розгляд господарського суду Івано-Франківської області. Постанова залишена без змін Вищим господарським судом України. Постановою від "13" грудня 2017 р. постановив апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аркона» задовольнити частково, рішення Господарського суду Господарського суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2016 року у справі 909/1426/14 скасувати. Суд прийняв нове рішення: відмовити Публічному акціонерному товариству "Укрсоцбанк" у задоволенні позову про стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, а саме: трьохкімнатну квартиру №23, заг. площею 105,50 кв.м, що знаходиться за адресою вул. Урлівська, буд. 11/44, м. Київ, належить ТзОВ «Аркона» на підставі Свідоцтва про право власності від 20.11.2007р.

Крім того, 08.02.2011 року позивач подав до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позовну заяву про стягнення заборгованості з ТзОВ «Аркона»;

ТзОВ "Аркона" 21 вересня 2012 року та 23 жовтня 2013 року подавала заяви ПАТ "Укрсоцбанк", у яких визнавало заборгованість за кредитним договором №355-24/2-042 і просило надати дозвіл на продаж предмета іпотеки для погашення заборгованості за договором кредиту №355-24/2-042.

15.10.2014 року Вищий господарський суд України виніс постанову якою постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2014 року скасовано, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.06.2014 року залишено в силі. Таким чином, позивач вказує, що змушений був вживати додаткові дії щодо захисту свого порушеного права а тому звернувся до суду 24.12.2014 року із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Постановою Апеляційного господарського суду 13.12.2017року в позові було відмовлено, а ухвалою Верховного Суду від 06.12.2018 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження по справі.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вбачається із встановлених обставин справи, між сторонами було укладено кредитний договір № 355-24/2-042 від 18.10.2006, відповідно до якого позивач надав відповідачу 423062,00грн. у тимчасове користування, позивачем надано відповідачу у кредит у розмірі 423062,00грн., що підтверджується меморіальним ордером №01-003 від 18.10.2006року та платіжним дорученням № 2524 від 18.10.2006.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідач зазначає про пропущення позивачем строку позовної давності.

За приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) -ст.266 ЦКУ.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Право на позов щодо стягнення суми заборгованості по кредиту (в т.ч. і дострокового стягнення) виникло у Позивача саме з 07 травня 2010 року і відповідно саме з даної дати починає перебіг строку позовної давності.

Позивач 06.04.2010 надіслав ТОВ «Аркона» Вимогу №21/45-05/67-126 від 06.04.2010 року про дострокове погашення кредиту.

Відповідно, позивач скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, направив на адресу позичальника вимогу про дострокове стягнення всієї суми боргу за кредитним договором (кредиту, відсотків, комісії) протягом 30-ти календарних днів та попередив, що у випадку відмови виконати вимогу банку, останнім буде вжито заходів задоволення вимог кредитора в порядку встановленому чинним законодавством України.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника.

Аналогічну позицію Верховний Суд України виклав у своїх постановах від 02.12.2015 року у справі № 6-1349цс15, від 27.01.2016 року у справі № 6-990цс15.

Таким чином, право на позов щодо стягнення суми заборгованості по кредиту (в т.ч. і дострокового стягнення) виникло у позивача саме з 07 травня 2010 року і відповідно саме з даної дати починає перебіг строку позовної давності, що відповідно до ч.І ст.261 ЦК України є початком перебігу позовної давності вимог позивача до відповідача у справі - №909/15/19.

Позивач звернувся з позовом до ТОВ «Аркона» 31.12.2018, тобто з пропуском строку позовної давності, який передбачений ст. 257 ЦК України.

За визначенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, Зокрема, в статті 257 ЦК України вказано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги.

Пред`явлення 31.12.2014 позивачем позову до відповідача, як іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки не вплинуло на перебіг строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивачем не доведено, що відповідач під час перебігу строку позовної давності за цими вимогами вчинив дії про визнання обов`язку виконання зобов`язання за кредитним договором.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що наслідком спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові,

Таким Позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до відповідача, з вимогами про стягнення заборгованості.

Позивач зазначає, що станом на 24.12.2014 року (дата подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки) позовна давність не сплила, а отже на думку позивача пред`явлення 24.12.2014 позову перервало позовну давність відповідно до ст.264 ЦК України.

Пред`явлення позивачем 24.12.2014 позову до ТОВ «Аркона», як іпотекодавця (справа Господарського суду Івано-Франківської області № 909/1426/14) не вплинуло на перебіг строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Норма ч. 2 ст. 264 ЦК України визначає підставою для переривання перебігу позовної давності пред`явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржником - за кредитним договором; між кредитором і іпотекодавцем - за відповідним договором іпотеки, або ж ці відносини можуть врегульовуватись одним кредитним договором, що не змінює суті окремих договірних відносин (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, викладеної в Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин від 07.10.2010 р.).

Позивач пред`явив 24.12.2014 позов до ТОВ «Аркона» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а з позовом про стягнення заборгованості (справа №909/15/19) звернувся 31.12.2018 (ухвала про відкриття провадження у справі №909/15/19 від 03.01.2019).

Таким чином на момент пред`явлення позову у справі №909/15/19 (31.12.2018року) сплив трирічний строк позовної давності.

Позивач зазначає, що в даній справі строк позовної давності станом на 24.12.2014 року не був пропущений, а починаючи із вказаної дати і по 06.12.2018 року такий пропущено з поважних причин, адже позивач не безпідставно вважав своє право захищеним до поки не було відмовлено в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, отже є усі підстави для захисту порушеного права позивача поза межами строку позовної давності.

Таке твердження не ґрунтується на нормах чинного законодавства та суперечить фактичним обставинам справи.

Право може бути захищеним лише при ухвалені рішення про задоволення позову. Пред`явлення позову не свідчить, що право захищене. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі № 909/1426/14 скасовано рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.11.2016.

Відповідно до ст.85 ГПК України (у редакції чинній до 15,12.2017) рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення (п.2 ст.103 ГПК України у редакції чинній до 15.12.2017).

Відповідно до ст.105 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Таким чином, відмова у задоволенні позову не свідчить про поважність пропуску позовної давності.

Водночас, встановлення обставин, які свідчать про поважність причин пропуску позовної давності, здійснюється судом за загальними правилами доказування, визначеними процесуальним законом. Визначаючи поважною причину пропуску позовної давності, суд у своєму рішенні повинен послатися на відповідні докази. За законодавством поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторін, та пов`язані із дійсними істотним перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій. До поважних причин також слід віднести причини, за якими кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого порушеного права, але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежать та не знаходилися під його контролем.

Пред`явивши до позичальника Вимогу №21/45-05/67-126 від 06.04.2010 року банк змінив строк дії кредитного договору на 07.05.2010.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Про припинення права кредитодавця на нарахування передбачених договором процентів за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України зазначено також у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у ній частині змінений кредитором, то засвідчено о судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між: сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Отже, проценти можуть нараховуватися в межах строку кредитування.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12:

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 3 огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, суд приходить до висновку, що кредитодавець (позивач) не має права нараховувати проценти поза строком кредитування, тобто після 07.05.2010, а у позичальника відсутній обов`язок сплати таких процентів.

Щодо вимоги позивача визнати поважними причини пропуску строку позовної давності у справі справа № 909/15/19 та вимоги поновити АТ «Укрсоцбанк» строк позовної давності на звернення до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркона» про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 355-24/2-042 від 18.10.2006 року суд зазначає наступне.

Сплив позовної давності не припиняє зобов"язання і не є підставою для припинення самого права. Однак пропуск цього строку без поважних причин є підставою для відмови в позові (частина четверта статі 267 Цивільного кодексу України).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п"ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

При цьому закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності, тому дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір. Питання щодо поважності цих причин, тобто, наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Встановлення обставин, які свідчать про поважність причин пропуску позовної давності, здійснюється судом за загальними правилами доказування, визначеними процесуальним законом. Визначаючи поважною причину пропуску позовної давності, суд у своєму рішенні повинен послатися на відповідні докази. За законодавством поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторін, та пов`язані із дійсними істотним перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій. До поважних причин також слід віднести причини, за якими кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого порушеного права, але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежать та не знаходилися під його контролем.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Позивач у відповіді на відзив ( вх. 5163/19 від 23.06.2019) зазначив, що доказом вчинення конкретних дій відповідача, що свідчать про визнання ним боргу до моменту спливу строку позовної давності є листи ТзОВ "Аркона" від 21 вересня 2012 року та 23 жовтня 2013 року, у яких визнавав заборгованість за кредитним договором №355-24/2-042, отже, строк .

Проте, позивачем не наведено жодних інших причин поважності чи наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову у період з 23.10.2013 по 23.10.2016 .

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати в порядку ст 129 ГПК України залишити за позивачем.

Керуючись ст 129-1 Конституції України, ст.ст.256-267, 631, 1048, 1054 ЦК України. ст.ст. 74, 76-80, 129, 231, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в

в позові Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркона" про стягнення заборгованості в сумі 678 994 грн 35 к. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.05.2019

СУДДЯ ШКІНДЕР П.А.