ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3443/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради, м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медея-М", м.Харків
про стягнення 1 564 200,94грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 08-21/1/2-19 від 02.01.2019

від відповідача: ОСОБА_2, ордер ХВ №1246 від 02.01.2019

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (далі за текстом - позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медея-М" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 1564200,94грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач у період з 01.09.2017 по 30.11.2018 не сплачував грошові кошти за користування частиною земельної ділянки площею 6990,08кв.м., розташованою за адресою: м.Харків, вул.Морозова, 13, яка належить територіальній громаді м.Харкова, і відповідно до статей 1212-1214 ЦК України зобов'язаний відшкодувати безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 1564200,94грн.

Ухвалою від 18.12.2018 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.01.2019.

16 січня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість. При цьому, зазначив, що він є власником лише частини нежитлових приміщень, розташованих в будівлі літ."Х-4" по вулиці Морозова, 13 у м.Харкові, а тому не може отримати в оренду земельну ділянку, на якій дана будівля розташована. Позивач не надав витяг на земельну ділянку по вулиці Морозова, 13 у м.Харкові, в якому зазначаються відповідні відомості щодо земельної ділянки, а тому не можливо встановити власників/користувачів даної земельної ділянки. Надані позивачем розрахунки позовних вимог не відповідають вимогам щодо офіційних документів. При цьому, позивач не надав витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка начебто використовується TOB "Медея-М", відомості яких є обов'язковими при визначенні орендної плати.

У підготовчому засіданні 16.01.2019 судом оголошено перерву до 12.02.2019.

У підготовчому засіданні 12.02.2019 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, а також оголошено перерву до 12.03.2019.

12 березня 2019 року від позивача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що додані до позову розрахунки розміру позовних вимог складені у відповідності до рішення Харківської міської ради від 20.11.2015 №7/15, яким затверджено Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради, а також наказу директора Департаменту від 26.02.2018 №12. Не погодився з твердженням відповідача про те, що він не є власником будівлі в цілому, а тому не має права на оформлення договору оренди земельної ділянки. При цьому зазначив, що відповідно до статті 206 ЗК України використання землі є платним. Оскільки відповідач разом з іншими суб'єктами господарювання є співвласником будівлі літ."Х-4" по вулиці Морозова, 13 у м.Харкові, він фактично використовує відповідну земельну ділянку, розмір якої визначено пропорційно розміру частки відповідача у цій будівлі. Крім того, позивачем надано розширені пояснення щодо розрахунку розміру позовних вимог з посиланням на норми Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489, Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 № 41/08, Рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 № 1209/13 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013".

Також 12.03.2019 до суду надійшли письмові пояснення відповідача, в яких він додатково зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради чи перебуває у державній власності чи користуванні інших юридичних чи фізичних осіб. В той же час, згідно частини 1 статті 1212 ЦК України повернення безпідставно збережених коштів, які особа мала заплатити за користування земельною ділянкою, здійснюється саме власнику такої земельної ділянки. З наданого позивачем листа відділу у м.Харкові Головного Управління Держгеокадастру у Харківської області від 13.04.2018 №19-20-0.23,08-1162/116-18 неможливо встановити щодо якої саме земельної ділянки по вулиці Морозова, 13 в місті Харкові йде мова. Наданий до позову ОСОБА_1 обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Морозова. 13, не є технічною документацією, витягом з нормативно-грошової оцінки, не є документацією із землеустрою. Даний акт складено без участі осіб (юридичних чи фізичних) чи їх представників, які є власниками нежитлової будівлі (приміщень та їх частин). З акту та доданого до нього плану меж фактичного користування земельною ділянкою, неможливо встановити, яку саме земельну ділянку обстежено та під якою саме будівлею визначено зовнішні межі. Твердження позивача про те, що ТОВ "Медея-М" повинно компенсувати безпідставно збережені кошти пропорційно площі належних йому нежитлових приміщень не відповідає ст. 357 ЦК України, оскільки чинне законодавство не встановлює розміру часток співвласників у праві власності на будівлю, а жодного договору поділу часток у праві спільної часткової власності на будівлю літ. "Х-4" по вул. Морозова, 13 в місті Харкові у порядку ч. 2 ст.357 ЦК України не укладалось. Позивачем не надано суду рішення Харківської міської ради від 20.11.2015 №7/15, Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради, наказ директора Департаменту від 26.02.2018 №12. Посилаючись на пункт 288.5 ПК України, абзац 3 частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель", рішення сесії Харківської міської ради від 22.02.2017 за № 566/17 "Про внесення змін до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013 № 1209/13 "Про затвердження "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013", відповідач зазначає, що визначення розміру орендної плати за земельні ділянки має здійснюватися саме на підставі витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Однак відповідачем такий витяг не надано.

У підготовчому засіданні 12.03.2019 судом оголошено перерву до 18.03.2019.

18 березня 2019 року від позивача надійшли пояснення, у яких він не погодився з доводами відповідача про неможливість укладення договору оренди земельної ділянки.

У підготовчому засіданні 18.03.2019 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 10.04.2019.

У судовому засіданні 10.04.2019 оголошено перерву до 16.04.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 16.04.2019 підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач проти вимог позивача заперечив, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У судовому засіданні 16.04.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Згідно наявної у справі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на нежитлові приміщення підвалу №38, 38а, нежитлові приміщення 1-го поверху №54, 61, 62, 63а, антресолі 1-го поверху №104, 109 загальною площею 8342,2 кв.м. в будівлі літ."Х-4" по вул.Морозова, 13 у м.Харкові з 29.08.2017 зареєстроване за TOB "Медея-М" () на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2017 № 1246.

Отже, відповідач з 29.08.2017 є власником частини нежитлових приміщень в будівлі літ."Х-4" по вул.Морозова, 13 у м.Харкові.

Також з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається наявність інших власників нежитлових приміщень у даному об'єкті нерухомості, а саме: TOB Фірма "СКС" () та TOB "Глобал Інвест Капітал" ().

Відповідно до вищезазначеної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та листа Управління Держгеокадастру у м.Харкові Харківської області від 13.04.2018 №19-20-0.23,08-1162/116-18 речові права відповідача або інших осіб на земельну ділянку по вул.Морозова, 13 у м.Харкові не зареєстровані.

Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст.ст.12, 80, 83 Земельного кодексу України, земельна ділянка площею 2,7446га по вул.Морозова, 13 у м.Харкові перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

03 грудня 2018 року головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ОСОБА_3, за участі інженера-геодезиста ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста від 05.10.2015 №012901) та інженера-землевпорядника ОСОБА_5 (кваліфікаційний сертифікат від 08.02.2018 №013297), проведено обстеження земельної ділянки вул.Морозова, 13 у м.Харкові.

В ході обстеження на місцевості встановлено, що дана земельна ділянка використовується TOB фірма "СКС", ТОВ "Глобал Інвест Капітал" та ТОВ "Медея-М" для експлуатації та обслуговування належних їм нежитлових приміщень в будівлі літ."Х-4".

Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 2,7446га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі.

За результатами обстеження складено відповідний ОСОБА_4 обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки.

Таким чином, відповідач з моменту набуття права власності на частину нежитлових приміщень в будівлі літ."Х-4" і по теперішній час використовує земельну ділянку площею 6990,08кв.м. (частка від 2,7446га) по вул.Морозова, 13 у м. Харкові без виникнення права власності або користування нею та без державної реєстрації цих прав відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України.

При цьому, оскільки власниками нежитлових приміщень в будівлі літ."Х-4" є відповідач та TOB фірма "СКС", ТОВ "Глобал Інвест Капітал" і всі ці суб'єкти господарювання спільно використовують земельну ділянку для для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі, позивач визначив площу земельної ділянки, яка використовується безпосередньо відповідачем, пропорційно до площі належних йому нежитлових приміщень. В результаті цього позивач визначив, що відповідачем використовується частка земельної ділянки в розмірі 6990,08кв.м. від загальної площі земельної ділянки (27446кв.м.).

Відповідно до листа Головного управління ДФС у Харківській області від 05.04.2018 №7308/9/20-40-12-03-19 відповідач не значиться платником плати за землю.

Посилаючись на те, що відповідач не набув у встановленому порядку належних прав власності або користування на дану земельну ділянку та не сплачує грошові кошти за користування нею у встановленому законодавством розмірі, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому на підставі статей 1212-1214 ЦК України просив стягнути з відповідача 1564200,94грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.09.2017 по 30.11.2018.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовий механізм переходу прав на землю, повязаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на обєкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє лише нежитловими приміщеннями загальною площею 8342,2 кв.м. в будівлі літ."Х-4", розташованій на земельній ділянці по вул.Морозова, 13 у м.Харкові. Проте відповідне право щодо земельної ділянки загальною площею 6990,08кв.м. для експлуатації та обслуговування даних нежитлових приміщень за відповідачем не зареєстровано.

При цьому, суд погоджується із застосованим позивачем методом пропорційного визначення площі земельної ділянки, що використовується відповідачем, виходячи із площі належних йому нежитлових приміщень в будівлі літ."Х-4".

Відповідно до частини 10 статті 11 ГПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Зокрема, пунктом 286.6 Податкового кодексу України врегульовано питання нарахування земельного податку (який є різновидом плати за землю) за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб.

Даною нормою ПК України прямо передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності.

За таких обставин, суд вважає доведеним позивачем розмір земельної ділянки, що використовується відповідачем, саме в розмірі 6990,08кв.м.

Частиною 4 статті 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З наявної у справі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що відповідач зареєстрував право власності на нежитлові приміщення в будівлі літ."Х-4" 29.08.2017.

Отже, з 29.08.2017 у нього виникло право власності на ці об'єкти нерухомості, і, відповідно, виник обов'язок щодо здійснення оплати за користування земельною ділянкою, на якій такі об'єкти розташовані.

За таких обставин, позивач правомірно здійснив нарахування сум, що є предметом даного позову, за період з 01.09.2017 по 30.11.2018.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов'язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України).

Таким чином, набувач земельної ділянки фактично зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору, тим самим збільшуючи вартість власного майна, а власник землі (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

За таких обставин, відповідач повинен відшкодувати позивачу безпідставно збережені кошти.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, у даному випадку обов'язок відповідача сплатити суму безпідставно збережених коштів виникає в силу самого користування ним спірною земельною ділянкою без сплати орендної плати, і не залежить від того чи сталося це внаслідок поведінки набувача, потерпілого чи інших осіб, або сталось поза їх волею.

При цьому суд зазначає, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, в обраний позивачем спосіб захисту відбувається відновлення справедливої рівноваги між правами та обовязками сторін спору, встановлення якої ґрунтується на визначеній нормами земельного законодавства умові платності використання земельної ділянки.

Розмір збережених відповідачем коштів у період з 01.09.2017 по 30.11.2018 в сумі 1564200,94грн. було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Суд погоджується із методом визначення позивачем розміру позовних вимог, оскільки він ґрунтується на нормах Земельного кодексу України; Податкового кодексу України; Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 №1269/13; Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08; Рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 "Про затвердження "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013".

Враховуючи викладені обставини, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 1564200,94грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача спростовуються вищевикладеним, а також наступним.

Щодо доводів відповідача про те, що він є власником лише частини нежитлових приміщень, розташованих в будівлі літ."Х-4" по вулиці Морозова, 13 у м.Харкові, а тому не може отримати в оренду земельну ділянку, на якій дана будівля розташована, суд зазначає, що питання надання земельної ділянки в оренду не відноситься до предмету даного спору.

Так, у своєму позові позивач просить стягнути з відповідача безпідставно збережені грошові кошти, які він фактично утримав у себе, не сплачуючи за користування земельною ділянкою, необхідної для експлуатації та обслуговування належних йому нежитлових приміщень.

Факт такого безоплатного користування земельною ділянкою судом встановлено та відповідачем не спростовано.

При цьому, як зазначалося вище для застосування приписів статей 1212-1214 ЦК України не має значення з яких причин сталося збереження майна (грошових коштів). Отже, неможливість (на думку відповідача) самостійного укладення договору оренди землі не звільняє відповідача від встановленого статтею 206 ЗК України обов'язку оплачувати користування земельною ділянкою.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Позиція відповідача про те, що позивачем не було доведено те, що земельна ділянка по вул.Морозова, 13 у м.Харкові перебуває у власності територіальної громади м.Харкова, суперечить чинному законодавству.

Так, статтею 83 ЗК України прямо передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Таким чином, спірна земельна ділянка, яка розташована за адресою: м.Харків, вул.Морозова, 13, та права на яку за жодними іншими особами в установленому порядку не зареєстровано, належить до комунальної власності, а тому позивач, як власник земельної ділянки, правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Посилання відповідача на те, що надані позивачем розрахунки безпідставно збережених коштів не є належними доказами судом відхиляються з наступних підстав.

Рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015 № 7/15 затверджено Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради.

На підставі п. 3.1.9. вказаного Положення для виконання покладених на Департамент функцій та завдань Департамент розраховує розмір безпідставно збережених коштів (у розмірі орендної плати) за використання земель комунальної форми власності з порушенням вимог законодавства.

Форму розрахунку доходу одержаного від безпідставно набутого майна затверджено наказом директора Департаменту від 26.02.2018 № 12 та цим наказом призначені посадові особи, які відповідають за проведення розрахунків та їх погодження.

Отже, Департамент територіального контролю Харківської міської ради має право складати ці розрахунки, а особи які їх підписали мають на це повноваження.

При цьому, уповноважені особи Харківської міської ради при здійсненні розрахунків керуються в першу чергу Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого Наказом Мінагрополітики від 25.11.2016 №489 "Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів", рішеннями Харківської міської ради від 27.02.2008 № 41/08 та від 03.07.2013 №1209/13.

Так, рішенням № 41/08 затверджений загальний порядок визначення розміру орендної плати при наданні земельних ділянок у платне користування.

При цьому у п. 2.3. даного рішення визначено, що базою для обчислення орендної плати є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка надається в оренду. Нормативна грошова оцінка земель м. Харкова проводиться у відповідності з чинним законодавством України і підлягає затвердженню Харківською міською радою. Показники оцінки підлягають щорічного станом на 1 січня уточненню на коефіцієнт індексації відповідно до порядку, який затверджується Кабінетом Міністрів України.

Нормативна грошова оцінка тієї чи іншої земельної ділянки отримана позивачем шляхом застосування відповідної формули, яка затверджена вищенаведеним Наказом Мінагрополітики № 489.

Позивачем також враховано рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 №1209/13 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013", яким встановлена базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова у розмірі 291,18 грн., яка щорічно підлягає індексації в порядку, встановленому законодавством України.

Суд зазначає, що позивачем у своїх письмових поясненнях від 12.03.2019 було детально роз'яснено застосування показників та коефіцієнтів при здійсненні розрахунку, а також наведено перелік відповідних нормативно-правових актів. Однак, відповідач не навів будь-яких доводів та доказів, які б спростовували здійснені позивачем розрахунки.

За таких обставин суд визнав надані позивачем розрахунки безпідставно збережених коштів належними доказами та врахував саме їх при вирішенні даного спору.

Заперечення відповідача проти наданого позивачем ОСОБА_7 обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 03.12.2018, а також листа відділу у м.Харкові Головного Управління Держгеокадастру у Харківської області від 13.04.2018 №19-20-0.23,08-1162/116-18, судом не приймаються, оскільки відповідач не надав будь-яких доказів на спростування відомостей, що містяться у вищевказаних документах.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що заперечуючи проти позову відповідач ставить під сумнів надані позивачем докази, які підтверджують розмір земельної ділянки, а також розмір безпідставно збережених грошових коштів.

Однак, при цьому, відповідач, не заперечуючи самого факту використання земельної ділянки для обслуговування належних йому нежитлових приміщень в будівлі літ. "Х-4" по вул. Морозова, 13 у м.Харкові, не наводить власних розрахунків розміру ділянки, розміру безпідставно збережених коштів, не вказує, яким чином та наскільки саме показники, які були застосовані позивачем, вплинули на правильність визначеного останнім розміру позовних вимог.

У зв'язку з цим, слід зазначити, що відповідно до пункту 3 частини 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є змагальність сторін.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд наголошує, що відповідно до часини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували наведені у позові відомості, судом здійснено розгляд справи з урахуванням наявних у ній матеріалів, які повністю підтверджують правомірність вимог позивача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Медея-М" (61036, м.Харків, вул.Морозова, буд.13, код 39067345) на користь Харківської міської ради (61003, м.Харків, м-н Конституції, 7, код 04059,94грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, 23463,01грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "26" квітня 2019 р.

Суддя ОСОБА_8