ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2019 р. Справа№ 910/15141/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2019

у справі №910/15141/18 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортіс-Україна»

про стягнення 46 580,00 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортіс-Україна» (далі - ТОВ «Фортіс-Україна», відповідач) про стягнення 46 580,00 грн, з яких 29 364,00 грн 20% штрафу та 17 216,15 грн пені за поставку продукції неналежної якості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач, поставивши товар неналежної якості, порушив умови договору, а тому наявні підстави для стягнення з останнього 20% штрафу та суми пені. Крім того, після здійснення письмового повідомлення відповідача про необхідність складання акта для засвідчення якості товару, представник ТОВ «Фортіс-Україна» у визначений позивачем час не з'явився, заміни неякісної продукції не провів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №910/15141/18 в задоволенні позову ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на відсутність у матеріалах справи письмових заявок позивача щодо обсягу та строків поставки товару, а зважаючи на те, що відповідач не порушив строки поставки товару, відсутні правові підстави для стягнення 17 216,15 грн пені; акт про фактичну якість і комплектність продукції від 25.06.2018, складений в односторонньому порядку, а дані, які в ньому відображені стосуються іншої поставки, яка мала місце у травні 2018 року, а не у червні 2018 року; в матеріалах справи відсутні належні докази виклику відповідача для складання акта про фактичну якість і комплектність продукції; позивачем не надано доказів повернення відповідачеві неякісного товару; твердження позивача про поставку йому неякісного товару не відповідають обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для стягнення 29 364,00 грн 20% штрафу.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги позивач зазначив, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що ним направлявся відповідачеві виклик для складання акта про поставку неякісної продукції; нез'явлення відповідача надає позивачеві право скласти акт в односторонньому порядку; неякісний товар відповідачем не замінено; на підставі наявних у справі доказів у позивача виникло право на стягнення з відповідача 29 364,00 грн 20% штрафу та 17 216,15 грн пені за поставку продукції неналежної якості.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2019 апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Дикунської С.Я., Жук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 01.04.2019, відповідачеві встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

11.03.2019 позивачем було подано суду заяву про участь у судовому засіданні у режимі відео конференції, в задоволенні якої ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 було відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 у розгляді справи оголошено перерву на 06.05.2019.

У судове засідання 06.05.2019 відповідач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 06.05.2019 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення Господарського суду від 22.01.2019 - скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

06.05.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 07.05.2018 між позивачем (замовник) та відповідачем (постачальник) укладено договір поставки №ОД/НХ-18-391НЮ, відповідно до якого постачальник передає у власність замовника, а замовник - оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації, що додається до договору про закупівлю і є його невід'ємною частиною. Виробник товару: ТОВ «Віста Дніпро». Найменування товару - віники та мітли. Загальна сума договору - 146 820,00 грн з ПДВ (п.п.1.1-1.3, 6.4 договору).

Якість товару, що постачається, повинна відповідати нормативним документам згідно специфікації №1. Підтвердженням якості з боку постачальнику є паспорт якості. Замовник має право повернути постачальнику неякісний товар, а в разі виявлення істотних порушень вимог щодо якості товару - розірвати договір. Вхідний контроль продукції проводиться кінцевим одержувачем-виробничим підрозділом залізниці згідно з вимогами ГОСТ 24297-87 (п.п.2.1-2.5 договору).

Відповідно до п.4.2 договору при виявленні товару, який не відповідає технічним умовам та стандартам, а також при виявленні виробничих дефектів в гарантійний період експлуатації, виклик представника постачальника є обов'язковим. В разі неприбуття представника постачальника у встановлений термін акт складається в односторонньому порядку.

Товар має бути поставлений в обсягах і строки, які визначені графіком поставки (додаток №2).

В межах конкретного періоду поставки товару, визначеного графіком поставки, постачальник зобов'язаний здійснити поставку товару на підставі письмових заявок замовника у строки і обсягах, визначених в цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб.

У разі відсутності письмової заявки замовника в межах конкретного періоду поставки, постачальник самостійно, в межах такого періоду, визначає дату виконання обов'язку із поставки товару, але не пізніше останнього дня відповідного періоду, визначеного графіком поставки (п.п.5.1-5.3 договору).

Згідно з п.п.4.1, 9.1-9.5 договору прийом товару здійснюється замовником у відповідності з Інструкціями від 15.06.1965 №П-6 (приймання продукції по кількості) та від 25.04.2966 №П-7 (приймання продукції по якості) при наявності товарносупровідних документів. Замовник має право пред'явити постачальнику претензії по якості протягом гарантійного терміну, який становить 5 місяців. У випадку наявності претензії по якості, товар не підлягає використанню до взаємного врегулювання питань. Постачальник на підставі визнаної претензії в погоджений термін, але не більше 20 днів, робить за свій рахунок заміну невідповідного асортименту, заміну дефектного товару на якісний товар, або усуває виявлені дефекти. Підтвердженням про одержання товару замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 11.3 договору передбачено відповідальність постачальника, а саме: за затримку поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожен день затримки, а також штраф у розмірі 20% від вартості непоставленої у строк продукції.

При постачанні неякісної продукції постачальник має проводити заміну продукції на якісну за власний рахунок у термін, що не перевищує 20 діб, та сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості поставленої продукції неналежної якості.

Згідно специфікації №1 відповідач мав поставити позивачеві 3100 шт. мітел березових ОСТ 56-50-91 на 31 620,00 грн та 4000 шт. віників соргових ОСТ 56-31-91 на 115 200,00 грн, а загалом продукції на 146 820,00 грн.

Як зазначається у графіку поставки, поставка здійснюється поквартально - по 775 шт. мітел березових та 1000 шт. віників соргових щоквартально.

Оскільки в матеріалах справи відсутні письмові заявки позивача на поставку продукції, відповідач, керуючись п.5.3 договору, самостійно, в межах кварталу, визначив дату виконання обов'язку з поставки та поставив ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» 4000 шт. віників соргових на суму 115 200,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 01.06.2018 №215, та 3100 шт. мітел березових на суму 31 620,00 грн, що вбачається з видаткової накладної від 12.06.2018 №236, а всього на суму 146 820,00 грн.

При дослідженні видаткових накладних судом апеляційної інстанції встановлено, що видаткова накладна від 01.06.2018 №215 підписана лише відповідачем, а накладна від 12.06.2018 №236 - сторонами не підписана.

В матеріалах справи наявний лист позивача від 18.06.2018 №НХ-12/5208 до ТОВ «Фортіс-Україна», з якого вбачається, що при проведенні позивачем вхідного контролю було виявлено невідповідність лінійних розмірів продукції згідно паспортів якості та ОСТ 56-31-91, ОСТ 56-50-91, у зв'язку з чим позивач пропонував відповідачеві прибути 25.06.2018 для складання акта щодо відповідності продукції нормативно-технічній документації; запропонував здійснити заміну неякісної продукції та сплатити штраф за поставку неякісного товару.

В якості доказу направлення відповідачеві 19.06.2018 листа-претензії від 18.06.2018 №НХ-12/5208 позивач надав опис вкладення у цінний лист (ф.107) та фіскальний чек.

В зв'язку з неприбуттям відповідача до РФ «Одеська залізниця» для засвідчення факту поставки неякісної продукції, позивач, керуючись п.4.2 договору, 25.06.2018 склав акт про фактичну якість і комплектність продукції.

Відповідач відповіді на лист-претензію не надав, поставки неякісної продукції письмово не визнав.

Таким чином, позивач, керуючись умовами договору, просив суд стягнути з відповідача 29 364,00 грн 20% штрафу та 17 216,15 грн пені за поставку продукції неналежної якості.

Суд першої інстанції не знайшов правових підстав для задоволення позову ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» та відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

З такими висновками місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, вважаючи за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ст.526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В статті 655 ЦК України вказано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк) (ч.2 ст.675 ЦК України). Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку (ч.3 ст.680 ЦК України).

За приписами ч.2,3 ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором, зокрема, безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару.

У пункті 41 постанови Ради Міністрів СРСР від 25.07.1988 №888 «Про затвердження Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, Положення про поставки товарів народного споживання і Основних умов регулювання договірних відносин при здійсненні експортно-імпортних операцій» зазначено, що в разі поставки продукції з дефектами, що виникли з вини виробника (постачальника), які можуть бути усунені на місці, виготовлювач (постачальник) зобов'язаний на вимогу покупця (одержувача) усунути дефекти обраним ним способом (у тому числі шляхом заміни) протягом 20 днів після одержання вимоги покупця (отримувача), якщо інший термін не передбачено стандартами, технічними умовами, іншою документацією або угодою сторін, або відшкодувати витрати, понесені покупцем (одержувачем) при усуненні їм дефектів своїми засобами.

Згідно пунктів 16-18 Інструкції від 25.04.1966 №П-7 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по якості» у договорі поставки сторони можуть передбачити особливості приймання продукції.

При виявленні невідповідності якості продукції, отримувач призупиняє подальше приймання продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов'язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості в належних умовах.

Одержувач також зобов'язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника постачальника (виробника) з іншого міста, якщо це передбачено, зокрема, договором.

При поставці товару з іншого міста виклик представника виробника (постачальника) та його присутність для участі в перевірці якості продукції та складання акта є обов'язковим.

У повідомленні про виклик, направленому виробнику (постачальнику) має бути вказано: а) найменування продукції, дата і номер рахунку-фактури, номер транспортного документа, якщо до моменту виклику рахунок не отриманий; б) основні недоліки, виявлені в продукції; в) час, на який назначено приймання продукції по якості; г) кількість продукції неналежної якості.

Повідомлення про виклик представника виробника (постачальника) має бути направлено йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 год. після виявлення продукції неналежної якості.

До претензії про поставку продукції неналежної якості має бути додано акт, в якому вказано кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів.

Досліджуючи лист-претензію від 18.06.2018 №НХ-12/5208, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем при здійсненні виклику відповідача було порушено строки та порядок виклику постачальника, які встановлені п.18 Інструкції від 25.04.1966 №П-7; документ містить у собі ознаки виклику постачальника для проведення спільного приймання продукції по якості, вимоги про заміну неякісного товару та претензії про сплату штрафу.

У листі-претензії відсутні: а) найменування продукції, дата і номер рахунку-фактури, номер транспортного документа, якщо до моменту виклику рахунок не отриманий; б) основні недоліки, виявлені в продукції; в) час, на який назначено приймання продукції по якості; г) кількість продукції неналежної якості.

До листа позивачем не долучено акта, в якому мало бути вказано кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийманні продукції дефектів.

Крім того, доказів вручення вказаного листа відповідачеві позивачем не надано, а тому встановити чи був повідомлений відповідач належним чином про проведення перевірки продукції неможливо. Отже, твердження позивача, що він належним чином повідомив відповідача про необхідність прибуття уповноваженого представника не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, позивачем не дотримано умов щодо порядку виклику представника відповідача та звернення до нього з вимогою про усунення виявлених недоліків.

Позивач, стверджуючи про поставку продукції неналежної якості посилається на односторонній акт про фактичну якість і комплектність продукції від 25.06.2018, в якому зазначено: у графі «дата і номер телефонограми або телеграми про виклик представника постачальника» - лист від 01.06.2018 №13/450; датою прибуття продукції на станцію призначення, часом видачі вантажу органом транспорту, часом доставки продукції на склад одержувача та датою розкриття тари і упаковки вказано дату 23.05.2018; датою рахунку-фактури та транспортної накладної коносамента зазначено 25.05.2018.

Враховуючи, що поставка продукції була здійснена 01.06.2018 та 12.06.2018, суд апеляційної інстанції не може зробити беззаперечний висновок, що акт про фактичну якість і комплектність продукції від 25.06.2018 з вказаними даними стосується поставки, здійсненої відповідачем у червні 2018 року.

Пунктом 11.3 договору передбачено сплату постачальником 20% штрафу за поставку продукції неналежної якості, однак, застосування штрафної санкції за поставку неякісної продукції можливе за наявності відповідних доказів.

Враховуючи викладене вище, а також ту обставину, що позивачем не доведено належними доказами поставку відповідачем продукції неналежної якості, підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення 29 364,00 грн штрафу відсутні, про що правомірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Частинами 1, 2 ст.231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В позовній заяві, ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця», посилаючись на п.11.3 договору в частині притягнення відповідача до цивільної відповідальності за затримку поставки товару або поставки не в повному обсязі, просить стягнути 17 216,15 грн пені. Однак, при наведенні розрахунку суми пені, позивач кваліфікує стягнення пені по факту поставки продукції неналежної якості.

З огляду на п.5.3 договору та дати поставки продукції за видатковими накладними, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача 17 216,15 грн пені за затримку поставки товару або поставки не в повному обсязі, оскільки поставка відбулась до завершення кварталу та в повному обсязі, визначеному специфікацією №1.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пеня, це договірна санкція, застосування якої до порушника господарського зобов'язання є правомірним при встановленні та визначенні її у договорі. Стаття 231 ГК України передбачає стягнення пені за порушення строків виконання зобов'язання, а не за поставку продукції неналежної якості.

Досліджуючи зміст укладеного сторонами договору, колегією суддів встановлено відсутність у постачальника відповідальності у вигляді сплати пені за поставку продукції неналежної якості. Оскільки ані договором, ані законом не передбачено стягнення з відповідача пені у разі поставки неякісної продукції, позовні вимоги про стягнення 17 216,15 грн пені задоволенню не підлягають.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи докази, позовні вимоги ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» не підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі № 910/15141/18 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253, 254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №910/15141/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі № 910/15141/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15141/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 08.05.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук