ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2702/17

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Аганіні В.Ю.

розглянувши справу №916/2702/17

за позовом: Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області (вул. Краснова, 10, м. Одеса, 65059) в інтересах держави, в особі Одеської міської ради (пл.Думська, 1 м. Одеса, 65059, ),

до відповідача: Підприємства "Союз" у вигляді приватного підприємства (вул. Дніпропетровська дорога, 125А, с. Крижанівка, Комінтернівський район, Одеська область, 67562, ),

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент комунальної власності Одеської міської ради (вул. Артилерійська, 1, м. Одеса, 65039, ),

про стягнення 245239,17 грн.

Представники сторін:

Від позивача - Горяча К.І.;

Від відповідача - Доніна Л.А.;

Від третьої особи - Коваль І.В.;

Від прокуратури - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради до відповідача Підприємства "Союз" у вигляді приватного підприємства про стягнення 245239,17 грн., з яких 192942,74 грн. основна заборгованість, 43812,03 грн. інфляційні витрати, 8484,40 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.04.2018 у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.12.2018 Постанову апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилався на надання відповідачеві в оренду земельної ділянки рішенням Одеської міської ради від 27.12.2002 № 945-XXIV площею 1395 кв.м. у м. Одесі по вул. Колгоспній 2А, укладання на підставі вказаного рішення договору оренди землі від 01.03.2003, встановлення договором орендної плати та невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо її сплати, здійснення щорічної індексації нормативно-грошової оцінки землі відповідно до вимог п.289.2 ст.289 Податкового кодексу України, нарахування інфляційних та 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України на суму простроченого відповідачем грошового зобов'язання. Період заборгованості визначив з жовтня 2014 по 31 серпня 2017 року. Також вказує на невжиття позивачем протягом тривалого часу заходів до стягнення заборгованості у судовому порядку, порушення інтересів держави з боку відповідача через несплату орендних платежів.

Позивач вимоги прокурора підтримав. Посилається на оформлення відповідачем права власності на автозаправну станцію з пунктом заміни масел за адресою м. Одеса, вул. Колгоспна, буд. 2А на підставі рішення суду від 15.02.2006 № 33/63-06-399, наявність у відповідача обов'язку сплачувати плату за землю, відсутність змін до договору в цій частині, завдання шкоди інтересам територіальної громади м. Одеси внаслідок ненадходження плати за землю, необов'язковість досудового врегулювання спору в зв'язку з відсутністю відповідних приписів у національному законодавстві та виходячи з практики Європейського суду з прав людини, неприпустимість обмеження права доступу до правосуддя. Також вказує на невірне посилання з боку відповідача на преюдиційність рішення господарського суду Одеської області від 26.03.2012 по справі № 34-3/118-08-2115, оскільки вказана справа малі інший предмет та підстави позову, крім того, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи не є обов'язковою для господарського суду.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність доказів порушення відповідачем договору оренди земельної ділянки від 01.03.2003, безпідставність тверджень про неодноразове надсилання претензій відповідачеві, отримання лише однієї претензії з іншими сумами, аніж у позовній заяві, направлення на адресу Департаменту комунальної власності мотивованої відповіді на претензію 11.08.2017 та відсутність після цього будь-яких листів на свою адресу з цього приводу. Вказує на преюдиційний характер рішення по справі № 34-3/118-08-2115 щодо відмови у задоволенні аналогічних позовних вимог з огляду на їх недоведеність позивачем. Також посилається на встановлення договором двох різних платежів за землю - 2887,65 грн. на рік на період реконструкції об'єкту та 43328,70 грн. на рік на період експлуатації об'єкту. Вказує, що автозаправну станцію через незалежні від відповідача обставини не було реконструйовано та не було введено в експлуатацію, а тому нема підстав застосовувати орендну плату у розмірі 43328,70 грн. на рік. При цьому, виходячи з розміру орендної плати в 2887,65грн. на рік, відповідач заборгованості не має.

Третя сторона по справі позовні вимоги підтримала з посиланням на обґрунтованість та законність вимог позивача, безпідставність посилань відповідача на преюдиційний характер рішення по справі № 34-3/118-08-2115, оскільки правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду. Вказує на п.2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального Кодексу України судами першої інстанції» стосовно того, що преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці обставин, здійсненій іншим судом.

Також вказує на платний характер землекористування, на обов'язок відповідача вносити орендну плату за землю, встановлення сторонами терміну, необхідного для виконання робіт по реконструкції, невиконання відповідачем вказаних робіт впродовж тривалого періоду часу, відсутність доказів правомірності бездіяльності відповідача щодо невиконання робіт з реконструкції об'єкта, безпідставність сплати орендних платежів за тимчасовою ставкою та, як наслідок, порушення інтересів територіальної громади м. Одеси в особі позивача.

Відповідач також звертався з клопотанням про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 916/147/19 (а.с. 209-210 т.2), в якій позивач звертався з позовними вимогами про визнання припиненим договору оренди земельної ділянки від 01.03.2003. Вказане клопотання судом розглянуто та відхилено ухвалою від 12.03.2019.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Одеською міською радою 27.12.2002 прийняте рішення № 945-XXIV «Про затвердження проекту відведення та надання підприємству «Союз» у вигляді приватного підприємства в оренду земельної ділянки, площею 0,1395 га, за адресою: м. Одеса, вул. Колгоспна 2А, для реконструкції, експлуатації, та обслуговування автозаправної станції».

Пунктом 2 вказаного рішення позивач надав відповідачу за рахунок земель міста (землі автомобільного транспорту та дорожнього господарства) земельну ділянку площею 0,1395 га, за адресою: м. Одеса, вул. Колгоспна 2А, у довгострокову оренду, терміном на 25 років (в тому числі терміном на 1 рік - на період реконструкції), для реконструкції, експлуатації, та обслуговування автозаправної станції.

На підставі вказаного рішення між сторонами було підписано договір оренди земельної ділянки від 01.03.2003.

Згідно з п.1.2 договору зазначена земельна ділянка площею 1395 кв.м. надається у володіння і користування відповідачеві терміном на 25 років (в тому числі терміном на 1 рік - на період реконструкції) для реконструкції, експлуатації, та обслуговування автозаправної станції.

Пунктом 2.1 договору сторони зазначили, що за користування земельною ділянкою відповідач сплачує позивачеві орендну плату. Розрахунок орендної плати здійснений відповідно до "Положення про порядок розрахунку плати за користування земельними ділянками і за часткову участь у землекористуванні в місті Одесі", затвердженого рішенням Одеської міської ради від 29.02.2000 № 702-ХХІІІ і рішенням Одеської міської ради від 31.10.2000 № 1709-ХХІІІ, постанови Кабінету Міністрів України 12.05.2000 № 783 "Про проведення індексації грошової оцінки земель" (з урахуванням коефіцієнту індексації 1,182 та 1,02).

Згідно з п.2.2 договору орендна плата вноситься відповідачем за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця у розмірі:

- на період будівництва: за земельну ділянку площею 1395 м2: 2,07*1395=2 887,65 грн на рік;

- на період експлуатації: за земельну ділянку площею 1395 м2: 31,06*1 395=43 328,70 грн на рік.

Орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 № 783 "Про проведення індексації грошової оцінки земель".

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У п.2.4 договору сторони також встановили, що відповідач сплачує орендну плату з моменту набрання договором чинності згідно з п.6.9. Вказаний пункт (6.9) передбачає нотаріальне посвідчення договору та його державну реєстрацію. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л. М. 01.03.2003 за № 246.

Також 01.03.2003 проведено державну реєстрацію договору, про що у Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) внесено запис № 748/99.

Пунктом 2.5 договору сторони визначили, що відповідач не звільняється від обов'язку із внесення орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності. Умови цього договору щодо розміру орендної плати можуть бути змінені за згодою обох сторін шляхом укладення відповідних угод, які мають бути нотаріального посвідчені та є невід'ємними частинами цього договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору орендодавець має право вимагати від орендаря:

- використання земельної ділянки за її цільовим призначенням згідно з пунктом 1.2 цього договору, додержання орендарем екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, державних стандартів, норм і правил, проектних рішень, місцевих правил забудови населених пунктів (п.3.1.1 договору);

- своєчасного внесення орендної плати (п.3.1.2 договору );

- дострокового розірвання договору у разі невиконання орендарем його обов'язків, передбачених Законом України "Про оренду землі", цим договором, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (п.3.1.3 договору).

Обов'язки відповідача як орендаря визначені у п.3.4 договору, в тому числі - виконувати встановлені щодо об'єкта оренди зобов'язання, додержувати вимог, встановлених Законом України «Про оренду землі», виконувати обов'язки відповідно до умов договору і Земельного кодексу України (п.3.4.1 договору), використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення зазначеного у п.1.2 договору (п.3.4.2 договору).

Основне протиріччя у правових позиціях сторін полягає у визначення розміру орендної плати та викликане різним тлумаченням умов договору, а саме пунктів 1.2 та 2.2.

Під час прийняття рішення по справі від 02.04.2018 та Постанови апеляційної інстанції від 30.07.2018, які в подальшому були скасовані Постановою Верховного Суду від 03.12.2018, суди першої та другої інстанцій виходили з того, що на період здійснення реконструкції орендна плата за землю встановлена у розмірі 2887,65грн. на рік, а оскільки докази здійснення реконструкції відсутні, то немає підстав застосовувати орендну плату у розмірі 43328,70 грн. на рік, яка передбачена договором на період експлуатації об'єкта.

При цьому суди першої та другої інстанцій посилались в тому числі на преюдиційне значення рішення господарського суду Одеської області по господарській справі № 34-3/118-08-2115 від 26.03.2012.

На це також посилався відповідач як під час попередніх судових розглядів так і під час цього.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Аналогічне положення було закріплене в частині 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України в редакції, що діяла до 15.12.2017.

Таким чином, преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Виходячи з викладеного, суд вважає безпідставними посилання відповідача на преюдиційний характер рішення по справі № 34-3/118-08-2115 від 26.03.2012 щодо необґрунтованості тверджень позивача про виникнення у відповідача обов'язку зі сплати підвищеної орендної плати зі спливом обумовленого пунктом 1.2 договору терміну реконструкції. Преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Пункт 1.2 договору викладений сторонами наступним чином: «Зазначена земельна ділянка площею 1395 кв.м. надається у володіння і користування Орендаря терміном на 25 (двадцять п'ять) років (в тому числі терміном на 1 рік - на період реконструкції) для реконструкції, експлуатації, та обслуговування автозаправної станції.»

Далі за текстом договору (п.2.2) сторони встановили різний розмір орендної плати на період будівництва та на період експлуатації.

Суд вважає, що таке формулювання пункту 1.2 договору свідчить про поділ сторонами строку оренди на періоди: 1 та 24 роки, - з різними ставками плати за користування, і саме таке розмежування строків є основоположним, тоді як посилання на періоди реконструкції та експлуатації є лише обґрунтуванням такого поділу.

Верховний Суд у своїй Постанові від 03.12.18 зазначив наступне

« 4.7. Проте колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як убачається зі змісту судових рішень, будівельні роботи з реконструкції автозаправної станції, для експлуатації якої ПП "Союз" надано земельну ділянку на 25 років (у тому числі терміном на 1 рік на період реконструкції), відповідачем не закінчено упродовж тривалого часу (договір укладено у 2003 році). Протягом усього цього часу орендар сплачує орендні платежі за тимчасовою ставкою, однак суди не надали належної оцінки відповідності дій орендаря положенням статті 3 Цивільного кодексу України щодо добросовісності та розумності як загальних засад цивільного законодавства.

Суди не надали належної оцінки доводам Одеської міської ради, викладеним, зокрема, у письмових поясненнях у справі, щодо встановлення у договорі оренди землі від 01.03.2003 строку для проведення реконструкції автозаправної станції саме протягом 1 року, отже і правомірності нарахування ПП "Союз" орендної плати за період експлуатації об'єкта, а також не з'ясували договірних наслідків закінчення визначеного сторонами у договорі нормативного терміну будівництва (1 рік на період реконструкції).

4.8. Крім того, як убачається із матеріалів справи, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 04.02.2011 прийнято рішення про державну реєстрацію за ПП "Союз" права приватної власності на автозаправну станцію із пунктом заміни масел на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2006 у справі № 33/63-06-399, на чому наголошувала Одеська міська рада у письмових поясненнях у справі.»

Пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України визначає серед загальних засад цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Суд вважає, що, при укладанні договору позивач мав певні уявлення та сподівання щодо виконання його сторонами, в тому числі щодо отримання оплати за землю у розмірі 2887,65 грн. за перший рік та 43328,65 грн. за кожен наступний рік протягом дії договору.

Доказів порушення позивачем умов договору або неналежного виконання своїх обов'язків за договором суду не представлено. Але незважаючи на це, позивач внаслідок дій відповідача був частково позбавлений того, що він очікував отримати за договором.

Щодо посилань відповідача на неможливість проведення реконструкції у обумовлені сторонами строки суд зазначає, що такі обставини не позбавляли відповідача можливості та обов'язку належним чином виконувати умови договору оренди щодо оплати.

Крім того, предметом договору є оренда земельної ділянки і він (договір) не встановлює права чи обов'язки сторін, пов'язані безпосередньо з проведенням реконструкції об'єктів. Навіть якщо відповідач вважає, що позивач порушив його права, пов'язані з реконструкцією, то вирішення таких спорів знаходиться поза межами предмету спору по цій справі.

Відповідач може захищати свої права як у судовому порядку, так і у будь-який інший спосіб, не заборонений законом. Разом з цим, ч.1 ст.76 ГПК України встановлює, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частина друга вказаної статті визначає, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зміни до договору оренди земельної ділянки не вносились, додаткові угоди не укладались, недійсним він не визнавався.

За таких обставин ухилення відповідача від належного виконання обов'язків за договором оренди земельної ділянки в частині оплати не можна вважати таким, що відповідає критеріям добросовісності у розумінні ст.3 ЦК України.

Суд також приймає до уваги факт державної реєстрації за відповідачем права приватної власності на автозаправну станцію із пунктом заміни масел на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 15.02.2006 у справі № 33/63-06-399 як доказ фактичного знаходження певного нерухомого майна відповідача на земельній ділянці та використання земельної ділянки саме для цих цілей. Разом з цим, на думку суду, ця обставина не впливає на встановлений сторонами у пунктах 2.1 та 2.2 договору порядок і розмір оплати.

Відповідач посилається на перехід обов'язку сплати орендної плати до інших осіб у зв'язку з відчуженням відповідачем об'єктів нерухомості на орендованій земельній ділянці з моменту укладання відповідних договорів купівлі-продажу 19.07.2018 та 20.07.20018.

Суд вважає, що такі обставини не можуть впливати на розгляд спору, оскільки позовні вимоги щодо стягнення грошових сум заявлені станом на 01.09.2017, тобто за період, який мав місце до відчуження об'єктів. Обставини щодо припинення дії договору, його розірвання, зміни землекористувачів та таке інше не можуть впливати на вирішення спору по цій справі за умови, що такі дії відбуваються поза межами (після) заявленого позивачем періоду для стягнення та не мають зворотнього впливу на права та обов'язки сторін саме у заявлений позивачем період.

Таким чином, в рамках визначеного позивачем періоду для стягнення, будь-яких інших обставин, з якими чинне законодавство або умови договору пов'язували б зміну зобов'язань сторін за договором, суду не представлено.

Відповідач також вказує на отримання лише однієї претензії з приводу заборгованості, безпідставність тверджень про направлення йому декількох претензій та на невідповідність сум, які зазначені у отриманій претензії, сумам, які були заявлені у позові.

Вказані доводи відповідача не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки право позивача на подачу позову та на отримання рішення на свою користь у разі обґрунтованості позовних вимог діюче законодавство не пов'язує з обов'язковим вжиттям заходів досудового врегулювання.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

П.1 ст.202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2.2 договору строк оплати встановлений наступним чином - щомісячно на протязі 30 календарних днів, слідуючих за останнім календарним днем звітного місяця.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок позовних вимог в частині нарахування 192942,74 грн. основного боргу.

Суд вважає наданий позивачем розрахунок в цій частині обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору. Загалом позивачем нараховано 256102,80грн. орендної плати за період з жовтня 2014 по вересень 2017, а саме, - по 4686,80грн. щомісячно за період жовтень-грудень 2014 року, по 5853,81грн. щомісячно за період січень-грудень 2015 року, по 8388,51грн. щомісячно за період січень-грудень 2016 року, по 8891,82грн. щомісячно за період січень-серпень 2017 року, а також враховано часткову оплату відповідачем на суму 63160,06грн.:

Дата сплатиСума оплати,грн.
12.02.20154686,93
17.02.20166710,92
07.07.20163750,27
13.07.2.07.201611568,45
11.08.20161677,73
12.09.20161677,73
10.10.20161677,73
09.11.20161677,73
12.12.20161677,73
12.01.20171677,72
13.02.20171778,39
13.03.20171778,39
11.04.20171778,39
11.05.20171778,39
09.06.20171778,39
11.07.20171778,39
10.08.20171778,39
11.09.20171778,39
Факт оплати підтверджується наданими платіжними дорученнями і не заперечується сторонами по справі.

Також, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 43812,03грн. інфляційних та 8484,40грн. 3% річних.

Ч.2 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Суд перевірив розрахунки позивача з приводу нарахування інфляційних та 3% річних та вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково на суму 7556,99 грн. 3% річних та 34555,78 грн. інфляційних через припущені у розрахунках помилки.

Період нарахуванняСума заборгованостіКількість днів прострочки3% річних
зпо
01.12.201430.12.20144686,83011,55649
31.12.201430.01.20159373,63123,88342
31.01.201511.02.201514060,41213,86779
12.02.201502.03.20159373,471914,63802
03.03.201530.03.201515227,282835,0436
31.03.201530.04.201521081,093153,71346
01.05.201530.05.201526934,93066,41482
31.05.201530.06.201532788,713183,54384
01.07.201530.07.201538642,523095,28293
31.07.201530.08.201544496,3331113,3742
31.08.201530.09.201550350,1431128,2894
01.10.201530.10.201556203,9530138,5851
31.10.201530.11.201562057,7631158,1198
01.12.201530.12.201567911,5730167,4532
31.12.201530.01.201673765,3831187,9501
31.01.201616.02.201679619,1917111,2487
17.02.201601.03.201672908,271483,89445
02.03.201630.03.201681296,7929193,7759
31.03.201630.04.201689685,3131228,5133
01.05.201630.05.201698073,8330241,8259
31.05.201630.06.,3531271,2602
01.07.201606.07.,87656,63879
07.07.201612.07.,6654,78934
13.07.201627.07.201698950,615121,9939
28.07.201630.07.201687382,15321,54628
31.07.201610.08.201695770,671186,58718
11.08.201630.08.201694092,9420154,6733
31.08.201611.09.,4612101,0776
12.09.201630.09.,7319157,4195
01.10.201609.10.,25980,77235
10.10.201630.10.,5221185,573
31.10.201608.11.,04985,7365
09.11.201630.11.,3122206,5444
01.12.201611.12.,8311110,8563
12.12.201630.12.,119188,8591
31.12.201611.01.,6212127,553
12.01.201730.01.,919199,339
31.01.201712.02.,4213145,3529
13.02.201702.03.,0318198,6268
03.03.201712.03.,8510117,6566
13.03.201730.03.,4618209,1508
31.03.201710.04.,2811135,8536
11.04.201730.04.,8920244,0831
01.05.201710.05.,7110129,3499
11.05.201730.05.,3220255,7764
31.05.201708.06.,149121,6769
09.06.201730.06.,7522294,2167
01.07.201710.07.,5710141,0432
11.07.201730.07.,1820279,163
31.07.201709.08.10146,8899
10.08.201730.08.,6121305,3992
31.08.201710.09.,4311168,0102
11.09.201730.09.,0420302,5497
31.09.2017 192942,86
Всього 7556,993

РікМісяцьСума заборгованості, грн.Облікова ставка НБУ, %Заборгованість з урахуванням інфляційних сум.грн.Інфляційні, грн.
2014Грудень4686,81034827,404140,604
2015Січень9373,6103,19664,1816290,5816
Лютий9373,6105,39870,4008496,8008
Березень15227,28110,816871,826241644,5462
Квітень21081,,44262951,3526
Травень26934,9102,227527,4678592,5678
Червень32788,71100,432919,86484131,15484
Липень38642,529938256,0948-386,4252
Серпень44496,3399,244140,35936-355,97064
Вересень50350,14102,351508,193221158,0532
Жовтень56203,9598,755473,29865-730,65135
Листопад62057,,91521241,1552
Грудень67911,57100,768386,95099475,38099
2016Січень 73765,38100,974429,26842663,88842
Лютий72908,2799,672616,63692-291,63308
Березень81296,,7579812,9679
Квітень89685,31103,592824,295853138,9859
Травень98073,83100,198171,9038398,07383
Червень106462,3599,8106249,4253-212,9247
Липень87382,1599,987294,76785-87,38215
Серпень94092,9499,793810,66118-282,27882
Вересень100803,73101,8102618,19711814,4671
Жовтень107514,52102,8110524,92663010,4066
Листопад114225,31101,8116281,36562056,0556
Грудень120936,1100,9122024,52491088,4249
2017Січень127646,9101,1129051,01591404,1159
Лютий134257,9,60031342,5703
Березень141370,46101,8143915,12832544,6683
Квітень148483,89100,9149820,2451336,355
Травень155597,32101,3157620,08522022,7652
Червень162710,75101,6165314,1222603,372
Липень169824,18100,2170163,8284339,64836
Серпень176937,6199,9176760,6724-176,93761
Вересень184051,2,06083681,0208

Всього 34555,78
Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача 192942,74 грн. основного боргу, 43812,03 грн. інфляційних та 8484,40грн. 3% річних підлягають задоволенню частково на суму 235055,63 грн.

Відповідно до ст.ст.123, 129 ГПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Решта доводів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №1 Одеської області (вул. Краснова, 10, м. Одеса, 65059) в інтересах держави, в особі Одеської міської ради (пл.Думська, 1 м. Одеса, 65059, ) до Підприємства "Союз" у вигляді приватного підприємства (вул. Дніпропетровська дорога, 125А, с. Крижанівка, Комінтернівський район, Одеська область, 67562, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент комунальної власності Одеської міської ради (вул. Артилерійська, 1, м. Одеса, 65039, ) про стягнення 245239,17 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Підприємства "Союз" у вигляді приватного підприємства (вул. Дніпропетровська дорога, 125А, с. Крижанівка, Комінтернівський район, Одеська область, 67562, ) на користь Одеської міської ради (пл.Думська, 1 м. Одеса, 65059, ) 192942,86 грн. основного боргу, 34555,78 грн. інфляційних втрат, 7556,99 грн. - 3% річних.

3. Стягнути з Підприємства "Союз" у вигляді приватного підприємства (вул. Дніпропетровська дорога, 125А, с. Крижанівка, Комінтернівський район, Одеська область, 67562, ) на користь прокуратури Одеської області (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ) на розрахунковий рахунок №564 в ДКСУ м. Київ МФО 820172 - 3525,93 грн. витрат зі сплати судового збору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 25.04.2019. Повний текст рішення складений та підписаний 06 травня 2019 р.

Суддя Р.В. Волков