ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р. Справа№ 925/1535/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін:

прокурор: Толстореброва О.О.

від позивача 1: Свириденко В.М. за довіреністю від 11.01.2019;

від позивача 2: Свириденко В.М. за довіреністю від 21.12.2018;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11.03.2019

у справі №925/1535/17 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, від імені якого діє квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква

до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в особі міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Національний дендрологічний парк «Софіївка» Національної академії наук України

2) Уманський національний університет садівництва, Черкаська область

про зобов'язання вчинити дії та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11 березня 2019 року позов залишено без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 226 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, представник Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, яка перешкоджає подальшому розгляду справи.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам, оскільки подання даного позову прокурором в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, від імені якого діє квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква, здійснено з додержанням норм чинного законодавства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи на 07 травня 2019 року.

Третьою особою 1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона заперечує проти задоволення скарги та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на те, що прокурором не вірно визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції у спірних правовідносинах.

Інші учасники процесу не скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу.

Представники відповідача та третіх осіб у судове засідання не з'явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали суду.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Прокурор та представник позивачів у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити.

Заслухавши пояснення прокурора та представника позивачів, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2017 року військовий прокурор Черкаського гарнізону звернувся у господарський суд Черкаської області з позовом в інтересах держави особі в Міністерства оборони України, від імені якого діє квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква, до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в особі міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області та просив суд:

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області в особі структурного підрозділу - міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області вчинити дії по закриттю Поземельної книги :02:002:0198 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 10 га за адресою: Черкаська обл., м. Умань, вул. Київська, 31 (кадастровий номер :02:002:0198), яка перебуває на праві постійного користування у Національного дендрологічного парку "Софіївка" НАН України;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області в особі структурного підрозділу - міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області вчинити дії по закриттю Поземельної книги :01:004:0023 та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 26.0014 га за адресою: Черкаська обл., м. Умань, вул. Київська, 33 (кадастровий номер :01:004:0023), яка перебуває на праві постійного користування у Уманського державного аграрного університету.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказані земельні ділянки є частиною земельної ділянки площею 510,6 га, яка перебуває на обліку у КЕВ м.Біла Церква та використовується військовими частинами та установами за призначенням, однак, вони були незаконно передані третім особам, що підтверджується судовими рішеннями.

У процесі вирішення спору прокурором було подано заяву від 13.02.2019 про зміну предмету позову, у якій він просив суд залучити до справи у якості відповідачів Уманську міську раду, Національний дендрологічний парк "Софіївка" НАН України, Уманський національний університет садівництва та:

- визнати недійсним державний акт серії ЯЯ №848373 на право постійного користування земельною ділянкою площею 26,0000 га по вул.Київській, 33, виданий Уманському державному аграрному університету 29.03.2007р.;

- скасувати реєстрацію за №05 у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право постійного користування земельної ділянки;

- визнати недійсним державний акт серії ЯЯ №848395 на право постійного користування земельною ділянкою площею 10,0000 га по вул.Київській, 31, виданий Національному дендрологічному парку "Софіївка" 08.02.2007р.;

- скасувати реєстрацію за №01 у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право постійного користування земельної ділянки.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11 березня 2019 року позов залишено без розгляду.

Постановляючи зазначену ухвалу, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що прокурор, звертаючись до суду із даним позовом, не обґрунтував наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.

Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка корелюється з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що Верховним Судом розглядався ряд спорів, у яких надані висновки щодо права прокурора на звернення до суду із позовами в інтересах держави.

Так, у постановах Верховного Суду, зокрема, в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 23.01.2019 у справі №920/331/18 містяться наступні висновки:

- відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом

- розглядаючи кожен випадок окремо, суд повинен вирішити, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

- у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належить до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

- з огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

- отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

- положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

- так, за змістом частини 3 статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

- отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

- у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

- інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

- із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

- ці міркування Конституційний Суд України висловив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який вже втратив чинність. Однак, наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

- таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

- у пункті 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України зазначено про можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у справі.

- аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

- у першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

- "Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

- "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, проте, є неналежною.

- "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

- при цьому, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

- прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Північний апеляційний господарський суд, враховуючи наведені висновки Верховного Суду, встановив наступні обставини щодо представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

В обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави у суді, прокурором зазначено, що безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст. 3 та ч.1 ст.10 Закону України "Про оборону України", п.п.1, 6 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011, є центральним органом виконавчої влади і оборони держави та військового будівництва, керівництва Збройними Силами України, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань і в процесі їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади.

Спірні земельні ділянки є частиною земельною ділянки площею 510,6 га, яка передана у користування Міністерству оборони України та закріплена за квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква, і на вказаній земельній ділянці знаходиться військовий аеродром "Умань", однак, рішеннями Уманської міської ради від 15.09.2006 земельні ділянки були незаконно вилучені та передані у постійне користування третім особам. У подальшому рішенням господарського суду Черкаської області у справі №13/1887 та постановою Вищого господарського суду України у справі №925/1265/16 вказана передача була визнана незаконною, однак, Міністерство оборони України не вчиняє дій щодо повернення спірних земельних ділянок.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та зі змісту позовної заяви, зазначеного предмета спору, характеру спірних правовідносин, прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави в особі Міністерства оборони України та, відповідно, розгляду його позовних вимог по суті.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Черкаської області від 11 березня 2019 року підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами вирішення спору по суті.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква задовольнити.

2. Скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 11 березня 2019 року.

3. Справу №925/1535/17 передати на розгляд до Господарського суду Черкаської області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.05.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко