ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2019 р. Справа№ 910/5082/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Добрицька В.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Київенерго»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.12.2018 (повний текст рішення складено 21.12.2018)

у справі № 910/5082/18 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства

«Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Акціонерного товариства «Київенерго»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1) Київська міська рада

2) Комунальне підприємство виконавчого органу

Київради (Київської міської державної адміністрації)

«Київтеплоенерго»

про стягнення 774 785, 93 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»), яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство «Київенерго» (далі - АТ «Київенерго», відповідач) про стягнення 774 785,93 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу природного газу № 4441/16-БО-41-17 від 25.01.2016 в частині своєчасної оплати поставленого газу, відтак просило стягнути з відповідача 444 685, 75 грн. пені, 263 831,24 грн. інфляційних втрат, 66 268,94 грн. 3 % річних.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував про ненадання позивачем первинних документів на підтвердження розрахунків сторін за договором. Крім цього, відповідач вказував, що сторони змінили порядок та строки розрахунків за договором в частині проведення оплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки» № 217 від 18.06.2014. При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала доданий до позовної заяви розрахунок.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 у справі № 910/5082/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 444 685, 75 грн. пені, 66 268, 94 грн. 3% річних, 263 831, 24 грн. інфляційних втрат та 11 621, 80 грн. по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, АТ «Київенерго» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, вказуючи в позовній заяві, що позивач поставив відповідачу газ на загальну суму 2 478 399,40 грн., а останній здійснив розрахунок за нього з простроченням встановлених договором строків, позивач не надав суду жодного первинного документу, який би підтверджував дату та суму оплати. На переконання апелянта, належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, встановлюють ії розмір, можуть бути виключно первинні документи, оформлені згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Проте в матеріалах даної справи відсутні письмові докази (первинні документи) щодо встановлення даних, які саме оплати здійснено відповідачем, а також відсутні докази на підтвердження дати оплати відповідачем заборгованості за поставлений природний газ, зокрема, виписки з банківських рахунків, платіжні доручення тощо. Крім цього, за твердженнями апелянта, судом першої інстанції не враховано, що сторони змінили порядок та строки розрахунків за договором в частині проведення оплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки» № 217 від 18.06.2014, згідно якої відповідач як теплопостачальне підприємство отримує від всіх споживачів теплової енергії кошти на рахунки зі спеціальним режимом використання, з яких здійснюється їх безспірне списання на користь позивача у відсотковому значенні від всіх коштів, що надійшли на такі рахунки, відповідно до реєстру нормативів, затверджених Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. За твердженнями апелянта, оскільки на підставі п.п. 13, 14 Порядку уповноважений банк до 12-ї години операційного дня відповідно до реєстру нормативів розподілу коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, здійснює перерахування коштів в частині вартості послуг з розподілу природного газу - на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов'язками, відповідно відповідач не користувався коштами, належними до оплати за постачання природного газу і не міг впливати на визначення нормативу перерахування коштів останньому. Відтак, підстави для захисту майнових прав позивача шляхом стягнення трьох процентів річних та інфляційних нарахувань відсутні тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 23.04.2019 з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи-2, представник третьої особи-1 не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 25.01.2016 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (позивач, постачальник за договором) та ПАТ «Київенерго», яке в подальшому змінило своє найменування на АТ «Київенерго» (відповідач, споживач за договором) укладено Договір № 4441/16-БО-41/17 постачання природного газу (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов'язався прийняти та оплатити цей газ на умовах Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що постачається за Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Положеннями п. 2.1 Договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу для СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 339 тис.куб.м., в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): січень - 141, лютий - 110, березень - 88.

За змістом 5.2 Договору ціна за 100 куб.м. газу за Договором з 01.01.2016 року становить 6 398, 00 грн., крім цього податок на додану вартість - 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз», відповідно до території ліцензованої діяльності газорозподільних підприємств - 197,5 грн., крім цього ПДВ 20%, всього з ПДВ 237, 00 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 6 595, 50 грн., крім цього ПДВ - 20%, всього з ПДВ 7 914, 60 грн.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата планових обсягів газу з урахуванням вартості транспортування магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір згідно розділу 12 набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, які фактично склалися між сторонами з 01.01.2016 і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 від 29.01.2016 до Договору сторони змінили п. 5.2 Договору та визначили, що ціна за 1000 куб.м. газу за Договором з 01.02.2016 року становить 6 239, 00 грн., крім цього ПДВ 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз», відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ «Київоблгаз» - 197,5 грн., крім цього ПДВ 20%, всього з ПДВ 237, 00 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 6 436, 50 грн., крім цього ПДВ 20%, всього з ПДВ 7 723, 80 грн.

Додатковою угодою № 2 від 22.02.2016 до Договору сторони змінили п. 5.2 Договору та погодили, що ціна за 1000 куб.м. газу за Договором з 01.03.2016 року становить 6 255, 00 грн., крім цього ПДВ 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз», відповідно до території ліцензованої діяльності ПАТ «Київоблгаз» - 197,5 грн., крім цього ПДВ 20%, всього з ПДВ 237, 00 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 6 452, 50 грн., крім цього ПДВ 20%, всього з ПДВ 7 743, 80 грн.

28.03.2016 сторони уклали Додаткову угоду № 3 до Договору, якою визначили, що постачальник передає споживачу з 01.04.2016 року по 30.04.2016 року (включно) газ обсягом до 60 тис.куб.м.

Крім цього, цією Додатковою угодою сторони змінили п. 5.2 Договору та погодили, що ціна за 1000 куб.м. газу за Договором з 01.04.2016 року становить 6 255, 00 грн., крім цього ПДВ 20% - 1 251, 00 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 7 506, 00 грн.

За умовами 6.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 3) оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 2 478 399, 40 грн., а саме:

в січні 2016 року - 128,271 тис.куб.м. на суму 1 015 213, 65 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі від 31.01.2016;

в лютому 2016 року - 86,086 тис.куб.м. на суму 664 911, 05 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі від 29.02.2016;

в березні 2016 року - 80,683 тис.куб.м. на суму 624 728, 47 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі від 31.03.2016;

в квітні 2016 року - 23, 121 тис.куб.м. на суму 173 546, 23 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі від 30.04.2016.

За приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, за умовами п. 6.1 Договору оплата планових обсягів газу з урахуванням вартості транспортування магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Положеннями п. 6.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 3) сторони погодили, що оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

Проте, як встановлено матеріали справи, відповідач вартості поставленого позивачем природного газу не оплатив повністю, а з порушенням визначених строків, а саме: 31.03.2017 - 1 015 213, 65 грн., 28.02.2017 - 1 289 639, 52 грн. та 173 546, 23 грн., що підтверджується листами відповідача № 53/3/20/1 від 31.01.2017 про зарахування 1 015 213, 65 грн. в рахунок погашення боргу за Договором та № 5Ф/8 від 28.02.2017 про зарахування 1 463 185, 75 грн. в рахунок погашення боргу за Договором.

Твердження апелянта про відсутність належних письмових доказів (первинних документів) для встановлення даних, які саме оплати здійснено відповідачем, а також відсутність доказів на підтвердження дат оплат відповідачем заборгованості за поставлений природний газ, зокрема, виписок з банківських рахунків, платіжних доручень тощо, не заслуговують на увагу, адже як вище згадувалось, факт здійснення оплат відповідачем та дати таких проплат, зокрема, підтверджуються листами відповідача № 53/3/20/1 від 31.01.2017 про зарахування 1 015 213, 65 грн. в рахунок погашення боргу за Договором та № 5Ф/8 від 28.02.2017 про зарахування 1 463 185, 75 грн. Доказів проведення оплат в інші дати та, як наслідок, відсутності прострочення щодо їх здійснення відповідачем (апелянтом) суду не надано.

З приводу доводів відповідача (апелянта) щодо зміни порядку та строків розрахунків за Договором в частині проведення оплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки» № 217 від 18.06.2014, слід зазначити, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки, однак не стосується договірних зобов'язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Положеннями п. 8.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання споживачем умов п. 6.1 Договору він зобов'язується оплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 444 685, 75 грн., які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. п. 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 постанови пленуму № 14).

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, апеляційний суд дійшов висновку щодо правомірності висновків місцевого суду про те, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 263 831, 24 грн. інфляційних втрат та 66 268, 94 грн. 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апелянта стосовно неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Київенерго» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 у справі № 910/5082/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/5082/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 08.05.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук