ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.05.2019 Справа № 920/350/19

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

розглянувши без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноопторг-Трейд» (49106, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Камська,

до - Приватного підприємства «Аграрні інвестиції»,

про стягнення 80117 грн 55 коп.,

УСТАНОВИВ:

Позивач 05.04.2019 звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача 60107 грн 94 коп. боргу, 6402 грн 63 коп. пені, 9016 грн 19 коп. штрафу, 1803 грн 23 коп. 3% річних, 2254 грн 01 коп. інфляційних збитків, 533 грн 55 коп. відсотків за користування грошовими коштами за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 01.06.2018 договору поставки товару на умовах відстрочення платежу № 010618/2т. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1921 грн витрат по сплаті судового збору.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним відповідачу був поставлений товар, однак відповідач за товар з позивачем у повному обсязі не розрахувався.

Ухвалою від 09.04.2019 було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи без повідомлення учасників справи за наявними в справі матеріалами.

Відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, оскільки 12.04.2018 відповідачем було отримано ухвалу суду про відкриття провадження у справі. Вищезазначений факт підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням.

Відповідач відзив на позовну заяву на виконання вимог ухвали суду від 09.04.2019 суду не надав.

Будь-яких заяв та клопотань учасниками справи суду не надавалось, інші процесуальні дії судом не вчинялись.

Суд, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, дослідивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом з матеріалів справи було встановлено наступні фактичні обставини.

01.06.2018 між сторонами було укладено договір № 100618/2т про поставку товару на умовах відстрочення платежу (надалі Договір). Вищезазначений факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією зазначеного Договору (а.с. 15-19).

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов`язується передати у власність відповідача автомобільні товари в асортименті (надалі товар), а відповідач зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього визначену даним Договором грошову суму.

Позивач обов`язок за Договором виконав поставив відповідачу товар на суму 250782 грн 66 коп. Вищезазначений факт підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, а саме: № 33816 від 26.06.2018, № 39868 від 27.07.2018, № 42836 від 10.08.2018, № 62486 від 30.10.2018, №63067 від 31.10.2018, № 69120 від 15.11.2018, № 74588 від 28.11.2018 (а.с. 20-26).

Крім того, факт отримання товару відповідачем підтверджується довіреностями №№ 111, 146, 171, 295, 297, 314, 9 (а.с.27-33).

Також, позивачем надані рахунки на оплату зазначеного товару та товарно-транспортна накладна № 17619 від 26.06.2018 (а.с.49-52).

Відповідно до п. 3.3 Договору відповідач повинен оплатити поставлений товар у повному обсязі на поточний рахунок позивача, протягом 30 днів з моменту отримання товару.

Відповідач частково розрахувався за отриманий товар, однак заборгував позивачу 60107 грн 94 коп.

Позивачем надана банківська виписка для підтвердження часткових оплат відповідача за товар, який отриманий по Договору (а.с.34-43).

Як вбачається з матеріалів справи, прострочення платежу у відповідача за видатковою накладною № 69120 від 15.11.2018 на суму 60107 грн 94 коп. починається з 15.12.2018, оскільки 15.11.2018 відбувся факт поставки.

Оскільки позивач кошти за товар не сплатив, чим порушив умови Договору, то позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення боргу та штрафних санкцій.

До позовної заяви позивачем був наданий розрахунок позовних вимог (а.с.13-14).

Відповідачем всі вищезазначені факти належними та допустимими доказами не спростовано.

Надаючи юридичну оцінку вищезазначеним обставинам, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські відносини у сфері поставки, які регулюються нормами ЦК України, з урахуванням особливостей, які передбачені ст.ст. 264-271 ГК України.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 60107 грн 94 коп. боргу.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що сторони уклали Договір, яким передбачено обов`язок позивача поставити товар, а відповідача прийняти товар та сплатити за нього. Позивачем обов`язок з поставки товару виконаний. Відповідачем зустрічне зобов`язання по оплаті товару не виконано, а саме у строки, які встановлені Договором, не сплачено 60107 грн 94 коп., чим порушено п. 3.3 Договору.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені права позивача, позивачем правильно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 60107 грн 94 коп. боргу є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 6402 грн 63 коп. пені (за загальний період з 15.12.2018 по 01.04.2019) та штрафу в розмірі 9016 грн 19 коп.

Згідно ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 5.2 Договору у випадку порушення строків оплати вартості товару та/або послуг відповідач, на вимогу позивача, сплачує позивачу пеню в розмірі 0,2% від суми фактичної заборгованості (але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент її нарахування) за кожен день прострочення у межах трирічного строку позовної давності. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови Договору до моменту повного виконання такого зобов`язання відповідачем. У випадку прострочення виконання грошових зобов`язань понад 15 днів додатково сплачується штраф у розмірі 15% від суми фактичної заборгованості.

Як вже було встановлено судом, відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем. Крім того, зобов`язання прострочено понад 15 днів.

Оскільки пеня та штраф передбачені сторонами у Договорі і розраховані позивачем вірно, то суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 6402 грн 63 коп. пені (за загальний період з 15.12.2018 по 01.04.2019) та штрафу в розмірі 9016 грн 19 коп. є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 533 грн 55 коп. 3% річних та 2254 грн 01 коп. інфляційних втрат за загальний період з 15.12.2018 по 01.04.2019.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищезазначені норми матеріального права та те, що судом встановлено порушення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, то суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 533 грн 55 коп. 3% річних за загальний період з 15.12.2018 по 01.04.2019 є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення інфляційних втрат, то суд, перевіривши розрахунки позивача, дійшов висновку, що позивачем при розрахунку було допущено арифметичну помилку і не вірно розраховано суму інфляційних втрат, а тому вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 1946 грн 23 коп. за загальний період з 15.12.2018 по 01.04.2019, виходячи з суми боргу в розмірі 60107 грн 94 коп. В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат суд відмовляє, оскільки такі вимоги є необгрунтованими.

Щодо стягнення з відповідача заявлених позивачем 1803 грн 23 коп 3% відсотків від несвоєчасно сплаченої суми за користування грошовими коштами позивача.

Згідно до п. 5.3 Договору у випадку несвоєчасної оплати понад 15 календарних днів, постачальник має право на підставі ст. 692 ЦК України вимагати від відповідача оплати товару та/або послуг та 3% від несвоєчасно сплаченої суми за користування грошовими коштами позивача з моменту переходу права власності на несвоєчасно оплачений товар та/або з моменту надання послуг.

Частиною 3 статті 692 ЦК України фактично конкретизовано передбачений статтею 536 цього кодексу обов`язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником. Зі змісту цих статей випливає, що договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

Суд, не заперечуючи факту можливості одночасного стягнення сум пені, штрафу, 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та відсотків, передбачених ст. 692 ЦК України (ст. 536 ЦК України), звертає увагу на наступне.

Проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами Договору (п. 5.3) нараховуються одноразово у розмірі 3 % від суми боргу, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення, підпадають під визначення штрафу - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Однак штраф вже був нарахований позивачем відповідно до п. 5.2 Договору в розмірі 15% від суми фактичної заборгованості та стягнутий судом з відповідача у розмірі 9016 грн 19 коп. Тому, стягнення 3%, які передбачені п. 5.3 Договору, враховуючи стягнення штрафу, відповідно до п. 5.2 Договору, не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1803 грн 23 коп. 3% відсотків від несвоєчасно сплаченої суми за користування грошовими коштами є неправомірною та задоволенню не підлягає.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноопторг-Трейд» до Приватного підприємства «Аграрні інвестиції» про стягнення 80117 грн 55 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Аграрні інвестиції» (41400, Сумська область, місто Глухів, вул. Рильський шлях, буд. 1А, код 34950459) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноопторг-Трейд» (49106, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Камська, буд. 64, код 31497076) 60107 грн 94 коп. боргу, 6402 грн 63 коп. пені, 9016 грн 19 коп. штрафу, 1946 грн 23 коп. інфляційних втрат, 533 грн 55 коп. 3% річних, 1870 грн 38 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноопторг-Трейд» до Приватного підприємства «Аграрні інвестиції» про стягнення 1803 грн 23 коп. 3% відсотків від несвоєчасно сплаченої суми за користування грошовими коштами та 307 грн 78 коп. інфляційних втрат відмовити.

4. Судові витрати в розмірі 50 грн 62 коп. покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноопторг-Трейд».

5. Видати позивачу наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноопторг-Трейд» (49106, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Камська, буд. 64, код 31497076).

Відповідач - Приватне підприємство «Аграрні інвестиції» (41400, Сумська область, місто Глухів, вул. Рильський шлях, буд. 1А, код 34950459).

Повне судове рішення складено 13.05.2019.

Суддя О.Ю. Резніченко