ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019 Справа № 917/1562/18

за позовною заявою Першого заступника прокурора Полтавської області (вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, Полтавська область, 36000) в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008)

до відповідачів: 1) Виконавчий комітет Засульської сільської ради, вул. Молодіжна, 78, Засулля, Лубенський район, Полтавська область, 37552;

2) Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01033

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Міністерство аграрної політики та продовольства України, вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001

про визнання недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 20.12.2011 року № 252 "Про оформлення свідоцтва на право власності на нерухоме майно"; визнання недійсним та скасування свідоцтво серії САЕ № 535701 від 30.01.2012 року про право приватної власності; визнання за державою Україна в особі Кабінету Міністрів України () право власності на нерухоме майно

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Черненко Я.О.;

від прокуратури: Вороненко А.М.;

від відповідача №1: відсутні;

від відповідача №2: Перевозник П.М.;

третя особа: відсутні.

Обставини справи: 12.12.2018 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до відповідачів: 1) Виконавчого комітету Засульської сільської ради; 2) Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" , в якій прокурор просить суд:

- Визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 20.12.2011 року № 252 "Про оформлення свідоцтва на право власності на нерухоме майно".

- Визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії САЕ № 535701 від 30.01.2012 року про право приватної власності на цілісний майновий комплекс, що включає будівлі та споруди загальною площею 37541,3 кв. м., а саме: адміністративний корпус, А-1, загальною площею 323,3 кв. м.; будівля КПП, Б-1, загальною площею 15,3 кв. м.; гараж, В-1, загальною площею 82,5 кв. м.; вагова, Г-1, загальною площею 51,2 кв. м.; гараж, Д-1, загальною площею 102,2 кв. м.; лабораторія, Е-1, загальною площею 41,8 кв. м.; пож. депо, Ж-1, загальною площею 170,2 кв. м.; їдальня, 3-1, загальною площею 184,8 кв. м.; склад № 1, И1-1, загальною площею 917,8 кв. м.; склад № 2, И2-1, загальною площею 1232,2 кв. м.; склад № З, ИЗ-1, загальною площею 1257, 9 кв. м.; склад № 4, И4-1, загальною площею 1284,9 кв. м.; склад № 5, И5-1, загальною площею 982,8 кв. м.; склад № 6, И6-1, загальною площею 1212,8 кв. м.; склад № 7, И7-1, загальною площею 1222,9 кв. м.; склад № 8, И8-1, загальною площею 1154,2 кв. м.; склад № 9, И9-1, загальною площею 1171,6 кв. м.; склад № 10, И10-1, загальною площею 1195,0 кв. м.; склад № 11, И11-1, загальною площею 1238,7 кв. м.; склад № 12, И12-1, загальною площею 1217,5 кв. м.; склад № 13, И13-1, загальною площею 1211,8 кв. м.; склад № 14, И14-1, загальною площею 1243,2 кв. м.; склад № 15, И15-1, загальною площею 1247,8 кв. м.; склад № 16, И16-1, загальною площею 1230,4 кв. м.; склад № 17, И17-1, загальною площею 1230,6 кв. м.; склад № 18, И18-1, загальною площею 1242.2 кв. м.; склад № 19, И19-1, загальною площею 1231,4 кв. м.; склад № 20, И20-1, загальною площею 2002,9 кв. м.; склад № 21, И21-1, загальною площею 1512,7 кв. м.; матеріальний склад №22, И22-1, загальною площею 349,4 кв. м.; молотильно - калібровочний цех, К-3, загальною площею 362,5 кв. м.; сил. корпус 1, 2; зернооч. башта, Л-2, загальною площею 2569,9 кв. м.; насіннєобробний цех, М-14, загальною площею 4183,4 кв. м.; ПОБ-3, Н-1, загальною площею 47,3 кв. м.; МОБ, Ц-3, загальною площею 201,4 кв. м.; ПОБ-1, 4-2; цех зняття обгорток, 0-1, загальною площею 61,6 кв. м.; КПП, П-1, загальною площею 32,5 кв. м.; сушилка СКП-6, Р-1, загальною площею 656,0 кв. м.; топка № 1, С-1, загальною площею 46,1 кв. м.; топка № 2, Т-1, загальною площею 44,9 кв. м.; підсобний корпус, котельня, У-1, загальною площею 462,6 кв. м.; будівля газового господарства, Ф-1, загальною площею 24,4 кв. м.; столярна майстерня, Х-1, загальною площею 104,7 кв. м.; будівля насосної станції, Ш-1, загальною площею 8,4 кв. м.; мех. майстерня , Щ-1, загальною площею 254,6 кв. м.; гараж, XI-1, загальною площею 71,4 кв. м.; трансформаторна підстанція, У1-1, загальною площею 462,6 кв. м.; корівник, Ф1-1, загальною площею 275,4 кв. м.; свинарник - маточник, Ф2-1; господар, сарай, ФЗ; господар, сарай, Ф4; вбиральня, Ф5; операторська, Є, загальною площею 5,2 кв. м.; операторська, Ю, загальною площею 3,6 кв. м.; операторська, Я, загальною площею 5,2 кв. м.; ПОБ-2, 41-3, загальною площею 139.2 кв. м.; топка ДСП-32, 42-1, загальною площею 76,4 кв. м.; вбиральня, Ф6; автопідйомник насіння ПГА-25, Ф7, що розташовані по вулиці Молодіжна (Комсомольська), 137, село Засулля, Лубенського району, Полтавської області, видане виконавчим комітетом Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, і належать публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо - зернова корпорація України" на праві приватної власності;

- Визнати за державою Україна в особі Кабінету Міністрів України () право власності на нерухоме майно - майнові комплекси, які розташовані по вулиці Молодіжна (Комсомольська), 137, село Засулля, Лубенського району, Полтавської області загальною площею 37541,3 кв. м, а саме: адміністративний корпус, А-1, загальною площею 323,3 кв. м.; будівля КПП, Б-1, загальною площею 15,3 кв. м.; гараж, В-1, загальною площею 82,5 кв. м.; вагова, Г-1, загальною площею 51,2 кв. м.; гараж, Д-1, загальною площею 102,2 кв. м.; лабораторія, Е-1, загальною площею 41,8 кв. м.; пож. депо, Ж-1, загальною площею 170,2 кв. м.; їдальня, 3-1, загальною площею 184,8 кв. м.; склад № 1, И1-1, загальною площею 917,8 кв. м.; склад № 2, И2-1, загальною площею 1232,2 кв. м.; склад № З, ИЗ-1, загальною площею 1257, 9 кв. м.; склад № 4, И4-1, загальною площею 1284,9 кв. м.; склад № 5, И5- 1, загальною площею 982,8 кв. м.; склад № 6, И6-1, загальною площею 1212,8 кв. м.; склад № 7, И7-1, загальною площею 1222,9 кв. м.; склад № 8, И8-1, загальною площею 1154,2 кв. м.; склад № 9, И9-1, загальною площею 1171,6 кв. м.; склад № 10, И10-1, загальною площею 1195,0 кв. м.; склад № 11, И11-1, загальною площею 1238,7 кв. м.; склад № 12, И12-1, загальною площею 1217,5 кв. м.; склад № 13, И13-1, загальною площею 1211,8 кв. м.; склад № 14, И14-1, загальною площею 1243,2 кв. м.; склад № 15, И15-1, загальною площею 1247,8 кв. м.; склад № 16, И16-1, загальною площею 1230,4 кв. м.; склад № 17, И17-1, загальною площею 1230,6 кв. м.; склад № 18, И18-1, загальною площею 1242.2 кв. м.; склад № 19, И19-1, загальною площею 1231,4 кв. м.; склад № 20, И20-1, загальною площею 2002,9 кв. м.; склад № 21, И21-1, загальною площею 1512,7 кв. м.; матеріальний склад №22, И22-1, загальною площею 349,4 кв. м.; молотильно - калібровочний цех, К-3, загальною площею 362,5 кв. м.; сил. корпус 1, 2; зернооч. башта, Л-2, загальною площею 2569,9 кв. м.; насіннєобробний цех, М-14, загальною площею 4183,4 кв. м.; ПОБ-3, Н-1, загальною площею 47,3 кв. м.; МОБ, Ц-3, загальною площею 201,4 кв. м.; ПОБ-1, 4-2; цех зняття обгорток, 0-1, загальною площею 61,6 кв. м.; КПП, П-1, загальною площею 32,5 кв. м.; сушилка СКП-6, Р-1, загальною площею 656,0 кв. м.; топка № 1, С-1, загальною площею 46,1 кв. м.; топка № 2, Т-1, загальною площею 44,9 кв. м.; підсобний корпус, котельня, У-1, загальною площею 462,6 кв. м.; будівля газового господарства, Ф-1, загальною площею 24,4 кв. м.; столярна майстерня, Х-1, загальною площею 104,7 кв. м.; будівля насосної станції, Ш-1, загальною площею 8,4 кв. м.; мех. майстерня , Щ-1, загальною площею 254,6 кв. м.; гараж, X1 -1, загальною площею 71,4 кв. м.; трансформаторна підстанція, У1-1, загальною площею 462,6 кв. м.; корівник, Ф1-1, загальною площею 275,4 кв. м.; свинарник - маточник, Ф2-1; господар, сарай, ФЗ; господар, сарай, Ф4; вбиральня, Ф5; операторська, Є, загальною площею 5,2 кв. м.; операторська, Ю, загальною площею 3,6 кв. м.; операторська, Я, загальною площею 5,2 кв. м.; ПОБ-2, 41-3, загальною площею 139.2 кв. м.; топка ДСП-32, 42-1, загальною площею 76,4 кв. м.; вбиральня, Ф6; автопідйомник насіння ГТГА-25, Ф7.

Ухвалою суду від 17.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

02.01.2019 року до суду надійшов відзив на позов від Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (ДП "ДПЗКУ") ( арк. справи 155-169, том 1), а також заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності ( арк. справи 171-177, том 1).

03.01.2019 року та 29.01.2019 року від Виконавчого комітету Засульської сільської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника ( арк. справи 2-3,66, том 2).

17.01.2019 року від прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача 2 ( арк. справи 12-25, том 2).

17.01.2019 року від представника Кабінету Міністрів України надійшли письмові пояснення (арк. справи 45-54, том 2).

Представник відповідача 2 брав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференціїї згідно його клопотання, яке було задоволено судом.

Звернення до суду прокурора із цим позовом обумовлено тим, що оспорювані рішення та свідоцтво підлягають визнанню незаконним та недійсним відповідно, оскільки виконавчим комітетом Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області за відсутності рішення власника про зміну правового режиму майна ПАТ ДПЗКУ з державної на приватну власність, при наявності заборони на приватизацію майна Лубенського насіннєобробного заводу прийнято рішення № 252 "Про оформлення свідоцтва на прав власності на нерухоме майно, яким протиправно змінено форму власності державного нерухомого майна та порушено інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України. Порушення інтересів держави полягає у неправомірному вибутті майнового комплексу ПАТ "Державна продовольчо - зернова корпорація України", що розташований по вул. Комсомольська (Молодіжна), 137 в с. Засулля Лубенського району Полтавської області, з державної власності та передачі його у приватну власність, що покладає на прокуратуру обов'язок щодо їх захисту.

Враховуючи наведене та з посиланням на ст. ст. 19, 131-1 Конституції України, ст.ст. 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст.59,73,74,85,136,141,145 Господарського кодексу України, ст. ст. 115,182,325,326,328 Цивільного кодексу України прокурор просив задовольнити його позов в інтересах в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

В поясненнях від 15.01.2019 року (арк. справи 45-54, том 2) представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач 2 у відзиві на позов та його представник в судових засіданнях проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, зокрема, про відсутність правових підстав у органів прокуратури для здійснення представництва позивача у відповідності до ст.23 Закону України "Про прокуратуру", необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а також на пропуск строку позовної давності, про застосування якої відповідачем 2 зроблену відповідну заяву.

В судовому засіданні 26.03.2019 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, роз'яснив порядок і строк його оскарження, повідомив коли буде виготовлено повне рішення у відповідності до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників учасників справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Судом встановлено, що виконавчим комітетом Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області 20.12.2011 прийнято рішення № 252 "Про оформлення свідоцтва на прав власності на нерухоме майно", відповідно до якого оформлено свідоцтво на право власності публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на нерухоме майно в складі виробничих та адміністративних приміщень за адресою: вул. Комсомольська, 137, с. Засулля, Лубенського району Полтавської області у зв'язку з реєстрацією державного підприємства "Державна продовольчо- зернова корпорація України" шляхом перетворення в публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Рішення від 20.12.2011 № 252 "Про оформлення свідоцтва на право власності на нерухоме майно" прийнято виконавчим комітетом Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області за результатами розгляду листа філії "Лубенський насіннєобробний завод" від 08.12.2011 № 339.

На підставі вказаного вище рішення 30.01.2012 року видано свідоцтво серії САЕ № 535701 про право приватної власності на нерухоме майно загальною площею 37541,3 кв. м. за адресою: вул. Комсомольська, 137, с. Засулля, Лубенського району, Полтавської області, за публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України", а саме: адміністративний корпус, А-1, загальною площею 323,3 кв. м.; будівля КПП, Б-1, загальною площею 15,3 кв. м.; гараж, В-1, загальною площею 82,5 кв. м.; вагова, Г-1, загальною площею 51,2 кв. м.; гараж, Д-1, загальною площею 102,2 кв. м.; лабораторія, Е-1, загальною площею 41,8 кв. м.; пож. депо, Ж-1, загальною площею 170,2 кв. м.; їдальня, 3-1, загальною площею 184,8 кв. м.; склад № 1, И1-1, загальною площею 917,8 кв. м.; склад № 2, И2-1, загальною площею 1232,2 кв. м.; склад № З, ИЗ-1, загальною площею 1257, 9 кв. м.; склад № 4, И4-1, загальною площею 1284,9 кв. м.; склад № 5, И5-1, загальною площею 982,8 кв. м.; склад № 6, И6-1, загальною площею 1212,8 кв. м.; склад № 7, И7-1, загальною площею 1222,9 кв. м.; склад № 8, И8-1, загальною площею 1154,2 кв. м.; склад № 9, И9-1, загальною площею 1171,6 кв. м.; склад № 10, И10-1, загальною площею 1195,0 кв. м.; склад № 11, И11-1, загальною площею 1238,7 кв. м.; склад № 12, И12-1, загальною площею 1217,5 кв. м.; склад № 13, И13-1, загальною площею 1211,8 кв. м.; склад № 14, И14-1, загальною площею 1243,2 кв. м.; склад № 15, И15-1, загальною площею 1247,8 кв. м.; склад № 16, И16-1, загальною площею 1230,4 кв. м.; склад № 17, И17-1, загальною площею 1230,6 кв. м.; склад № 18, И18-1, загальною площею кв. м.; склад № 19, И19-1, загальною площею 1231,4 кв. м.; склад № 20, И20-1, загальною площею 2002,9 кв. м.; склад № 21, И21-1, загальною площею 1512,7 кв. м.; матеріальний склад №22, И22-1, загальною площею 349,4 кв. м.; молотильно - калібровочний цех, К-3, загальною площею 362,5 кв. м.; сил. корпус 1, 2; зернооч. башта, J1-2, загальною площею 2569,9 кв. м.; насіннєобробний цех, М-14, загальною площею 4183,4 кв. м.; ПОБ-3, Н-1, загальною площею 47,3 кв. м.; МОБ, Ц-3, загальною площею 201,4 кв. м.; ПОБ-1, 4-2; цех зняття обгорток, О-I, загальною площею 61,6 кв. м.; КПП, П-1, загальною площею 32,5 кв. м.; сушилка СКП-6, Р-1, загальною площею 656,0 кв. м.; топка № 1, С-1, загальною площею 46,1 кв. м.; топка № 2, Т-1, загальною площею 44,9 кв. м.; підсобний корпус, котельня, У-1, загальною площею 462,6 кв. м.; будівля газового господарства, Ф-1, загальною площею 24,4 кв. м.; столярна майстерня, Х-1, загальною площею 104,7 кв. м.; будівля насосної станції, Ш-1, загальною площею 8,4 кв. м.; мех. майстерня , Щ-1, загальною площею 254,6 кв. м.; гараж, Х1-1, загальною площею 71,4 кв. м.; трансформаторна підстанція, У1-1, загальною площею 462,6 кв. м.; корівник, Ф1-1, загальною площею 275,4 кв. м.; свинарник - маточник, Ф2-1; господар, сарай, ФЗ; господар, сарай, Ф4; вбиральня, Ф5; операторська, Є, загальною площею 5,2 кв. м.; операторська, Ю, загальною площею 3,6 кв. м.; операторська, Я, загальною площею 5,2 кв. м.; ПОБ-2, 41-3, загальною площею кв. м.; топка ДСП-32, 42-1, загальною площею 76,4 кв. м.; вбиральня, Ф6; автопідйомник насіння ПГА-25, Ф7.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2010 році на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 № 764 ліквідовано ДП ДАК "Хліб України" та утворено Державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України". Статутний капітал Підприємства формувався шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств ДАК "Хліб України", що ліквідуються, зокрема, до статутного капіталу увійшло майно Лубенського насіннєобробного заводу. В подальшому, у 2011 році постановою Кабінету Міністрів України №593 від 06.06.2011 ДП "ДПЗКУ" перетворено на ПАТ "ДПЗКУ". Статутний капітал Товариства формувався на базі майна ДП "ДПЗКУ".

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 № 593 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 № 764, відповідно до яких Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо перетворення державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у Державне публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо- зернова корпорація України", визначивши, що повноваження з управління корпоративними правами здійснює зазначене Міністерство. Водночас, Кабінет Міністрів України встановив, що 100 відсотків акцій Державного публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України.

Абзацом 2 частини 2 вказаної постанови Кабінету Міністрів України також передбачено, що товариство не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо.

Пунктом 3 постанови доручено Міністерству аграрної політики та продовольства здійснити в установленому порядку заходи, пов'язані з перетворенням державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 № 764 наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 № 325 реорганізовано Державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" шляхом його перетворення у публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо - зернова корпорація України" та установлено, що товариство є правонаступником майнових прав та обов'язків Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", а статутний капітал товариства формується на базі майна державного підприємства.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.11.2011 № 634 "Про деякі питання діяльності ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України" затверджено Статут публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", пунктами 1.4, 1.6 якого визначено, що засновником товариства є держава, в особі Кабінету Міністрів України, а товариство є правонаступником всіх прав і обов'язків державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Тобто, держава в особі Кабінету Міністрів України здійснила заходи щодо зміни організаційно-правової форми ДП "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" і визначила розмір статутного капіталу останнього.

Проте майно, на суму вартості якого сформовано статутний капітал, у тому числі спірне майно Лубенського насіннєобробного заводу, ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у власність передано не було. На момент передачі спірного нерухомого майна до статутного фонду, таке майно мало статус державної власності.

Згідно із ч.1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.73 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова "державне підприємство".

Частиною 1 ст.136 ГК України визначено, що право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із ч.7 ст. 74 ГК України у редакції, що була чинною на час реорганізації ДП ДПЗКУ, державне унітарне комерційне підприємство може бути перетворено у випадках та порядку, передбачених законом, у корпоратизоване підприємство (державне акціонерне товариство). Особливості діяльності корпоратизованих підприємств визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.145 ГК України зміна правового режиму майна суб'єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом.

Діяльність державних акціонерних товариств та державних холдингових компаній, єдиним засновником та акціонером яких є держава в особі уповноважених державних органів, регулюється Законом України Про акціонерні товариства, з урахуванням особливостей, передбачених спеціальними законами (ст. 1 названого Закону).

Основи управління об'єктами державної власності визначає Закон України Про управління об'єктами державної власності, відповідно до статті 1 якого управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Статтею 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" визначено, що Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом. Здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України: визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об'єктами державної власності; встановлює порядок передачі об'єктів державної власності суб'єктам управління, визначеним цим Законом; визначає умови створення та діяльності господарських структур; приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію господарських структур і визначає уповноважені органи управління, які здійснюють контроль за їх діяльністю; виконує відповідно до законів інші функції щодо об'єктів державної власності.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 141 ГК України до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб'єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об'єктів права власності Українського народу, зазначених у частині першій статті 148 цього Кодексу. Управління об'єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб'єкти. Види майна, що може перебувати виключно у державній власності, відчуження якого недержавним суб'єктам господарювання не допускається, а також додаткові обмеження щодо розпорядження окремими видами майна, яке належить до основних фондів державних підприємств, установ і організацій, визначаються законом.

Частиною 3 статті 145 Господарського кодексу України передбачено, що правовий режим майна суб'єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону.

Проведення корпоратизації державного підприємства у акціонерне товариство не є приватизацією такого державного підприємства, а тому внесення майна до статутного фонду такого корпоратизованого товариства не може розглядатися, як підстава для зміни форми власності на державне майно.

Крім того, частиною 2 статті 325 ЦК України передбачено, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

У відповідності до частини 7 статті 141 ГК України (в редакції на час утворення відповідача-2) не може бути вкладом у спільну діяльність майно, яке належить до основних фондів підприємств державної власності, що не підлягають приватизації.

Відповідно до Закону України "Про перелік об'єктів права державні власності, що не підлягають приватизації" Лубенський насіннєобробний завод входить у Перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (додаток 1 Закону). У Переліку об'єктів права державні власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані вказаний об'єкт відсутній.

Зважаючи на вищевикладене, суд зазначає, що майно державного підприємства, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, не може належати юридичній особі на праві приватної власності.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №920/1077/16, від 28.03.2018 у справі 925/792/17, від 30.09.2018 у справі №915/825/16, від 20.03.2019 року у справі № 927/735/16 та ін.

Заперечення відповідача 2 щодо відсутності правових підстав для звернення прокурора із даним позовом суд вважає безпідставними.

Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України па прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держаки у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з вимогами частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист них інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За положеннями частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/9 (пункти 2, 3 резолютивної частини) визначено, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Цим же рішенням передбачено, що під представництвом прокуратурою України інтересів держави в суді треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується; врахування принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідності дотримання прав власників.

У цьому позові прокурор зазначив, що він поданий саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму захисту інтересів держави. Про наявність суспільної проблеми свідчить той факт, що за відсутності волевиявлення держави внаслідок оспорюваних рішень неправомірно передано цілісний майновий комплекс Лубенського насіннєобробного заводу у приватну власність товариства.

Таким чином, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - повернення у власність держави цілісного майнового комплексу, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників.

Ці дії включають подання прокурором до господарського суду позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь-якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" - визначено, що Кабінет Міністрів України здійснює відповідно до закону управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об'єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб'єктам господарювання; забезпечує розроблення і виконання державних програм приватизації; подає ОСОБА_5 України пропозиції стосовно визначення переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації

Виходячи із наведеного та положень статті 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", Кабінет Міністрів України наділений правами власника на державне майно.

Відповідно статті 37 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для здійснення його повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Матеріали справи свідчать, що листом від 19.11.2018р. Прокуратура Полтавської області повідомила Кабінет Міністрів України згідно ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" про звернення до господарського суду Полтавської області із позовною заявою про визнання незаконними та скасування рішення, свідоцтв про право власності, визнання права власності за державою України.

Прокурор у позові посилається на те, що Кабінетом Міністрів України на даний час не вжито заходів до усунення порушень законодавства, що призвели до вибуття з державної власності нежитлових об'єктів, які розташовані по вулиці Молодіжна (Комсомольська), 137, село Засулля, Лубенського району, Полтавської області.

Суд погоджується з прокурором, що порушення інтересів держави полягає у неправомірному вибутті майнового комплексу ПАТ "Державна продовольчо - зернова корпорація України", що розташований по вул. Комсомольська (Молодіжна), 137 в с. Засулля Лубенського району Полтавської області, з державної власності та передачі його у приватну власність, що покладає на прокуратуру обов'язок щодо їх захисту.

З огляду на викладене, звернення прокурора до суду з даним позовом відбулося у відповідності до вимог діючого законодавства.

Суд також відхиляє доводи Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про те, що зміна форми власності з державної на приватну відбулася у межах процедури реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", під час якої держава Україна в особі Кабінету Міністрів України здійснила обмін одного об'єкта права державної власності на інший, а саме передала до статутного фонду Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" об'єкти, перелік яких визначено у постанові Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593, натомість набула корпоративні права на 100 % акцій товариства, яке у свою чергу отримало право власності на передане йому майно, оскільки, як встановлено судом, спірне майно надавалося Публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" для здійснення статутної діяльності на праві господарського відання, а не у власність, і до виключення з відповідного законодавчого переліку не може вибути з державної власності законним шляхом.

Враховуючи вищенаведене, філія ПАТ "Державна продовольчо - зернова корпорація України" "Лубенський насінннєобробний завод" не мала законних підстав для звернення до Засульської сільської ради Лубенського району із відповідною заявою про видачу свідоцтва на право приватної власності на нерухоме майно, яке передане йому на праві господарського відання. Що свідчить про неправомірне набуття відповідачем-2 права власності на спірне майно.

Суд не погоджується із твердженням відповідача 2 в частині пропуску строку позовної давності. Згідно положень статей 256, 261 Цивільного кодексу України та постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" перебіг позовної давності має розпочинатися з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган в інтересах якого звернулася прокуратура. Будь-яких документів та/або інформації, з яких саме позивачу стало відомо про прийняття оскаржуваного рішення та видачі свідоцтв на право власності на нерухоме майно надано не було.

Судом встановлено, що позивач не приймав участі у прийнятті оспорюваного у даній справі рішення відповідача 1 щодо оформлення права приватної власності на відповідача 2, а відтак свою волю з цих питань не висловлював і про вказані порушення щодо державного майна позивачу раніше не було відомо.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно став відкритим лише з 06.10.2015, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №786 від 30.09.2015.

Крім того, відповідно до Закону України "Про Кабінет Міністрів України", Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №950 від 18.07.2007 у редакції постанови №1156 від 09.11.2011, до повноважень Кабінету Міністрів України не віднесено здійснення моніторингу ні державних реєстрів прав, ні офіційних сайтів органів місцевого самоврядування .

Суд критично оцінює посилання відповідача 2 на довідку Державної фінансової інспекції України № 07-21/74 від 21.07.2014 р., лист Державної аудиторської служби України № 07-14/15 від 26.02.2018 про надсилання Кабінету Міністрів України листом № 02-12/1314 від 31.10.2013 в порядку інформування аналітично- статистичного збірника, а також звіт Державної аудиторської служби України про результати ревізій фінансово-господарської діяльності Міністерства аграрної політики та продовольства України, розміщеної на сайті служби 29.11.2013.

У вказаній довідці міститься інформація загального характеру та відсутні конкретні дані щодо вибуття з державної власності саме спірного майна (на підставі чого, з якої дати, тощо), конкретних фактів та даних щодо вибуття з державної власності саме майна Лубенського насіннєобробного заводу довідка не містить.

Інформації яким чином спірне майно перейшло у власність корпорації та чи перейшло у власність корпорації майно Лубенського насіннєобробного заводу, зазначені документи не містять, а тому вищенаведені документи не можуть бути належними і допустимими доказами в контексті приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України.

Таким чином, позивач не знав і не міг знати про порушення вимог закону до моменту отримання інформації від органів прокуратури про виявлення останніх.

З огляду на зазначене, суд вважає, що прокурором не було пропущено строків позовної давності для звернення з даним позовом до суду. Отже відсутні підстави для оцінки поважності причин пропуску строків позовної давності за клопотанням прокурора.

Інші доводи відповідача 2 так само не спростовують наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що відсутність рішення власника спірного майна - Кабінету Міністрів України про зміну правового режиму майна з державної власності у приватну, а також законодавчо встановлена заборона на приватизацію та корпоратизацію такого майна є підставою для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування про оформлення права приватної власності на майно та визнання недійсним свідоцтва про право приватної власності, виданого на підставі такого рішення.

А тому суд задовольняє заявлені прокурором позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. 129, 233,236-238,240-241 ГПК України, суд -

Вирішив:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 20.12.2011 року № 252 "Про оформлення свідоцтва на право власності на нерухоме майно".

3. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво серії САЕ № 535701 від 30.01.2012 року про право приватної власності на цілісний майновий комплекс, що включає будівлі та споруди загальною площею 37541,3 кв. м., а саме: адміністративний корпус, А-1, загальною площею 323,3 кв. м.; будівля КПП, Б-1, загальною площею 15,3 кв. м.; гараж, В-1, загальною площею 82,5 кв. м.; вагова, Г-1, загальною площею 51,2 кв. м.; гараж, Д-1, загальною площею 102,2 кв. м.; лабораторія, Е-1, загальною площею 41,8 кв. м.; пож. депо, Ж-1, загальною площею 170,2 кв. м.; їдальня, 3-1, загальною площею 184,8 кв. м.; склад № 1, И1-1, загальною площею 917,8 кв. м.; склад № 2, И2-1, загальною площею 1232,2 кв. м.; склад № З, ИЗ-1, загальною площею 1257, 9 кв. м.; склад № 4, И4-1, загальною площею 1284,9 кв. м.; склад № 5, И5-1, загальною площею 982,8 кв. м.; склад № 6, И6-1, загальною площею 1212,8 кв. м.; склад № 7, И7-1, загальною площею 1222,9 кв. м.; склад № 8, И8-1, загальною площею 1154,2 кв. м.; склад № 9, И9-1, загальною площею 1171,6 кв. м.; склад № 10, И10-1, загальною площею 1195,0 кв. м.; склад № 11, И11-1, загальною площею 1238,7 кв. м.; склад № 12, И12-1, загальною площею 1217,5 кв. м.; склад № 13, И13-1, загальною площею 1211,8 кв. м.; склад № 14, И14-1, загальною площею 1243,2 кв. м.; склад № 15, И15-1, загальною площею 1247,8 кв. м.; склад № 16, И16-1, загальною площею 1230,4 кв. м.; склад № 17, И17-1, загальною площею 1230,6 кв. м.; склад № 18, И18-1, загальною площею 1242.2 кв. м.; склад № 19, И19-1, загальною площею 1231,4 кв. м.; склад № 20, И20-1, загальною площею 2002,9 кв. м.; склад № 21, И21-1, загальною площею 1512,7 кв. м.; матеріальний склад №22, И22-1, загальною площею 349,4 кв. м.; молотильно - калібровочний цех, К-3, загальною площею 362,5 кв. м.; сил. корпус 1, 2; зернооч. башта, Л-2, загальною площею 2569,9 кв. м.; насіннєобробний цех, М-14, загальною площею 4183,4 кв. м.; ПОБ-3, Н-1, загальною площею 47,3 кв. м.; МОБ, Ц-3, загальною площею 201,4 кв. м.; ПОБ-1, 4-2; цех зняття обгорток, 0-1, загальною площею 61,6 кв. м.; КПП, П-1, загальною площею 32,5 кв. м.; сушилка СКП-6, Р-1, загальною площею 656,0 кв. м.; топка № 1, С-1, загальною площею 46,1 кв. м.; топка № 2, Т-1, загальною площею 44,9 кв. м.; підсобний корпус, котельня, У-1, загальною площею 462,6 кв. м.; будівля газового господарства, Ф-1, загальною площею 24,4 кв. м.; столярна майстерня, Х-1, загальною площею 104,7 кв. м.; будівля насосної станції, Ш-1, загальною площею 8,4 кв. м.; мех. майстерня , Щ-1, загальною площею 254,6 кв. м.; гараж, XI-1, загальною площею 71,4 кв. м.; трансформаторна підстанція, У1-1, загальною площею 462,6 кв. м.; корівник, Ф1-1, загальною площею 275,4 кв. м.; свинарник - маточник, Ф2-1; господар, сарай, ФЗ; господар, сарай, Ф4; вбиральня, Ф5; операторська, Є, загальною площею 5,2 кв. м.; операторська, Ю, загальною площею 3,6 кв. м.; операторська, Я, загальною площею 5,2 кв. м.; ПОБ-2, 41-3, загальною площею 139.2 кв. м.; топка ДСП-32, 42-1, загальною площею 76,4 кв. м.; вбиральня, Ф6; автопідйомник насіння ПГА-25, Ф7, що розташовані по вулиці Молодіжна (Комсомольська), 137, село Засулля, Лубенського району, Полтавської області, видане виконавчим комітетом Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, і належать публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо - зернова корпорація України" на праві приватної власності;

4. Визнати за державою Україна в особі Кабінету Міністрів України () право власності на нерухоме майно - майнові комплекси, які розташовані по вулиці Молодіжна (Комсомольська), 137, село Засулля, Лубенського району, Полтавської області загальною площею 37541,3 кв. м, а саме: адміністративний корпус, А-1, загальною площею 323,3 кв. м.; будівля КПП, Б-1, загальною площею 15,3 кв. м.; гараж, В-1, загальною площею 82,5 кв. м.; вагова, Г-1, загальною площею 51,2 кв. м.; гараж, Д-1, загальною площею 102,2 кв. м.; лабораторія, Е-1, загальною площею 41,8 кв. м.; пож. депо, Ж-1, загальною площею 170,2 кв. м.; їдальня, 3-1, загальною площею 184,8 кв. м.; склад № 1, И1-1, загальною площею 917,8 кв. м.; склад № 2, И2-1, загальною площею 1232,2 кв. м.; склад № З, ИЗ-1, загальною площею 1257, 9 кв. м.; склад № 4, И4-1, загальною площею 1284,9 кв. м.; склад № 5, И5- 1, загальною площею 982,8 кв. м.; склад № 6, И6-1, загальною площею 1212,8 кв. м.; склад № 7, И7-1, загальною площею 1222,9 кв. м.; склад № 8, И8-1, загальною площею 1154,2 кв. м.; склад № 9, И9-1, загальною площею 1171,6 кв. м.; склад № 10, И10-1, загальною площею 1195,0 кв. м.; склад № 11, И11-1, загальною площею 1238,7 кв. м.; склад № 12, И12-1, загальною площею 1217,5 кв. м.; склад № 13, И13-1, загальною площею 1211,8 кв. м.; склад № 14, И14-1, загальною площею 1243,2 кв. м.; склад № 15, И15-1, загальною площею 1247,8 кв. м.; склад № 16, И16-1, загальною площею 1230,4 кв. м.; склад № 17, И17-1, загальною площею 1230,6 кв. м.; склад № 18, И18-1, загальною площею 1242.2 кв. м.; склад № 19, И19-1, загальною площею 1231,4 кв. м.; склад № 20, И20-1, загальною площею 2002,9 кв. м.; склад № 21, И21-1, загальною площею 1512,7 кв. м.; матеріальний склад №22, И22-1, загальною площею 349,4 кв. м.; молотильно - калібровочний цех, К-3, загальною площею 362,5 кв. м.; сил. корпус 1, 2; зернооч. башта, Л-2, загальною площею 2569,9 кв. м.; насіннєобробний цех, М-14, загальною площею 4183,4 кв. м.; ПОБ-3, Н-1, загальною площею 47,3 кв. м.; МОБ, Ц-3, загальною площею 201,4 кв. м.; ПОБ-1, 4-2; цех зняття обгорток, 0-1, загальною площею 61,6 кв. м.; КПП, П-1, загальною площею 32,5 кв. м.; сушилка СКП-6, Р-1, загальною площею 656,0 кв. м.; топка № 1, С-1, загальною площею 46,1 кв. м.; топка № 2, Т-1, загальною площею 44,9 кв. м.; підсобний корпус, котельня, У-1, загальною площею 462,6 кв. м.; будівля газового господарства, Ф-1, загальною площею 24,4 кв. м.; столярна майстерня, Х-1, загальною площею 104,7 кв. м.; будівля насосної станції, Ш-1, загальною площею 8,4 кв. м.; мех. майстерня , Щ-1, загальною площею 254,6 кв. м.; гараж, X1 -1, загальною площею 71,4 кв. м.; трансформаторна підстанція, У1-1, загальною площею 462,6 кв. м.; корівник, Ф1-1, загальною площею 275,4 кв. м.; свинарник - маточник, Ф2-1; господар, сарай, ФЗ; господар, сарай, Ф4; вбиральня, Ф5; операторська, Є, загальною площею 5,2 кв. м.; операторська, Ю, загальною площею 3,6 кв. м.; операторська, Я, загальною площею 5,2 кв. м.; ПОБ-2, 41-3, загальною площею 139.2 кв. м.; топка ДСП-32, 42-1, загальною площею 76,4 кв. м.; вбиральня, Ф6; автопідйомник насіння ГТГА-25, Ф7.

5. Стягнути з Виконавчого комітету Засульської сільської ради (вул. Молодіжна, 78, Засулля, Лубенський район, Полтавська область, 37552, ідентифікаційний код 04381335) на користь прокуратури Полтавської області (вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, 36020; ідентифікаційний код 02910060) 310 112 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу позову.

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (вул. Саксаганського, буд.1, м. Київ, 01033; ідентифікаційний код 37243279) на користь прокуратури Полтавської області (вул. 1100-річчя Полтави, 7, м.Полтава, 36020; ідентифікаційний код 02910060) 310 112 грн. витрат по сплаті судового збору за подачу позову.

Видати накази після набрання цим рішенням законної сили.

Повий текст рішення підписано 02.04.2019 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Тимощенко О.М.