ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
про закриття провадження у справі
15.04.2019 р. Справа № 917/419/18
м. Полтава
про визнання недійсним договору про спільний обробіток земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання: Олійник Н.І.
Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_1, посв. в протоколі
від відповідачів: 1. не з'явився; 2. ОСОБА_2, ордер в протоколі
Розглядається позовна заява про визнання недійсним договору про спільний обробіток земельної ділянки № 21/02 від 21.02.14р. та зобов'язання повернути земельну ділянку площею 4 539 га.
Ухвалою суду від 18.04.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 16.05.2018р. на 13-00 год.
Позивач на вимогах наполягає, в яких посилається зокрема на те, що оскаржуваний договір укладений з порушенням норм пп. "л" п.18 ч.2 ст.5, п.20 ч.1 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2 ст. 13 Закону України «Про управління обєктами державної власності», Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого поставою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №296.
Фактично, як зазначає позивач, договір про спільний обробіток земельної ділянки № 21/02 від 21.02.2014р. за своїми умовами є фактично договором про спільну діяльність.
Позивач зазначає, що законодавством визначено необхідний Порядок процедур, необхідних для укладення договору про спільну діяльність із державним підприємством, зокрема, погодження Кабінету Міністрів України, що в силу вимог зазначеного вище Порядку, є обов'язковим.
Земельні ділянки, які закріплено за Дібрівським кінним заводом № 62 у відповідності до акту на право постійного користування земельною ділянкою І-ПЛ № 001958, є складовою частиною визначення «майна» в розумінні ч. 1 ст. З Закону України «Про управління обєктами державної власності».
Лист за підписом в.о. Міністра аграрної політики і продовольства № 37-27-3-13/2340 від 25.02.2014р. не може вважатися належним погодженням договору, оскільки датований вже після підписання договору про спільний обробіток земельної ділянки від 21.02.2014р. та відсутнє рішення Кабінету Міністрів України.
Вказане порушення встановлено Державною фінансовою інспекцією в місті Києві у ході ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Конярство України».
Прокурор зазначає, що Державною фінансовою інспекцією у місті Києві проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Конярство України» та його структурних підрозділів без права юридичної особи за період з 01.01.2013р. по 01.03.2015р. та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 12.01.2011 р. по 01.03.2013р. встановлено, що договір про спільний обробіток земельної ділянки № 21/02 від 21.02.2014р. укладено на вкрай невигідних умовах для державного підприємства, а також з порушенням вимог пп. "л" п. 18 ч.2 ст.5, п.20 ч.1 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2 ст. 13 Закону України «Про управління обєктами державної власності».
З огляду на той факт, що ДП «Конярство України» не дотримано спеціальної процедури укладення договору про спільну діяльність, а саме, не отримано погодження Кабінету Міністрів України на укладення оскаржуваного договору, у останнього були відсутні правові підстави для передання в користування ТОВ «Агрогрупа Деметра» державного майна, а відтак, і відсутній повний обсяг цивільної дієздатності на таке укладення.
Таким чином, як зазначає прокурор оскаржуваний договір укладений з порушенням норм пп. "л" п.18 ч.2 ст.5, п.20 ч.1 ст.6, ч.2 ст.8, ч.2 ст. 13 Закону України «Про управління обєктами державної власності», Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. № 296, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.
Позивач вказує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 р. №868 «Про утворення Державної аудиторської служби України» Держфінінспекцією реорганізовано в Державну аудиторську службу України (Держаудитслужбу).
Відповідно до Положення про Державну аудиторську службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016р. № 43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за ефективним використанням коштів і майна та контроль за виконанням функцій з управління об'єктами державної власності.
У той же час, посадові особи Держаудитслужби відповідно до п.4 вказаного Положення з метою вжиття заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства звертається до суду в інтересах держави лише з позовом про усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Відтак, у вказаного державного контролюючого органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом цієї категорії, а тому прокурор предявляє цей позов в інтересах держави як позивач.
Подаючи до суду позовну заяву в інтересах держави, зазначає позивач, прокурор спрямовує дану заяву на захист інтересів держави, оскільки відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством України, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідач-2 у відзиві позов не визнає, посилаючись, зокрема на те, що розпорядження Кабміну №703-р не поширюються на правовідносини за спірним Договором та необхідність отримання відповідного рішення Кабінету Міністрів України для укладення такого договору не передбачено чинним законодавством України. Договір про спільний обробіток земельної ділянки не стосується об'єктів державної власності, перелік яких наведено в Законі України "Про управління об'єктами державної власності" та по відношенню до яких Кабінет Міністрів України здійснює функції з управління.
Відповідач-2 вказує, що саме на відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності, як на підставу вимог про визнання договору про спільний обробіток земельної ділянки недійсний посилається прокурор, звертаючись із позовом.
Посилаючись на ч.ч.1,3 ст. 92 ЦК України, ст. 62 ГК України відповідач 2 зазначає, що правоздатність юридичної особи реалізується через її органи, які формують і виражають її волю зовні.
Сторони оспорюваного договору є юридичними особами, які діють на підставі статуту.
Статут Державного підприємства "Конярство Україна", затверджений Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16.03.2011 р. за № 76 .
Статутом визначено, що Державне підприємство "Конярство Україна" у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами контролю, а також цим статутом.
Відповідач-2 зазначає, що між Державним підприємством "Конярство України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" було укладено договір про спільний обробіток земельної ділянки.
Зі змісту спірного договору про спільний обробіток земельної ділянки вбачається, що його основною метою є об'єднання зусиль та певних внесків для досягнення певних господарських цілей, в результаті чого сторони отримують прибуток від спільної діяльності, що полягає розподілу відповідно до умов договору.
Внеском Державного підприємства "Конярство України" за спірним договором є не сама земельна ділянка, як зазначає відповідач -2, а право доступу до неї, що не суперечить видам господарської діяльності, визначеної статутом відповідача-1.
Крім того, як зазначає відповідач-2, договір про спільний обробіток землі №21/02 від 21.02.2014 р. був погоджений Міністерством аграрної політики та продовольства України (відповідно до дозволу №37-27-3-13/2340 від 25.02.2014 p.), а також договір був укладений Державним підприємством "Конярство України" в особі керівника філії "Дібрівський кінний завод № 62" Державного підприємства "Конярство України", який діяв на підставі положення та довіреності, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" в особі директора на підставі статуту, відповідно до якого директор має право укладати будь-які угоди та правочини.
Таким чином, як зазначає відповідач-2, представники юридичних осіб, які підписували спірний договір, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, чим спростовується твердження прокурора недійсність договору про спільний обробіток землі №21/02 від 21.02.2014 р. (посилається на аналогічну позицію, викладену у Постанові Вищого господарського суду У країн справі №912/1677/14 від 02.11.2015р.)
Відповідач-2 також зазначає, що прокурором не прийнято до уваги, що відповідно до Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Чинним законодавством України не передбачено повноважень Державної аудиторської служби України щодо здійснення контролю за використанням землі.
Таким чином, як зазначає відповідач-2, прокурором безпідставно, в порушення положень чинного законодавства України подано даний позов в інтересах держави, оскільки Законодавством України чітко визначено державні органи, до повноважень яких відноситься контроль за дотриманням земельного законодавства.
Ухвалою від 16.05.2018р. судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено розгляд справи на 27.07.2018р. на 10-00 год. в режимі відео конференції.

У відповіді на відзив (вх. № 6168 від 25.06.2018р.) позивач зазначає, що частина 1 ст. 3 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» до обєктів управління державної власності відносить майно, яке передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям.
Відповідно до Статуту ДП «Конярство України» підприємство здійснює підприємницьку діяльність на засадах госпрозрахунку, несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому майном, а відтак, є комерційним підприємством.
Посилаючись на ст.ст. 179, 181 ЦК України позивач зазначає, що земельні ділянки, які були закріплені за Дібрівським кінним заводом № 62 у відповідності до акту постійного користування земельною ділянкою І-ПЛ № 001958, є складовою частиною визначення «майна» в розумінні ч. 1 ст. З Закону.
На необхідність включення в визначення «майна», закріпленого ч. 1 ст. З Закону й земельних ділянок вказує також той факт, що Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, прийнятий на виконання даного закону, передбачає аналіз центральним органом виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, інформації про земельні ділянки, які передбачається використовувати за договором про спільну діяльність.
ДП «Конярство України» не було дотримано спеціальної процедури укладення договору про спільну діяльність, а саме, не отримано погодження Кабінету Міністрів України на укладення оскаржуваного договору, у останнього були відсутні правові підстави для передання в користування відповідачів державного майна, а відтак, і відсутній повний обсяг дієздатності на таке укладення, а тому, є підстави для визнання спірного договору недійсним (посилається на аналогічну позицію, викладену в постанові Вищого господарського Суду України від 23.06.2016р. у справі № 917/2079/15.)
Щодо посилання відповідача 2 на те, що до повноважень Державної аудиторської служби України не відноситься здійснення контролю за використанням землі, позивач зазначає про його безпідставність, оскільки в даному випадку «земля» є складовою частиною визначення «майна» в розумінні ч. 1 ст. З Закону України «Про управління об'єктами державної власності».
Відповідно до Положення про Державну аудиторську службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016р. № 43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за ефективним використанням коштів і майна та контроль за виконанням функцій з управління обєктами державної власності, а відтак, прокурором обґрунтовано подано позов в інтересах держави та мотивовано підстави представництва.
Ухвалою від 06.08.2018р. судом призначено розгляд справи на 10.09.2018р. на 09-00 год. в режимі відео конференції, оскільки судове засідання, призначене на 27.07.2018р. на 10-00 годин не відбулося у зв'язку з перебуванням судді у відпустці.
03.09.2018р. від відповідача-2 надійшло клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог з додатковими документами (вх. № 8150), в якому відповідач-2 вказує, що документами (зазначені у даному клопотанні) підтверджено той факт, що прокуратурі Полтавської області було відомо про Договір № 21/2 від 21.02.2014р. про спільний обробіток земельної ділянки з початку 2015р., однак позов про визнання недійсним договору подано лише у 2018р.
Ухвалою від 10.09.2018р. судом відкладено розгляд справи на 24.09.2018р. на 09-15 годин. в режимі відео конференції.
21.09.2018р. позивач у відповіді на клопотання відповідача-2 про застосування строку позовної давності вказує, що після отримання доказів проведеної перевірки управлінням Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області (лист від 26.01.2018р. № 20-16-07-2-17/496) та копії висновку № 1904 судової оціночно-земельної експертизи від 28.02.2018р. прокурору стало відомо про порушення права, що стало підставою для звернення до суду з позовом, відповідно до чого позивач вважає, що ним не порушено строки позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом.
Крім того, позивач зазначає, що відповідачем-2 не надано до суду належних та допустимих доказів того, що прокурор дізнався про порушення права в 2015р.
24.09.2018р. відповідач-2 у запереченні на відповіді на відзив (вх. № 8848) вказує зокрема, що доводи прокурора щодо недотримання сторонами спірного договору вимог ст.1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" є безпідставними з тих підстав, що статтею 3 цього Закону встановлено, що його дія не розповсюджується на управління землею.
Земельна ділянка надана державою Дібрівському кінному заводу № 62 у постійне користування, а не на праві оперативного управління, тому укладання договору про спільну діяльність є правомірним: саме, землекористувач - відповідач-1 самостійно здійснює господарювання на переданій йому земельній ділянці, а не інша особа, що відповідає приписам ст.ст. 92-95 Земельного кодексу України (посилається на аналогічну позицію, викладену в Постанові Вищого господарського суду України від 07 червня 2017 року, справа № 915/897/16).
Крім того, відповідач-2 вказує, що посилання прокурора на Положення про Державну аудиторську службу є безпідставним, оскільки в даному Положенні серед завдань Державної аудиторської служби - ефективне використання коштів та майна, однак відсутні відповідні функції, які пов'язані з контролем за охороною та використанням земель.
24.09.2018р. ухвалою судом відкладено розгляд справи на 22.10.2018р. на 14-00 год. в режимі відео конференції.
22.10.2018р. ухвалою судом закрито підготовче провадження, призначено справу № 917/419/18 до судового розгляду по суті на 20.11.2018р. на 9-00 год.
20.11.2018р. ухвалою судом за клопотанням відповідача -2 відкладено розгляд справи на 17.01.2019р. на 10-00 год.
17.01.2019р. в судовому засіданні судом оголошено перерву до 19.02.2019р. до 11 год. 30 хв., що підтверджується ухвалою суду.
19.02.2019р. від відповідача-2 до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду (вх. № 1652), в якому відповідач зазначає, що прокурор не може бути належним позивачем за вказаним позовом, оскільки існує державний орган, що має повноваження по захисту інтересів держави в судах у даній категорії справ. Отже у позивача - прокуратури не має процесуальної дієздатності.
19.02.2019р. у судовому засіданні оголошено перерву до 04.03.2019р. до 14-00 год., що підтверджується протоколом судового засідання та розпискою.
Позивач у запереченні на клопотання про залишення позову без розгляду (вх. № 1997 від 27.02.2019р.) посилається зокрема на те, що орган фінансового контролю провів перевірку, встановив факт порушення, що є предметом позову, відобразив його в акті перевірки, однак не запропонував субєктам, які контролюються, вжиття будь-яких заходів на усунення встановлених порушень.
Відтак, у вказаного органу контролю не виникли встановлені чинним законодавством повноваження на звернення до суду з позовними вимогами, а тому, щоб інтереси держави не залишились незахищеними, прокурор звернувся до суду з зазначеними вимогами, як позивач.
Також позивач зазначає, що Прокуратура Полтавської області є юридичною особою та водночас право прокурора на звернення до господарського суду в інтересах держави та щодо наявності підстав для такого звернення визначено ЗУ «Про прокуратуру» та ГПК України.
Відтак, вказує позивач, відповідач-2 помилково повязує поняття «процесуальна дієздатність» з наявністю чи відсутністю обґрунтованості прокурором підстав для представництва інтересів держави в суді.
12.03.2019р. ухвалою суду призначено розгляд справи на 28.03.2019р. на 11-00 год., оскільки судове засідання призначене на 04.03.2019р. на 14-00 год. не відбулося у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному.
28.03.2019р. в судовому засіданні оголошено перерву до 15.04.2019р. до 11-00 год., що підтверджується ухвалою суду.
15.04.2019р. в судовому засіданні відповідачем-2 надано суду лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрогрупа Деметра" від 01.02.2019р., адресований ДП «Конярство України» для долучення до матеріалів справи. Представник відповідача-2 усно заявив клопотання про закриття провадження у справі в зв"язку з відсутністю предмета спору.
Представник прокуратури проти задоволення клопотання відповідача-2 про закриття провадження у справі не заперечує.
Відповідач-1 відзив на позов не надав, його представник в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце судового засідання відповідач-1 повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача-2, суд встановив:
Між Державним підприємством «Конярство України» в особі керівника філії «Дібрівський кінний завод №62» державного підприємства «Конярство України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» був укладений договір про спільний обробіток земельної ділянки №21/2 від 21.02.2014р., відповідно до якого сторони зобов'язувались шляхом об'єднання і використання власного або залученого майна (основних засобів, оборотних засобів та/або нематеріальних активів, грошових коштів, зусиль, трудових ресурсів, ділових зв'язків та ділової репутації), з метою отримання прибутку, спільно обробляти земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 4821,00 га, що знаходиться на території Дібрівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, вирощувати сільськогосподарські культури, здійснювати оптову торгівлю, надавати послуги у сфері сільського господарства, здійснювати інші види діяльності згідно класифікатору КВЕД. Даний договір набирає чинності з моменту погодження Міністерством аграрної політики та продовольства України.
Термін дії договору з моменту набрання ним чинності до 01.03.2019р.
10.03.2015р. між Державним підприємством «Конярство України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрогрупа Деметра» була укладена додаткова угода про внесення змін до договору про спільний обробіток земельної ділянки № 21/03 від 21.02.2014р., якою у зв'язку зі зміною загальної площі земельних ділянок згідно даних органу виконавчої влади в сфері земельних відносин викладено п.1.1 договору у іншій редакції.
Замінено загальну площу земельної ділянки, зазначену в п.3.1.1 договору та складено новий Акт доступу до земельних ділянок за договором у 2015році в зазначенням загальної площі земельної ділянки в розмірі 4539 га. Доповнено п. 5.1 договору. Викладено п.7.6 договору в іншій редакції. Додано п.7.8 до договору.
З наданого відповідачем 2 в судовому засіданні 15.04.2019 р. листа ТОВ «Агрогрупа Деметра» від 01.02.2019 р., адресованого ДП «Конярство України» вбачається, що спірний договір припинив свою дію 01.03.2019р. В листі зазначено, що ТОВ «Агрогрупа Деметра» не має наміру продовжувати дію спірного договору (а.с.53, том 2), тобто, договір на майбутнє, не породжує прав та обов'язків для відповідачів.
Відповідно до п. 6.2.1. договору про спільний обробіток земельної ділянки № 21/03 від 21.02.2014р. внеском Сторони-2 (відповідача-2) у спільний обробіток є грошові кошти, послуги, роботи, насіння, добрива, засоби захисту рослин та інші матеріальні цінності, необхідні для забезпечення річного циклу сільськогосподарських робіт в технологічні терміни та у розмірах, необхідних для досягнення мети спільної діяльності згідно Розрахунку вкладу Сторони-2, який є невід'ємною частиною даною договору.
Тобто, зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним, зокрема, надані відповідачем-2 відповідачу-1 послуги, виконані роботи за спірним договором.
Враховуючи те, що строк дії договору про спільний обробіток земельної ділянки № 21/03 від 21.02.2014р. закінчився і сторони не мають наміру продовжувати його строк, суд дійшов висновку, що предмет спору по справі відсутній.
За таких обставин, клопотання відповідача-2 про закриття провадження у справі підлягає задоволенню.
Згідно п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Згідно ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
З врахуванням вищевикладеного, провадження у справі підлягає закриттю згідно п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Згідно п.5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами та доповненнями) сплачена сума судового збору повертається у разі закриття провадження у справі.
При поданні позову до суду позивачем платіжним дорученням №511 від 11.04.2018р. сплачено 3 524,00 грн. судового збору.
Таким чином, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 3 524,00 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням №511 від 11.04.2018р., оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.
Керуючись п.5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст. 130, п.2 ч.1 ст. 231, ст. 234, ГПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
1. Закрити провадження у справі №917/419/18.
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.
Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Солодюк О.В.