ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/13318/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Ткач І.В., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - 1 - Сєров Є.І.,

відповідача - 2 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву публічного акціонерного товариства «Укрнафта»,

про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 910/13318/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг»,

до 1) публічного акціонерного товариства «Укрнафта»,

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Зурбаган - юг»,

про стягнення 513 255,89 доларів США,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» звернулось до господарського суду з позовом (з урахуванням заяви про уточнення (а.с. 1-16, т. 3)) про стягнення з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 509 231,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день написання позовної заяви складає 13 557 739, 12 грн, попередньої оплати за контрактом № 181/2013 від 26.06.2013. Також просив стягнути солідарно з ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «Зурбаган-Юг» 100 000, 00 грн попередньої оплати за контрактом № 181/2013 від 26.06.2013 та договором поруки від 11.08.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов контракту № 181/2013, який 26.06.2013 укладено між ПАТ «Укрнафта» (продавцем) і товариством з обмеженою відповідальністю «Індустрія Феросплавів» (покупцем), останнє сплатило продавцю 3 381 605, 24 доларів США попередньої оплати за товар, однак, ПАТ «Укрнафта» свої зобов'язання за цим контрактом належним чином не виконало та поставило товар лише на суму 2 868 349, 35 доларів США. ТОВ «Індустрія Феросплавів» надсилало на адресу ПАТ «Укрнафта» претензію від 22.04.2014 із рознарядкою № 004 від 21.01.2014 з вимогою в строк не більше 15 календарних днів від дати отримання претензії повернути 513 255, 89 доларів США попередньої оплати за контрактом № 181/2013 від 26.06.2013 або погодити строки поставки товару, про що свідчить фіскальний чек № 037 від 07.05.2014. ПАТ «Укрнафта» попередню оплату у сумі 513 255, 89 доларів США не повернуло. Зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» (позивач) згідно з договором факторингу № 1/2016 від 30.06.2016 набуло права вимоги до відповідача -1 щодо сплати коштів у сумі 513 255,89 дол. США за неналежне виконання ПАТ «Укрнафта» зобов'язань за контрактом купівлі-продажу № 181/2013 від 26.06.2013. Вимоги до відповідача - 2 про солідарне стягнення 100 000,00 грн обґрунтовані тим, що відповідно до договору поруки від 11.08.2014 ТОВ «Зурбаган-юг» поручилося за повне та своєчасне виконання відповідачем -1 зобов'язань за контрактом купівлі-продажу № 181/2013 від 26.06.2013, яке останнім належним чином не виконане.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 позовні вимоги ТОВ «ФК «Бізнес Факторинг» до ПАТ «Укрнафта» задоволено. Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «ФК «Бізнес Факторинг» попередню оплату у сумі 513 255, 89 дол. США, що еквівалентно 32 822 714, 17 рос. рублів. В задоволенні позовних вимоги ТОВ «ФК «Бізнес Факторинг» до ТОВ «Зурбаган-юг» відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 змінено пункт другий резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13318/16.

Пункт другий резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13318/16 викладено в такій редакції: «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 12, оф. 195; ідентифікаційний код 40386508) попередню оплату у розмірі 513 255,89 дол. США, що еквівалентно 13 657 739, 12 грн., та судовий збір у розмірі 191 316,13 грн.»

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13318/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.10.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду 29.05.2018 у справі за № 910/13318/16 в частині вирішення позову ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення попередньої оплати та в частині розподілу судового збору скасовано. Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до ПАТ «Укрнафта» про стягнення попередньої оплати задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» 6 591 241, 32 грн попередньої оплати, що станом на день подання позову еквівалентно 16 736 260, 11 російських рублів. У решті позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до ПАТ «Укрнафта» відмовлено.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду 29.05.2018 у справі за № 910/13318/16 в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до ТОВ «Зурбаган - юг» про солідарне стягнення 100 000, 00 грн залишено без змін.

Здійснено розподіл судового збору.

ПАТ «Укрнафта» звернулось із заявою про перегляд постанови Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 910/13318/16 за нововиявленими обставинами. У цій заяві відповідач - ПАТ «Укрнафта» просить скасувати постанову Верховного Суду від 31.10.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» у задоволенні цього позову.

Підставами для перегляду за нововиявленими обставинами і скасування постанови Верховного Суду від 31.10.2018 зазначає те, що визнання недійсним правочину, на підставі якого ухвалено судове рішення на користь особи, якій за цим правочином було відступлено відповідне право вимоги, є підставою для перегляду такого судового рішення за нововиявленими обставинами. Такої позиції дотримується об'єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 03.08.2018 у справі № 19/5009/1481/11, Верховний Суд у постанові від 22.08.2018 у справі № 10/339/10, від 20.11.2018 у справі № 922/3388/15. У цій справі суди зазначили, що підставою для стягнення суми коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» є те, що ТОВ «Індустрія феросплавів» відступило право вимоги за контрактом на користь ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» згідно з договором факторингу № 1/2016 від 30.06.2016. Однак, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2017, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 у справі № 910/17907/16, визнано недійсним договір факторингу № 1/2016 від 30.06.2016, а тому, на думку відповідача ПАТ «Укрнафта», наявні обставини для перегляду постанови касаційного суду від 31.10.2018 за нововиявленими обставинами. Посилається і на те, що ПАТ «Укрнафта» вчасно повідомляло суди у цій справі про наявність провадження у справі № 910/17907/16 щодо визнання недійсним договору факторингу № 1/2016 від 30.06.2016 і на всіх етапах розгляду справи № 910/13318/16 просило зупинити провадження у цій справі до вирішення справи № 910/17907/16, а тому ПАТ «Укрнафта» не можна звинувачувати у несвоєчасному поданні цієї заяви. Вказує на надмірний поспіх суду першої інстанції в ухваленні рішення, що поставило ПАТ «Укрнафта» у невигідне становище порівняно з позивачем; завідомо неправосудну постанову суду апеляційної інстанції в частині відхилення клопотання ПАТ «Укрнафта» про зупинення провадження у цій справі до вирішення справи № 910/17907/16; завідомо неправосудну постанову Касаційного господарського суду від 31.10.2018 в частині ненадання оцінки аргументам ПАТ «Укрнафта» щодо порушення судом апеляційної інстанції п. 5 ч. 1 ст. 277 ГПК України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завідомо неправосудну ухвалу від 21.11.2018, якою було відмовлено в ухваленні додаткового рішення щодо аргументів ПАТ «Укрнафта» щодо зупинення провадження у цій справі № 910/13318/16 до вирішення справи № 910/17907/16, що у сукупності призвело до того, що станом на дату подання цієї заяви ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» вже стягнуло з ПАТ «Укрнафта» понад 6,5 мільйонів грн, які зникли у невідомому напрямку.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача - 1, дослідивши судові рішення, на які посилається відповідач - 1 як підставу для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що заяву необхідно задовольнити з таких підстав.

Приймаючи постанову у цій справі, суд касаційної інстанції погодився з судами попередніх інстанцій про те, що на виконання умов контракту купівлі-продажу № 181/2013, відповідачем - 1 було постановлено ТОВ «Індустрія Феросплавів» товар на суму 2 868 349,35 дол. США. Поставку оплаченого товару на суму 513 255,89 дол. США відповідач - 1 не здійснив та вказану суму попередньої оплати не повернув, а тому згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України у відповідача -1 виник обов'язок з її повернення позивачу (останній, уклавши з ТОВ «Індустрія Феросплавів» договір факторингу № 1/2016 від 30.06.2016, отримав від первісного кредитора право вимоги з відшкодування цих коштів до боржника - ПАТ «Укрнафта»). Однак, врахувавши ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 193, 524, 533 ЦК України, здійснивши належний перерахунок заявлених позивачем коштів, суд касаційної інстанції стягнув з відповідача на користь позивача 6 591 241, 32 грн попередньої оплати, що станом на день подання позову еквівалентно 16 736 260, 11 російських рублів. У решті позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до ПАТ «Укрнафта» відмовив. Також судом касаційної інстанції було залишено в силі рішення господарських судів в частині відмови позовних вимог до відповідача -2.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі № 910/17907/16, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019, визнано недійсним укладений між ТОВ «Індустрія Феросплавів» і ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» договір факторингу № 1/2016 від 30.06.2016.

Визнаючи недійсним договір факторингу № 1/2016 від 30.06.2016 у справі № 910/17907/16, господарські суди, виходили з того, що такий правочин не відповідає конструкції договору факторингу, містить всі притаманні ознаки договору уступки права вимоги (цесії), вчинений відповідачами з метою приховати інший правочин - уступку права грошової вимоги (цесію). Також, вказали на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 33, 34, 36 ГПК України на підтвердження надання письмової згоди ПАТ «Укрнафта» на передання своїх прав та обов'язків за контрактом купівлі-продажу № 181/2013 від 26.06.2013 третій особі, а тому спірний договір суперечить п. 12 контракту, ч. 1 ст. 516 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст. 320 ГПК України встановлено, що рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Під час вирішення питань щодо правової природи юридичних фактів як нововиявлених обставин та їх істотності необхідно керуватися ст. 86 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017). Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

Статтею 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

ПАТ «Укрнафта» як нововиявлену обставину зазначає встановлений рішенням суду факт недійсності договору факторингу № 1/2016 від 30.06.2016, що був укладений між ТОВ «Індустрія Феросплавів» і ТОВ «ФК «Бізнес Факторинг», за яким останній отримав від первісного кредитора (ТОВ «Індустрія Феросплавів») право вимоги з повернення попередньої оплати до боржника - ПАТ «Укрнафта» в силу закону.

Таким чином, виходячи з норм ст. 236 ЦК України, ця обставина існувала як на момент винесення 29.09.2016 господарським судом рішення у справі № 910/13318/16, так і прийняття 31.10.2018 Верховного Суду постанови у цій справі, однак стала відомою після прийняття і набрання законної сили рішення в межах іншої справи № 910/17907/16.

Отже, зазначена обставина містить всі складові для надання їй статусу нововиявленої: існування її на час розгляду справи; ця обставина не могла бути відома заявникові на час розгляду цієї справи (рішення суду першої інстанції набрало законної сили 24.01.2019); істотність цієї обставини для розгляду справи, тобто її врахування судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Така ж правова позиція викладена і в п. 6.2.8 постанови об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 19/5009/1481/11.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пп. 27 - 34 рішення Суду у справі "Праведная проти Росії" від 18.11.2004).

Отже, встановлений судами факт недійсності договору (про що стало відомо після набрання законної сили в межах іншої справи № 910/17907/16), є істотною для справи обставиною в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України. За таких обставин, заява відповідача ПАТ «Укрнафта» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 910/13318/16 підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016, постанова Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 та постанова Верховного Суду від 31.10.2018 підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо доводів заяви ПАТ «Укрнафта» про надмірний поспіх суду першої інстанції в ухваленні рішення, що поставило ПАТ «Укрнафта» у невигідне становище порівняно з позивачем; завідому неправосудність постанови суду апеляційної інстанції в частині відхилення клопотання ПАТ «Укрнафта» про зупинення провадження у цій справі до вирішення справи № 910/17907/16; завідому неправосудність постанови Касаційного господарського суду від 31.10.2018 в частині ненадання оцінки аргументам ПАТ «Укрнафта» щодо порушення судом апеляційної інстанції п. 5 ч. 1 ст. 277 ГПК України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завідому неправосудність ухвали від 21.11.2018, якою було відмовлено в ухвалені додаткового рішення щодо аргументів ПАТ «Укрнафта» щодо зупинення провадження у цій справі № 910/13318/16 до вирішення справи № 910/17907/16, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та такі критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Дотримання строків є найважливішою гарантію права особи на справедливий суд, адже за відсутності суворого додержання цих строків усіма учасниками процесу зникає можливість вчасного захисту порушеного права та законного інтересу. Додержання процесуальних строків має дві основні складові: 1) додержання процесуальних строків учасниками процесу, 2) додержання процесуальних строків самим господарським судом.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи здійснюється за наявності певних обставин, зокрема, неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи (ст. 79 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України (в редакції з 15.12.2017).

Такої обставини судами у цій справі встановлено не було. Разом з тим п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України передбачає неможливість посилання суду на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Водночас, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до збільшення розумного строку розгляду справи. Зупинення провадження у справі не може здійснюватися усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Як на момент прийняття рішення господарським судом (29.09.2016), постанови судом апеляційної інстанції (29.05.2018) та постанови судом касаційної інстанції (31.10.2018), провадження у справі № 910/17907/16 тривало (рішення суду першої інстанції у справі № 910/17907/16 набрало законної сили лише 24.01.2019, тобто більше ніж через 2 роки 5 місяців після порушення провадження у цій справі), а тому господарські суди з дотриманням вказаних вище критеріїв, з метою дотримання права особи на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, шляхом взяття до уваги доводів всіх учасників справи та фактичних обставин справи, які існували на час ухвалення судових рішень, зокрема, чинності договору факторингу № 1/2016 від 30.06.2016, на підставі якого було заявлено позов, що відповідає як ст. 4-2 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), ст. 7 ГПК України (в редакції з 15.12.2017), так і практиці Європейського суду з прав людини (справи «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України»), розглянули справу № 910/13318/16.

Набрання законної сили рішенням суду першої інстанції у справі № 910/17907/16, є нововиявленою обставиною у цій справі. Заявник скористався своїм правом на перегляд рішення господарських судів у справі № 910/13318/16 за нововиявленими обставинами.

За таких обставин вказані доводи ПАТ «Укрнафта» є безпідставними, суперечать нормам Господарського процесуального кодексу України, якими регулюється зупинення провадження у справі, не стосуються питання перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до вимог п. 14 ст. 129 ГПК України з ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» на користь ПАТ «Укрнафта» необхідно стягнути судові витрати, що складаються з сум судового збору, сплаченого останнім за подання апеляційної і касаційної скарг у сумі 593 080, 02 грн (210 447,74 грн - за апеляційну скаргу + 382 632, 28 - за касаційну скаргу) та 286 974,20 грн за перегляд заяви ПАТ «Укрнафта» за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 910/13318/16.

Керуючись ст. ст. 240, 320, 321, 325 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

заяву публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2016 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 29 травня 2018 року та постанову Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі за № 910/13318/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» до публічного акціонерного товариства «Укрнафта», товариства з обмеженою відповідальністю «Зурбаган - юг» про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Факторинг» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 12, офіс 195, ) на користь публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд. 3-5, ) 880 054,22 грн судового збору за подання апеляційної, касаційної скарг та заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 910/13318/16.

Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді І. Ткач

Н. Ткаченко