ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2019 р. Справа №914/317/19

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.,

суддів: Мирутенка О.Л.,

Хабіб М.І.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Сев», с. Убині Львівської області від 28.02.2019

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.02.2019, суддя Л.З. Чорній

(про передачу справи на розгляд іншому суду за встановленою підсудністю)

у справі №914/317/19

за позовом арбітражного керуючого, ліквідатора Фермерського господарства «Бекас» Михайловського Сергія Володимировича м. Полтава

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Сев», с. Убині Львівської області

про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.02.2019 постановлено передати позовну заяву арбітражного керуючого-ліквідатора Фермерського господарства «Бекас» Михайловського С.В. до відповідача ТОВ «Агро Сев» про витребування майна для розгляду в межах справи про банкрутство ФГ «Бекас» у справі №906/1764/15 за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Така ухвала мотивована тим, що виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та зокрема його ст.10, а також п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, оскільки даний спір про витребування майна від боржника який перебуває у судовій ліквідаційній процедурі, належить розглядати в межах провадження у справі про банкрутство, яка перебуває у провадженні іншого суду.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції позивачем було подано апеляційну скаргу, у якій загалом зазначається про те, що ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до юрисдикції суду в провадженні якого перебуває справа про банкрутство належать не усі спори, де бере участь боржник, а тільки ті з них, які є майновими спорами з вимогами до боржника (за виключенням податкових зборів); спорів про визнання недійсними договорів укладених боржником; стягнення з боржника заробітної плати; поновлення на роботі посадових осіб боржника. Оскільки спір про витребування майна від відповідача не відноситься до такого переліку, то відповідно він повинен розглядатися в межах окремого позовного провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач суду апеляційної інстанції не надав.

Представники сторін в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, оскільки ухвалою суду від 28.03.2019 судовий розгляд на 10 год. 00 хв. 25.04.2019 був призначений в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Враховуючи доводи апеляційної скарги, дослідивши їх в сукупності із усіма матеріалами справи, судовою колегією апеляційного суду встановлено, що що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває у провадженні справа № 906/1764/15 про банкрутство ФГ «Бекас» - відповідача у даній справі, за заявою ініціюючого кредитора Польського підприємства птахівництва «Лідія Малець».

Постановою Господарського суду міста Києва від 30.01.2017 у означеній справі визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Михайловського С.В. На даний час триває ліквідаційна процедура.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України, Господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями ч.4 ст. 10 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми зазначеного Закону мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (ч.1 ст. 20 Закону); за позовом розпорядника майна (ч.9 ст. 22 Закону); за заявою комітету кредиторів (ч.8 ст. 26 Закону); за заявою керуючого санацією (ч.5 ст. 28 Закону); за заявою ліквідатора (ч.2 ст. 41 Закону).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси в тому числі майна, яке безпідставно вибуло з права власності банкрута, для забезпечення повного або часткового задоволення вимог кредиторів та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Вірно зроблено також висновок судом першої інстанції, що зосередження спорів про витребування майна банкрута у добросовісного набувача або з чужого незаконного володіння в межах справи про банкрутство забезпечить реалізацію контролю суду в провадженні якого перебуває справа про банкрутство за діяльністю боржника є ефективним засобом юридичного захисту прав як банкрута так і кредиторів та узгоджується з приписами ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Аналогічні висновки про застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №922/928/17, від 06.04.2018 у справі №925/1874/13 та Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14 (№3-304гс16) і в інших справах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України, встановлено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.3 ст. 31 ГПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим кодексом підсудністю, з підстави передбаченої п.1 ч. 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п'яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п'яти днів після залишення її без задоволення.

У постанові від 13.03.2018 у означеній вище справі №922/928/17 Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки нормами чинного процесуального законодавства не передбачено можливості приєднання справи, що розглядається в позовному провадженні для розгляду по суті в межах провадження у справі про банкрутство, правомірним є передача справи до господарського суду для розгляду по суті в межах справи про банкрутство.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що оскільки даний спір про витребування майна на користь Фермерського господарства «Бекас» безпосередньо пов'язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство та стосується питань щодо формування ліквідаційної маси боржника, позовна заява разом з усіма доданими матеріали арбітражного керуючого, ліквідатора позивача Михайловського С.В. до відповідача ТОВ «Агро Сев» про витребування майна, підлягає передачі для розгляду в межах справи про банкрутство у справі №906/1764/15 за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду, з якими погоджується й суд апеляційної інстанції.

За таких умов, суд першої інстанції, правильно з'ясував характер спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку, що не спростовано доводами апеляційної скарги, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч.ч. 1, 2 ст. 76, ч.ч 1, 2 ст. 77, ч.ч 1-3 ст. 86 ГПК України, дотримуючись принципу змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, оскільки апеляційний господарський суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.02.2019 у справі № 914/317/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу, без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Враховуючи перебування у відпустці судді - члена колегії М.І. Хабіб з 01.05.2019 по 06.05.2019 повний текст постанови підписано 07.05.2019

Головуючий-суддя О.І. Матущак

Судді О.Л. Мирутенко

М.І.Хабіб