ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3739/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ера-21" (61176, м. Харків, вул. Благодатна, буд. 2, корп. А, кв. 221)
до Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149)
про визнання договору укладеним та внесення змін до договору шляхом визнання укладеною додаткової угоди
за участю представників:

від позивача - не прибув

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність №01-26/5811 від 18.10.2018

ВСТАНОВИВ:

Судові процедури.

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ера-21" до Акціонерного товариства "Харківобленерго" про визнання договору №541/12 від 01.10.2014 укладеним та про внесення змін до договору №541/12 від 01.10.2014 р. шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору у такій редакції:

"Додаткова угода

до Договору №541/12 про надання послуг із сумісної підвіски ОКСН на повітряних лініях АК "Харківобленерго" від 01.10.2014 р.

Сторони, ТОВ "Ера-21" (далі Замовник) та АК "Харківобленерго" (далі Виконавець) домовились внести зміни до Договору №541/12 про надання послуг із сумісної підвіски ОКСН на повітряних лініях АК "Харківобленерго" від 01.10.2014 р. шляхом доповнення

п.3.3.4 такого змісту:

"Технічні умови щодо можливості розміщення на опорах повітряних ліній підрозділу АК "Харківобленерго" діють лише в частині визначення обєктів РЕМ, в іншій частині виконуються за умовах, що не суперечать майновим правам Замовника.

Виконавець_____АК "Харківобленерго" Замовник__________ТОВ "Ера".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.02.2019 об 11:20.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 12.02.2019 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 04.03.2019 о 12:40.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 04.03.2019 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України задоволено заяву позивача про відкладення розгляду справи та відкладено підготовче засідання на 11.03.2019 о 10:40.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.03.2019 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 09.04.2019 об 11:20.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 09.04.2019 клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено та на підставі ч. 1 ст. 216 ГПК України відкладено розгляд справи по суті на 16.04.2019 об 11:15.

Позивач в судове засідання свого повноваженого представника не направив, натомість 16.04.2019 у день судового засідання до загального відділу діловодства господарського суду Харківської області від директора ТОВ "Ера-21" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 9398), мотивоване неможливістю взяти участь у судовому засіданні у зв'язку із перебуванням адвоката на тренінгу.

В судовому засіданні 16.04.2019 відповідач проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (т.с. І а.с. 102-105), просить суд відмовити у задоволенні позову як у безпідставному та необґрунтованому.

Розглянувши клопотання директора ТОВ "Ера-21" про відкладення розгляду справи (вх. №9398 від 16.04.2019), заслухавши думку відповідача з приводу вказаного клопотання, який заперечував проти його задоволення, посилаючись на затягування з боку позивача строків розгляду справи, а також звернув увагу на відкладення попереднього судового розгляду по суті саме за заявою позивача, суд дійшов до висновку про відмову в його задоволенні з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні цього клопотання і вважаючи неповажними причини неявки позивача у судове засідання, суд зазначає про вимоги, визначені ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення або через представника.

Клопотання про відкладення розгляду справи підписано директором ТОВ "Ера-21" ОСОБА_2

Причини неприбуття в судове засідання директора ТОВ "Ера-21" ОСОБА_2 суду не повідомлені.

При цьому, суд зауважує, що судовий розгляд по суті 09.04.2019 вже відкладався за заявою адвоката ОСОБА_3 (у вказаній заяві адвокат просив відкласти розгляд справи у зв'язку із терміновим відрядженням свого представника) вказану заяву було подано також, як і в даному разі, безпосередньо до канцелярії суду у день судового засідання.

З урахуванням вказаного, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи (вх. №9398 від 16.04.2019) вважаючи неповажними причини неявки позивача у судове засідання.

За висновками суду, у матеріалах справи № 922/3739/18 достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 16.04.2019 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, господарським судом встановлено наступне:

Аргументи сторін.

Позиція позивача:

01.10.2014 між позивачем (замовником) та відповідачем (виконавець) було укладено договір №541/12 про надання послуг із сумісної підвіски ОКСН на повітряних лініях АК "Харківобленерго" (далі - Договір) (т.с. І а.с. 55 - 58), відповідно до умов п. 1.1 якого, предметом договору є надання виконавцем послуг з розміщення волоконно-оптичних самоутримних неметалевих кабелів (ОКСН), кабелів телефонного звязку та/або іншого аналогічного майна (обрати необхідний вид кабелів/проводу та вказати їх марку) (надалі - проводи) на належних виконавцю повітряних лініях 0,4 кВ та оплатити цих послуг замовником. Послуги надаються на період виконання замовником технічних вимог виконавця з приведення підвіски вказаних проводів вимогам чинного законодавства.

Згідно з п. 4.1. Договору, розмір плати за надані послуги за цим договором складає всього дві тисячі вісімсот шістдесят дев'ять гривень 48 коп., у тому числі ПДВ 20 % чотириста сімдесят вісім гривень 25 коп. та за поодинокі опори - 0 грн.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому наголошує про те, що він, як замовник за договором своєчасно та в повному обсязі виконує взяті на себе зобовязання та щомісячно перераховує виконавцю згідно Додатку №3.

Разом з цим, позивачем вказано про те, що в ході виконання умов договору виявилося, що деякі його додаткові угоди до нього є вкрай невигідними для позивача та потребують перегляду враховуючі наступне:

Перелік мереж із сумісною підвіскою проводів замовника, наведений у додатку №1 до Договору.

Одночасно з підписанням цього договору відповідач надав позивачу технічні вимоги на сумісну підвіску проводів на опорах повітряних ліній Виконавця за місцезнаходженням: вул. Леніна, 6.81 смт. Хорошове Харківського р-ну Харківської області, які є Додатком №2 до Договору.

Технічні вимоги у розділі №2 «технічні заходи, які виконує замовник» передбачають, що в прогонах опор, вказаних у таблиці 1, поетапно, згідно узгодженого графіка (таблиця 2) Замовник надає Виконавцю необхідні матеріали для заміни магістрального неізольованого проводу ПЛ на самоутримний ізольований провід із зшитого світло стабілізованого поліетилену, стійкого до впливу зовнішнього середовища та стійкого до поширення полумя згідно ДСТУ 4216:2003 «Випробування електричних кабелів в умовах впливу вогню. Частина 1. Випробування на поширення полумя поодиноко прокладеного вертикально розташованого ізольованого проводу або кабелю». Кількість, самоутримного ізольованого проводу та лінійної арматури вказані в таблиці 2.

За таблицею 2 технічних вимог, які є невідємною частиною Договору, Замовник зобовязаний в строк починаючи з 24.12.20Д 8р. по 31.12.2018р. передати в відповідачу належні позивачу (замовнику) матеріали, згідно переліку визначеному в таблиці 2, зокрема: зажим затяжний ЗН 2.4-10, зажим подцерживающий ЗП 3.1-15, крюк ГС-16-25, стрічка стальна ІЖ) Х 189-38, провід СИП-5нг 4x50x0,77, скріпа СК-20-50, всього на загальну суму близько 52000000 грн.

Отже, позивачем наголошено про те, що технічні умови передбачають безкоштовну передачу майна, що належить замовнику (позивачу) у власність відповідача як виконавця за договором, при цьому вартість цього майна не відшкодовуються замовнику.

Позивачем звернуто увагу на те, що основними видами діяльності останнього є будівельно-монтажні роботи, оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього, консультування з питань інформатизації, технічні випробування та дослідження тощо.

Основні умови спірного договору передбачають, що замовник лише сплачує послуги виконавця повязані з розміщенням кабелів на належних йому повітряних лініях на період виконання замовником технічних вимог виконавця з приведення підвіски вказаних проводів вимогам чинного законодавства.

Отже, на думку позивача, предмет спірного договору не передбачає передачу у власність відповідача майна, що належить замовнику.

03.10.2018 позивач звернувся до позивача з пропозицією, в якій повідомляв про те, що не зможе у встановлений Договором строк до 31.12.2018 виконати технічні умови до спірного договору, у звязку з чим просив розглянути питання про зміну в цій частині умов договору, підписавши Додаткову угоду до даного договору.

Однак відповідач відмовив у перегляді технічних умов та підписати Додаткову угоду до Договору також відмовився, що й стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

З урахуванням наведеного вище, позивач вважає, що Технічні умови суперечать умовам спірного договору, завдають збитки позивачу, а при укладанні спірного договору сторонами не обговорювались питання передачі майна замовника у власність виконавця, тому позивач вважає, що до спірного договору повинні бути внесені відповідні зміни шляхом доповнення їх пунктом 3.2.7 наступного змісту: «Технічні умови щодо можливості розміщення на опорах повітряних ліній підрозділу АК «Харківобленерго» діють лише в частині визначення обєктів РЕМ, в іншій частині виконуються за умовах, що не суперечать майновим правам Замовника.

Крім того, позивачем наголошено про те, що останньому стало відомо, що 03.10.2018 відповідачем було направлено лист позивачу, в якому останнього було повідомлено про відмову від продовження дії спірного Договору, у звязку з набранням чинності Закону України "Про доступ до обєктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж", перехідні положення якого передбачають, що чинні на день набрання чинності цим Законом договори, предметом яких є доступ до елементів інфраструктури обєкта доступу, діють до завершення строку їх дії на умовах, визначених такими договорами.

Однак позивач вважає, що підстави для відмови відповідача у пролонгації договору відсутні, оскільки згідно перехідних положень згаданого вище Закону встановлено, що на вимогу Замовника або власника інфраструктури обєкта доступу такі договори мають бути приведені у відповідність із частиною шостою статті 16 цього Закону у місячний строк з дня виставлення вимоги.

Таким чином, на думку позивача, для приведення спірного договору у відповідність до чинного законодавства не має необхідності припиняти його дію.

Окремо позивачем зауважено про те, що п.7 ст.16 цього ж Закону передбачено, що власник інфраструктури обєкта доступу не має права розірвати договір з доступу без згоди замовника або відмовити йому у продовженні строку дії договору з доступу, за умови належного виконання замовником умов договору з доступу.

При цьому, позивачем наголошено про те, що останній умов договору не порушував, тому підстави, зазначені відповідачем для розірвання договору є безпідставними.

В обґрунтування своєї правової позиції по справі позивач вказує про те, що при розірвання договорів, власник майна несе обовязок чітко довести до орендаря причину, з якої договір не може бути укладений на нових умовах, про що посилається на висновки Верховного суду, викладених у постанові від 20.04.2016 у справі №909/794/15, від 17.05.2017 у справі №914/433/16, ВС/КГС, № 910/12017/17, від 18.01.2018, рішення ЄСПЛ у справі "Стрейтч проти Сполученого Королівства".

Заперечення відповідача.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується повністю з наступних підстав:

Відповідно до умов п. 7.4 спірного договору, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 днів до припинення

строку його дії сторони письмово не повідомлять одна одну про його припинення.

Своїми листами: від 22.11.2018 № 10-28/6923, від 16.11.2018 № 10-28/6683 та від 03.10.2018 № 10-28/5525 відповідач неодноразово повідомляв позивача про припинення 31.12.2018 дії Договору. Одночасно, позивачу було надано розяснення встановленого Законом України "Про доступ до обєктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" від 07.02.2017 № 1834-VIII (далі-Закон) порядку укладання договорів з доступу до елементів Інфраструктури Обєкта електроенергетики.

Строк дії Договору закінчився 31.12.2018, а тому заявлені позовні вимоги про визнання цього договору укладеним після спливу 31.12.2018 є безпідставними та такі, що суперечать законодавству.

Позовні вимоги про визнання укладеною доданої до позовної заяви додаткової угоди до Договору, а саме доповнення його п. 3.3.4 наступним: "Технічні умови щодо можливості розміщення на опорах повітряних ліній підрозділу АК "Харківобленерго" є також безпідставними, оскільки діють лише в частині визначення обєктів РЕМ, в іншій частині виконуються на умовах, що не суперечать майновим правам Замовника".

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Тоді, як відповідач своєї згоди на внесення змін не надавав, договором не визначено інших умов внесення змін до нього.

При цьому, відповідачем наголошено на приписи ст. 525 ЦК України.

Окрім того, відповідачем зазначено про те, що згідно чинних норм Закону та "Правил надання доступу до інфраструктури обєкта електроенергетики", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2018 № 853 (далі - Правил), на законодавчому рівні визначено інший порядок взаємовідносин при наданні доступу до обєктів електроенергетики, затверджено умови та форми технічних умов та договору з доступу до елементів інфраструктури обєкта електроенергетики. Зокрема, відповідно до ст. ст. 13, 16 Закону визначено, що підставою для укладання договору з доступу є розроблена замовником на підставі технічних умов проектна документація.

Позивачем проектна документація не розроблялася, раніше видані технічні вимоги не виконувалися, тому внесення запропонованих позивачем змін до договору суперечитиме вимогам зазначених вище Закону та Правил.

Додатково відповідачем зауважено про те, що строк дії договору закінчився, а відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону не передбачена можливість продовження його строку дії, тому оскільки зобовязання за договором припинилися, подальше внесення до них змін є неможливим.

Відповідачем також наголошено про те, що запропонований позивачем проект додаткової угоди не може бути укладений через наявні у ньому численні недоліки, а саме: відсутність повноваження сторін, відсутній будь-який представник виконавця, назва товариства виконавця не відповідає існуючій, некоректна та незрозуміла сутність запропонованих змін.

Позивачем не представлено доказів направлення такої угоди відповідачу та доказів відмови від її підписання.

Позивач же не наводить жодного порушення з боку відповідача умов договору, а обґрунтовує їх виключно своїми майновими інтересами, тоді, як відповідач будь - яких порушень умов договору не допускав, що не можна зазначити про самого позивача.

Так, відповідачем наголошено про те, що визначені пп. 1.1, 3.2.1, 7.1 та додатком № 2 "Технічні вимоги" договору зобовязання позивач з часу його укладання (жовтень 2014), незважаючи на неодноразове продовження строків, так і не виконав, а лише просить продовжити їх виконання (додатки 7-12). Взагалі такі технічні вимоги внесені сторонами до договору через самовільне розміщення належного позивачу майна на опорах повітряних ліній електропередачі відповідача без будь-яких правових підстав та згоди останнього, лише внаслідок максимального сприяння позивачу та за умови най скорішого приведення у відповідність з чинними нормами законодавства взаємного розташування майна сторін. При цьому, повітряні лінії електропередачі є обєктами підвищеної небезпеки, робота з якими та поблизу яких через небезпеку як для їх виконавця, так і для оточуючих людей та майна, врегульована цілим рядом норм та може проводитися лише у суворій відповідності з ними. Зокрема такими нормами є Закон України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів", "Правила охорони електричних мереж" (постанова КМУ від 04.03.1997 № 209), "Правила улаштування електроустановок" (на цей час затверджені наказом Міненерговугілля України від 21.07.2017 № 476, раніше в редакції 1986 року), "Правила безпечної експлуатації електроустановок" (наказ Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 06.10.1997 № 257) та ряд інших. Зокрема, роботи поблизу ліній та на них можуть проводитися лише за наявності письмового дозволу енергопостачальника, лише особами, які мають відповідні права (наявність посвідчення відповідної групи з електробезпеки, проходження інструктажів, лише відповідно до нарядів тощо), розташування мереж, а тим більше сторонніх предметів, можливе лише за виконання всіх передбачених такими нормами умов та заходів (допустима відстань; види та матеріали обладнання, іншого майна; заходи захисту тощо).

При цьому, відповідачем наголошено про те, що посилання позивача на те, що умови Додатка № 2 "Технічні вимоги" до договору суперечать умовам Договору та сторонами не обговорювались, не відповідають дійсності, оскільки саме пп. 1.1, 3.2.1, 7.1 договору визначена необхідність їх виконання, а надання послуг з розміщення майна позивача передбачено лише на період виконання таких Технічних вимог. Крім того, договір, Додаток № 2 "Технічні вимоги" та всі додаткові угоди і затверджені ними нові редакції Додатка № 2 підписані обома сторонами, а тому є погодженими в повному обсязі ними.

Оцінка суду.

Відповідно до приписів частини першої та пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із статтею 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Вимогами частини першої статті 628 ЦК України, передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Як встановлено судом, на підставі договору №541/12 про надання послуг із сумісної підвіски ОКСН на повітряних лініях АК "Харківобленерго" від 01.10.2014 (далі - Договір) (т.с. І а.с. 55 - 58) між сторонами існували правовідносини з договору про надання послуг.

Відповідно до п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 7.1 договору строк його дії встановлений у період виконання замовником технічних вимог виконавця щодо приведення підвіски проводів до вимог чинного законодавства, а саме до 31.12.2014.

Строк дії вказаного Договору неодноразово подовжувався. У подальшому, відповідно до Додаткової угоди від 02.06.2017 № 541/12/4 до договору його дію подовжено до 31.12.2018 (т.с. І а.с 59 - 60).

Водночас, згідно з умовами пункту п. 7.4 Додаткової угоди від 02.06.2017 № 541/12/4 до договору, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 днів до припинення строку його дії Сторони письмово не повідомлять одна одну про його припинення.

Із обставин справи вбачається, що АТ "Харківобленерго" своїми листами: від 22.11.2018 № 10-28/6923, від 16.11.2018 № 10-28/6683 та від 03.10.2018 № 10-28/5525 повідомляв ТОВ "Ера - 21" про припинення 31.12.2018 дії Договору. При цьому, ТОВ "Ера-21" було надано розяснення встановленого Законом України "Про доступ до обєктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" від 07.02.2017 № 1834-VIII (далі-Закон № 1834-VIII від 07.02.2017) порядку укладання договорів з доступу до елементів Інфраструктури Обєкта електроенергетики, що вбачається зі змісту наявного у матеріалах справи листування між сторонами (т.с. І а.с. 145 - 156).

З урахуванням наведеного вище, договір №541/12 про надання послуг із сумісної підвіски ОКСН на повітряних лініях АК "Харківобленерго" від 01.10.2014 закінчив свою дію зі спливом встановленого у ньому строку - 31.12.2018, адже доказів його пролонгації та внесення до договору змін сторонами суду представлено не було.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1834-VIII від 07.02.2017 чинні на день набрання чинності цим Законом договори, предметом яких є доступ до елементів інфраструктури обєкта доступу, діють до завершення строку їх дії на умовах, визначених такими договорами.

На вимогу замовника або власника інфраструктури обєкта доступу такі договори мають бути приведені у відповідність із частиною шостою статті 16 цього Закону у місячний строк з дня виставлення вимоги.

Тобто, зазначеними вище приписами Закону № 1834-VIII від 07.02.2017 не визначена можливість подовження строку дії укладених до набрання ним чинності договорів.

При цьому, матеріали справи не містять доказів направлення позивачем відповідачу вимог щодо приведення у відповідність із частиною шостою статті 16 цього Закону Договору.

При цьому, посилання у позовній заяві на приписи ч. 7 ст. 16 Закону № 1834-VIII від 07.02.2017, згідно яких власник інфраструктури обєкта доступу не має права розірвати договір з доступу без згоди замовника або відмовити йому у продовженні строку дії договору з доступу, за умови належного виконання замовником умов договору з доступу, є недоречним, оскільки визначений цією статтею договір з доступу не укладався, докази вчинення відповідачем дій щодо розірвання спірного договору матеріали справи не містять, а п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1834-VIII від 07.02.2017 містить прямі вимоги щодо дії укладених до набрання чинності Законом договорів до завершення строку їх дії.

Водночас, приписи чч. 1-6 ст. 16 Закону № 1834-VIII від 07.02.2017 визначають порядок укладання договору доступу.

Так, підставою для укладення договору з доступу є письмове звернення замовника, підписане уповноваженою належним чином його посадовою особою (представником), до якого повинні бути додані визначені Законом № 1834-VIII від 07.02.2017 документи.

Вказаних звернень від позивача матеріали справи не містить та позивачем суду під час розгляду справи представлено не було.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов'язку сприяти всебічному, повному та об'єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

З урахуванням наведеного, з огляду на те, що строк дії Договору закінчився 31.12.2018, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання цього Договору укладеним після спливу строку, на який його було укладено.

Щодо позовних вимог про внесення змін до договору № 541/12 від 01.10.2014 р. шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору, суд вирішив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, Законом України "Про доступ до обєктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" від 07.02.2017 № 1834-VIII та "Правилами надання доступу до інфраструктури обєкта електроенергетики", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2018 № 853 (далі - Правила) визначено порядок при наданні доступу до обєктів електроенергетики, затверджено умови та форми технічних умов та договору з доступу до елементів інфраструктури обєкта електроенергетики.

Так, вимогами ст.ст. 13, 16 вказаного вище Закону визначено, що підставою для укладання договору з доступу є розроблена замовником на підставі технічних умов проектна документація.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачем така проектна документація не розроблялася, раніше видані технічні вимоги не виконувалися, тому внесення запропонованих позивачем змін до Договору суперечить вимогам згаданих вище Закону та Правил.

Більш того, з огляду на закінчення строку дії Договору, у відповідності до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону "Про доступ до обєктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж" від 07.02.2017 № 1834-VIII не передбачено такої можливості продовження його строку дії, оскільки зобовязання за Договором припинилися, а тому подальше внесення до них змін є неможливим.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотнім є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Однак позивачем всупереч вказаних вище положень ЦК України не наведено обставин про порушення відповідачем умов договору, при цьому, вимоги про внесення змін до договору ґрунтуються позивачем виключно своїми майновими інтересами.

Щодо істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази зміни обставин щодо необхідності виконання технічних вимог для взаємного розташування майна позивача на належних відповідачу опорах повітряних ліній електропередачі, що, у свою чергу, може свідчити про те, що з моменту укладання договору обставини щодо необхідності виконання зазначених технічних вимог для взаємного розташування майна позивача на належних відповідачу опорах повітряних ліній електропередачі - не змінилися.

З урахуванням наведеного, посилання позивача щодо невідповідності умовам договору Додатку № 2 "Технічні вимоги" є необґрунтованими, оскільки саме пп. 1.1, 3.2.1, 7.1 договору визначена необхідність їх виконання, а надання послуг з розміщення майна позивача передбачено лише на період виконання таких Технічних вимог.

Окремо суд звертає увагу на те, що як спірний договір, Додаток № 2 "Технічні вимоги" та додаткові угоди до договору, як і укладені нові редакції Додатку № 2 були підписані зі сторони обох сторін без будь - яких зауважень, а тому були погодженими в повному обсязі як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо посилань позивача у позовній заяві на судову практику у аналогічній справі, зокрема на постанови Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №909/794/15, від 17.05.2017 у справі №914/433/16 та на постанову Верховного Суду по справі № 910/12017/17 від 18.01.2018, суд зазначає, що у даному випадку зазначена судова практика стосується інших правових відносин і не може застосовуватися, оскільки вона стосується умов розірвання договорів оренди, тоді, як у даній справі правовідносини, що склалися між сторони виникли на підставі договору, який за своєю правовою природою належить до договорів надання послуги, при цьому, та доказів вчинення відповідачем будь-яких дій щодо розірвання договору матеріали справи не містять.

Виходячи з вищенаведеного, з огляду, що позивачем в установленому ГПК України порядку не надано допустимих та належних доказів, які б підтверджували обставини на які позивач посилався в якості підстав позову, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову, тому у задоволенні позову суд відмовляє повністю.

Розподіл судових витрат у справі № 922/3739/18.

З урахуванням вимог статті 129 ГПК України та враховуючи висновки господарського суду про повну відмову в задоволенні позову, витрати зі сплати судового збору покладаються у даному разі на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "25" квітня 2019 р.

Суддя ОСОБА_4