ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. Справа№ 911/311/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

представники сторін у судове засідання не з'явилися

розглянувши матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

на ухвалу господарського суду Київської області від 15.02.2019р.

у справі №911/311/19 (суддя - Кошик А.Ю.)

за заявою акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Косяк Сергія Васильовича 157077,92 грн. заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Косяк Сергія Васильовича 157077,92 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.02.2019р. відмовлено акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Косяк Сергія Васильовича 157077,92 грн. заборгованості.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції дійшов до висновку, що застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності у зв'язку з порушенням боржником прийнятих на себе зобов'язань (нарахування пені), не є заборгованістю у розумінні статті 148 Господарського процесуального кодексу України і така вимога може бути вирішена у позовному провадженні, тому наявні підстави для відмови акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у видачі наказу в цій частині. Також суд зазначив, що заява про видачу судового наказу містить вимоги стосовно основної заборгованості, однак такі вимоги взаємопов'язані з рештою вимог, які не підлягають розгляду в порядку наказного провадження. Таким чином, заявлені в заяві вимоги в сукупності не відповідають ст.148 Господарського процесуального кодексу України, що з врахуванням п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Київської області від 15.02.2019 про відмову у видачі судового наказу в частині стягнення з фізичної особи-підприємця Косяк Сергія Васильовича заборгованості за наданим кредитом у розмірі 112 346,27 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, у розмірі 15 048,18 грн. та заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 25 754,19 грн. - скасувати; в цій частині вимог справу №911/311/19 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказував на те, що нарахування банком пені на суму заборгованості передбачено умовами кредитного договору та є грошовим зобов'язанням, а отже видача судового наказу відповідає нормам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 р., прийнято до провадження апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду.

16.04.2019 у судове засідання представники сторін не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка сторін обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до приписів статті 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.10.2017р. фізичною особою-підприємцем Косяк Сергієм Васильовичем (клієнт) підписано (накладено електронно-цифровий підпис у системі інтернет-клієнт-банкінгу Приват) заяву акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ». Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на сайті http://privatbank.ua.

Згідно умов договору від 03.10.2017 р. позивачем було перераховано на поточний рахунок боржника кредитні кошти у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с.26 )

30.01.2019 року до господарського суду міста Києва надійшла заява акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про видачу судового наказу за вимогами про стягнення з фізичної особи-підприємця Косяк Сергія Васильовича 157077,92 грн. та складається з: 112346,27 грн. - заборгованість за кредитом; 25754,19 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно Умов та правил надання банківських послуг; 15048,18 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно Умов та правил надання банківських послуг; 3929,28 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором

Вказана заява обґрунтована неналежним виконанням боржником умов кредитного договору від 03.10.2017.

Банк стверджував, що в порушення відповідних умов договору та приписів законодавства боржник не повернув кредитні кошти у передбачений договором термін та не сплатив в повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії. Станом на 26.12.2018 рік заборгованість боржника за договором становить 157077,92 грн. та складається з: 112346,27 грн. - заборгованість за кредитом; 25754,19 грн. - заборгованість за відсотками , нарахованими на прострочену заборгованість згідно Умов та правил надання банківських послуг; 15048,18 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно Умов та правил надання банківських послуг; 3929,28 грн. - заборгованість з пені, нарахованої згідно Умов та правил надання банківських послуг.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що заявлена до стягнення заборгованість є частиною заборгованості за договором та містить додаткові нарахування, що потребує здійснення розрахунку і перевірки його обґрунтованості як щодо самої заявленої до стягнення заборгованості, так і проведеного нарахування на таку заборгованість, що в межах наказного провадження не передбачено з огляду на ч.1 ст. 148 та п. 7 ч.1 ст. 155 ГПК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 2 ст. 12 ГПК України).

Порядок розгляду заяв в наказному провадженні врегульовано розділом ІІ ГПК України.

Частиною 1, 2 статті 147 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України наведено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Згідно до пунктом 3 частини 1 та частиною 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, за яким праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» до заяви про видачу судового наказу додано копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ" та витягу з "Умов та правил надання банківських послуг" (а.с.16,18), з яких слідує, що 03.10.2017 фізичною особою-підприємцем Косяк Сергієм Васильовичем підписано із використанням електронного цифрового підпису і подано через систему інтернет-клієнт-банкінгу до АТ КБ "Приватбанк" анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг "КУБ", згідно якої фізична особа-підприємець Косяк Сергій Васильович приєднався до розділу 3.2.8 "Умов та правил надання банківських послуг", що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, які разом із анкетою-заявою складають кредитний договір від 03.10.2017, та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Відповідно до розділу 1 Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на web-сайті заявника http://www.privatbank.ua, Правила надання банківських послуг є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Приватбанку.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Частиною 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Зміст правочину між сторонами зафіксований у вищеперелічених документах, отже, сторони не порушили вимог ч. 1 ст. 208 ЦК України щодо письмової форми укладання правочинів між юридичними особами та відповідно до ст. 638 ЦК України досягли домовленості з усіх його істотних умов, а відтак, укладений між сторонами правочин є кредитним договором.

Заявник зазначає, що перерахував ФОП Косяк Сергію Васильовичу грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн., боржник, в свою чергу, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 26.12.2018 рік заборгованість боржника за договором становить 157077,92 грн. та складається з: 112346,27 грн. - заборгованість за кредитом; 25754,19 грн. - заборгованість за відсотками , нарахованими на прострочену заборгованість згідно Умов та правил надання банківських послуг; 15048,18 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно Умов та правил надання банківських послуг; 3929,28 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

На підтвердження факту надання кредиту в суму 200 000,00 грн. заявником до заяви додано копії меморіального ордеру № НSAV3В286G від 03.10.2017 з призначенням платежу: видача кредиту КУБ, отримувач ФОП Косяк Сергій Васильович та банківських виписок, які підтверджують факт видачі кредиту та факт його часткового погашення, а також розрахунок заборгованості, обґрунтування та пояснення до розрахунку заборгованості.(а.с.26-37)

Обов'язок сплати відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість, та відсотків у вигляді щомісячної комісії встановлена в Умовах та правилах надання банківських послуг.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що заявлені заявником вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, та відсотками у вигляді щомісячної комісії не можуть бути розглянуті у наказному провадженні, колегія суддів вважає помилковими.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 3929,28 грн., колегія суддів зазначає наступне.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу, зокрема, щодо стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, сума якої перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, за яким праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як унормовано згідно з вимогами ст. 193 ГГК України, статей 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Нормами статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У свою чергу, п.п. 3.2.8.10 Умов та правил надання банківських послуг передбачено відповідальність клієнта за порушення зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Отже, пеня не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, а відтак, вимоги про стягнення пені в сумі 3 929,28 грн. не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі наказу на підставі п. 3 ч.1 ст. 152 ГПК України в цій частині є обґрунтованим.

За приписами ч. 3 ст. 152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Статтею 280 ГПК України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскарженої ухвали судом першої інстанції мале місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм процесуального права, а відтак, ухвала господарського суду міста Києва від 15.02.2019 у справі № 911/311/19 підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні заяви Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про видачу судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з фізичної особи-підприємця Косяк Сергія Васильовича 112346,27 грн. заборгованості за кредитом, 25754,19 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 15048,18 грн. заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, а матеріали справи № 911/311/19 за заявою акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про видачу судового наказу в цій частині - направленню на розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" підлягає частковому задоволенню.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду Київської області від 15.02.2019 у справі № 911/311/19 задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 15.02.2019 у справі № 911/311/19 скасувати в частині відмови у задоволенні заяви акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про видачу судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з фізичної особи-підприємця Косяк Сергія Васильовича 112346,27 грн. - заборгованість за кредитом, 25754,19 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 15048,18 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії та в цій частині матеріали справи № 911/311/19 за заявою акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про видачу судового наказу передати на розгляд господарського суду Київської області.

3. У решті ухвалу господарського суду Київської області від 15.02.2019 у справі № 911/311/19 залишити без змін.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Повернути до господарського суду Київської області матеріали справи № 911/311/19.

Повний текст постанови підписано 25.04.2019

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко