ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 квітня 2019 р. Справа № 903/654/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участі секретаря судового засідання Хомич О. В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали по справі № 903/654/18

за позовом Акціонерного товариства Укртрансгаз, м. Київ

третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Волиньгаз, м. Луцьк

про визнання договору про транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2018 року укладеним,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1-О.І. адвокат (дов. № 1-255 від 31.10.2018),

від третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: н/з,

від відповідача: ОСОБА_2 адвокат (дов. б/н від 04.06.2018),

в с т а н о в и в:

11.09.2018 Акціонерне товариство Укртрансгаз звернулося до Господарського суду Волинської області з позовною заявою № б/н і дати про визнання договору про транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2018 року укладеним між Акціонерним товариством Укртрансгаз та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Волиньгаз.

Ухвалою суду від 17.09.2018 позовну заяву Акціонерного товариства Укртрансгаз було повернуто заявнику.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 ухвалу Господарського суду Волинської області скасовано, справу № 903/654/18 передано на розгляд Господарського суду Волинської області.

Ухвалою суду від 17.12.2018 було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.01.2019; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України.

08.01.2019 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву № 430007.1-Ск-17-0119 від 02.01.2019, в якому позову не визнає, просить відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні 09.01.2019 представник позивача звернулась з клопотанням про залучення до участі у справі третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Клопотання обгрунтовувала тим, що саме НКРЕКП як регулятор ринку природного газу покликаний забезпечувати ефективну реалізацію державної політики на ринку природного газу у відповідності до встановлених законом завдань та принципів. У звязку з тим, що договір у редакції відповідача змінює механізм регулювання ринку природного газу, визначеного та затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 Про затвердження типового договору транспортування природного газу, вважає, що рішення у справі може вплинути на права та інтереси Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Представник відповідача просив клопотання про залучення третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, залишити без задоволення.

Ухвалою суду від 09.01.2019 клопотання позивача про залучення третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, було залишено без задоволення з огляду на те, що позивачем не обгрунтовано, яким чином рішення у справі про визнання договору укладеним може вплинути на права або обов'язки особи, яку позивач просить залучити третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

В судовому засіданні 09.01.2019 представник позивача просила також надати час для ознайомлення з відзивом відповідача.

28.01.2019р. від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій позивач просив суд задовольнити позов.

06.02.2019р. від позивача надійшло клопотання про залучення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Клопотання обґрунтоване тим, що рішення може вплинути на права та обовязки комісії.

Представник відповідача в судовому засіданні клопотання просив залишити без задоволення.

Суд, розглянувши клопотання представника позивача про залучення третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, задовольнив його з огляду на те, що предметом позову є вимога щодо вирішення спору, що виник при укладенні договору, який має відповідати типовій формі, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Ухвалою суду від 06.02.2019р. було залучено до участі у розгляді справи третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; зобовязано позивача надіслати третій особі на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, копію позовної заяви з додатками; докази надіслання подати суду; строк проведення підготовчого провадження було продовжено на 30 днів - до 18.03.2019р. включно; відкладено підготовче засідання на 20.02.2019 р.

06.02.2019р. від відповідача надійшли заперечення № 430007.1-ск-435-0219 від 05.02.2019р., в яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 20.02.2019р. суд прийняв зазначені заперечення відповідача.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання 20.02.2019 не зявився, факт належного повідомлення про судовий розгляд справи підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 183 від 13.02.2019р.

Ухвалою суду від 20.02.2019 підготовче провадження було закрито; справу призначено до судового розгляду по суті на 18.03.2019.

01.03.2019 до суду від третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, надійшли пояснення № 217/15-19 від 26.02.2019 щодо заявленого позову. В поясненнях НКРЕКП просить розглядати справу за відсутності представника НКРЕКП.

В судовому засіданні 18.03.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.03.2019 позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 18.03.2019 на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 17.04.2019, ухвалою суду повідомлено третю особу на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про оголошення перерви в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Волиньгаз із пропозицією укласти договір транспортування природного газу № від 01.08.2018 року (надалі - договір), надіславши відповідачу два примірника договору (один з яких підписаний позивачем), складений у відповідності до Типової форми договору транспортування природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497.

17.08.2018 відповідач направив на адресу позивача лист № VL007.1-Лв-3177-0818 від 10.08.2018 разом з підписаним договором транспортування природного газу від 01.08.2018 року № НОМЕР_1 та протоколом розбіжностей до нього.

Протокол розбіжностей від 10.08.2018 року до договору транспортування природного газу від 01.08.2018 року № НОМЕР_1 (а.с. 68-69) складено у зв'язку з незгодою відповідача із запропонованою позивачем редакцією п. 9.3., зокрема відповідач виклав п. 9.3. у такій редакції:

- «У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця. Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період».

Позивач вважає, що така редакція договору є порушенням норм чинного законодавства, а саме: постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497, якою затверджено Типову форму договору транспортування природного газу, у зв'язку із чим умови п. 9.3 та розділу ХХІ Договору мають бути викладені та підписані в редакції позивача, який, на думку позивача, узгоджується з типовою формою договору, а саме:

- "п. 9.3 - у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця. Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

У відповідності до ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню.

Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

У відповідності до статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Взаємовідносини, які виникають в процесі укладення договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 та постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2497 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу".

Згідно з ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 181 ГК України врегульований порядок укладення господарського договору, за змістом якої у разі наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про ринок природного газу" права та обов'язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

На виконання вищезазначеного закону був розроблений Кодекс газорозподільних систем, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494.

Згідно з п. 2 розділу 1 вказаного Кодексу порядок взаємовідносин оператора газорозподільної системи з оператором газотранспортної системи, у тому числі пов'язаних з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з газотранспортної системи до газорозподільної системи, зокрема щодо якості та обліку природного газу (у тому числі приладового), а також з обміном даних щодо прогнозів відборів/споживання природного газу по споживачах та фактичних обсягів споживання ними природного газу, регулює Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1378/27823 (далі за текстом - Кодекс ГТС), договір транспортування природного газу та технічна угода (за наявності), що укладені між сторонами.

Пункт 2 розділу VI Кодексу передбачає, що взаємовідносини між Оператором ГТС та Оператором ГРМ, пов'язані з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з ГТС до ГРМ, регулюються укладеним між ними договором на транспортування природного газу, який укладається за формою Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2497(далі - типовий договір транспортування природного газу), технічною угодою (за необхідності) та відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Разом з цим, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2497 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу", затверджено Типову форму спірного договору, п. 9.3. якого було викладено в редакції позивача, а саме: "У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводилася у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.»

Відповідно до ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Однак, відповідно до Переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2017 № 951, постанова КМУ від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" визнана такою, що втратила чинність. Ця постанова втратила чинність з 01.01.2018.

Нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов'язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню.

У відповідності до ч.ч.13, 7 ст.11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 6 цієї статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.12.2018 у справі №910/5082/18.

Вимога позивача про укладення договору, який містить п.9.3., викладений в редакції позивача, не може бути задоволена, оскільки запропонована позивачем умова відсилає до норм, які втратили чинність.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 04.12.2018 року № 1598 «Про внесення змін до Типового договору транспортування природного газу», яка набрала законної сили 28.12.2018 року, внесено зміни до Типового договору транспортування природного газу та виключено з абзацу другого пункту 9.3. розділу ІХ Типового договору посилання на Порядок, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 11.01.2005 №20.

Проте, позивач не змінював ні підстав, ні предмету позову.

За приписами ч.1ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а уповноважена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до правового аналізу статтей 179, 181 ГК України неврегульовані сторонами розбіжності щодо окремих умов договору передаються на розгляд до суду.

Предметом розгляду у справі №903/654/18 є саме окрема умова договору, щодо якої виник спір (розбіжність). Вирішуючи такий спір, суд має визначити, на яких умовах слід укласти договір: на умовах, запропонованих позивачем, чи на умовах, запропонованих відповідачем.

Звернення з позовом про визнання договору укладеним можливе лише у разі ухилення сторони від укладання договору в цілому, укладання якого є обов`язковим.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не ухилявся від укладення договору в цілому, він підписав його з протоколом розбіжностей, не погодившись тільки з однією умовою договору, викладеною в п.9.3.

За таких обставин звернення позивача до суду з вимогою визнати договір укладеним є передчасним.

Окрім цього, як пояснювали в судовому засіданні представники сторін, між сторонами існує чинний договір № транспортування природного газу від 17.12.2015, укладений на виконання вимог ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газотранспортних систем, постанови НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2497, пунктом 17.1. якого визначено, що якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік.

Отже, правовідносини між позивачем та відповідачем щодо транспортування природного газу врегульовані договором транспортування природного газу № від 17.12.2015, який є діючим на момент вирішення цього спору.

Таким чином, враховуючи наявність між сторонами діючого договору транспортування природного газу № від 17.12.2015, передчасність звернення позивача за захистом своїх прав і невідповідність п.9.3. договору в редакції позивача діючому законодавству, відсутні правові підстави для задоволення заявленого позову АТ «Укртрансгаз».

В іншій частині запропонованого позивачем проекту договору (окрім п. 9.3.) між сторонами відсутній спір, що, зважаючи на зміст ч. 2 ст. 124 Конституції України та ст. 4 ГПК України, виключає задоволення позову в цій частині.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення частково позовних вимог шляхом вказівки на умови договору, які не є спірними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самими сторонами, спір у справі стосується саме умови п. 9.3. договору, а не договору в цілому.

Оскільки умови договору, окрім спірного п.9.3., у сторін не викликають заперечень, то після того, як внесено зміни до Типового договору транспортування природного газу самим регулятором, сторони не позбавлені права самостійно внести зміни до договору на підставі п. 17.3. його положень.

Крім цього, як пояснював представник відповідача в судовому засіданні і не заперечував представник позивача, позивачем надіслано відповідачу додаткову угоду про внесення змін до діючого договору транспортування природного газу № від 17.12.2015, у тому числі і до п. 9.3. договору.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини наголосив, що рішення господарського суду повинне бути спрямоване на реальне настання правових наслідків, захист чи відновлення порушеного чи оспорюваного права і законного інтересу, а також на вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Так, зокрема, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У звязку із відмовою у задоволенні позову судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 627, 630, 649 Цивільного кодексу України, ст.ст. 175, 179, 181, 184, 187 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 32, 33, 38 Закону України "Про ринок природного газу", ст.ст. 4, 13, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено: 25.04.2019.

Суддя І. О. Якушева