СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. Справа №913/399/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі судового засідання Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

1-ї третьої особи - Донець Д.О. посв. адв. №312 від 02.04.2010, дов. б/н від 30.08.2018,

2-ї третьої особи - не з'явився,

3-ї третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№259Л/1 від 21.01.2019) на рішення Господарського суду Луганської області від 12.12.2018 (м. Харків, суддя Корнієнко В.В., повний текст рішення складено 21.12.2018) у справі №913/399/18,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича, м. Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

1. ОСОБА_3, м. Київ,

2. ОСОБА_4, м. Київ,

3. ОСОБА_5, м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськпобутгаз», м. Луганськ,

про застосування наслідків нікчемності договору в порядку реституції, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича звернувся до Господарського суду Луганської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськпобутгаз», в якій Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича, в якій просить застосувати наслідки нікчемності договору відступлення права вимоги №1-2013 від 24.10.2013, шляхом визнання в порядку реституції за ПАТ «Брокбізнесбанк» права вимоги за визначеними договорами. Судові витрати Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» просить покласти на відповідача у справі.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 12.12.2018 в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 12.12.2018 по справі №913/399/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськпобутгаз» про застосування наслідків нікчемності договору в порядку реституції.

Зокрема, апелянт зазначив про те, що договір відступлення права вимоги №1-2013 від 24.10.2013 є правочином, який передбачає операцію відчуження майнових прав банку з наданням набувачу (кредитору) пільги у відстроченні розрахунку за набуті майнові права на період понад 10 років (до 2024 року), що не відповідає встановленому цивільним законодавством загальному порядку господарських правовідносин щодо проведення розрахунків за відчужені банком майнові права на стягнення заборгованості за кредитами банку. Отже, апелянт вважає, що такий договір є нікчемним, оскільки він укладений в межах 1 року до моменту запровадження тимчасової адміністрації банку та відповідає критерію згідно з п. 4 ч. 2 ст. 38 Закону. Також апелянт послався на невчинення судом першої інстанції дій по спонуканню до виконання ухвали суду про витребування доказів у відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Встановлено учасникам провадження у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 ГПК України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Призначено справу до розгляду на 18.03.2019 об 11:00 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 оголошено перерву у розгляді справи №913/399/18 до 15.04.2019.

В судове засіданні 15.04.2019 представники позивача, відповідача, 2-ої та 3-ої третьої особи не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про оголошення перерви у розгляді справи була отримана позивачем - 26.03.2019, 2-ою третьою особою - 29.03.2019, 3-ою третьою особою - 01.04.2019 що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Щодо повідомлення відповідача у справі - ТОВ «Луганськпобутгаз», колегія суддів зазначає наступне.

З відомостей, які визначені в апеляційній скарзі та містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськпобутгаз»: 91055, Луганська обл., місто Луганськ, вул. Совєтская, будинок 42. Заяви про зміну місцезнаходження матеріали справи не містять.

Пунктом 21 частини першої розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції».

Частиною 1 ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

13.02.2019 та 20.03.2019, у зв'язку з неможливістю направлення ухвал Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 та 18.03.2019 у справі №913/399/18 на адресу ТОВ «Луганськпобутгаз», який знаходиться у м. Луганську, що підтверджується актами Східного апеляційного господарського суду від №13-35/87 та №13-35/145, на офіційному сайті Судової влади за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/ були розміщені повідомлення у справі №913/399/18, якими повідомлялось, що розгляд справи відбудеться 18.03.2019 та 15.04.2019 у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.

Інших відомостей про місцезнаходження апелянта - ТОВ «Луганськпобутгаз» та засоби зв'язку з ним (електронної адреси, номери телефонів, факсів тощо) апелянтом в апеляційній скарзі не повідомлено та в матеріалах справи не міститься.

З опублікуванням такого оголошення, судом апеляційної інстанції вжито всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення ТОВ «Луганськпобутгаз» про відкриття апеляційного провадження, призначення справи до розгляду та оголошення перерви у справі.

Враховуючи вищевикладене, відповідач був повідомлений про прийняття апеляційним судом вищевказаних ухвал, відповідно до умов вищенаведеного законодавства.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні 15.04.2019 представник 1-ої третьої особи проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника 1-ої третьої особи, перевіривши правильність застосування господарським судом норм права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Постановою Правління Національного банку України від 10.06.2014 №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «Брокбізнесбанк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.06.2014 45 розпочато процедуру ліквідації Банку (ПАТ «Брокбізнесбанк») та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» на період з 11.06.2014 по 10.06.2015 включно.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування від 21.05.2015 №103, від 02.06.2016 №896, від 31.05.2017 №2227, від 07.06.2018 №1587 продовжувалися строки здійснення процедури ліквідації АТ «Брокбізнесбанк», змінено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» та продовжено строк його повноважень до 10.06.2019 (уповноважена особа Фонду - Міхін С.С.).

Також, як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_7 (як Позичальником) укладений Кредитний договір № 07Ф-148, за яким останній отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 21 500 000,00 грн. на строк до 22.08.2018 зі сплатою процентів за кредитування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. 22.12.2008 між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено договір про переведення боргу № 07Ф-148-8, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв на себе обов'язок по виконанню зобов'язань ОСОБА_7 по виконанню кредитного договору від 22.08.2008 № 07Ф-148.

22.08.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_8 (як Позичальником) укладений Кредитний договір № 07Ф-146, за яким останній отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 21 500 000,00 грн. на строк до 22.08.2018 зі сплатою процентів за кредитування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. 22.12.2008 між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено договір про переведення боргу № 07Ф-146-8, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв на себе обов'язок по виконанню зобов'язань ОСОБА_8 по виконанню кредитного договору від 22.08.2008 № 07Ф-146.

22.08.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_9 (як Позичальником) укладений Кредитний договір № 07Ф-138, за яким останній отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 21 500 000,00 грн. на строк до 22.08.2018 зі сплатою процентів за кредитування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. 22.12.2008 між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 укладено договір про переведення боргу № 07Ф-138-8, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв на себе обов'язок по виконанню зобов'язань ОСОБА_9 по виконанню кредитного договору від 22.08.2008 № 07Ф-138.

22.08.2008 між АТ ««Брокбізнесбанк» та ОСОБА_10 (як Позичальником) укладений Кредитний договір № 07Ф-140, за яким останній отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 30 000 000,00 грн. на строк до 22.08.2018 зі сплатою процентів за кредитування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. 22.12.2008 між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 укладено договір про переведення боргу № 07Ф-140-8, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв на себе обов'язок по виконанню зобов'язань ОСОБА_10 по виконанню кредитного договору від 22.08.2008 № 07Ф-140.

22.08.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_11 (як Позичальником) укладений Кредитний договір № 07Ф-147, за яким остання отримала від Банку кредитні кошти у розмірі 20 500 000,00 грн. на строк до 22.08.2018 зі сплатою процентів за кредитування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. 22.12.2008 між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 укладено договір про переведення боргу № 07Ф-147-8, відповідно до якого ОСОБА_4 взяв на себе обов'язок по виконанню зобов'язань ОСОБА_11 по виконанню кредитного договору від 22.08.2008 № 07Ф-147.

06.10.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5 (як Позичальником) укладений Кредитний договір № 08Ф-189, за яким остання отримала від Банку кредитні кошти у розмірі 64687933,42 грн. на строк до 07.10.2019 зі сплатою процентів за кредитування кредитом у розмірі 15 % річних для споживчих цілей.

22.08.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_12 (як Позичальником) укладений Кредитний договір № 07Ф-141, за яким остання отримала від Банку кредитні кошти у розмірі 23 000 000,00 грн. на строк до 22.08.2018 зі сплатою процентів за кредитування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. 22.12.2008 між ОСОБА_12 та ' ОСОБА_3 укладено договір про переведення боргу № 07Ф-141-8, відповідно до якого ОСОБА_3 взяв на себе обов'язок по виконанню зобов'язань ОСОБА_12 по виконанню V кредитного договору від 22.08.2008 № 07Ф-141.

22.08.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_13 (як Позичальником) укладений Кредитний договір № 07Ф-144, за яким остання отримала від Банку кредитні кошти у розмірі 21 500 000,00 грн. на строк до 22.08.2018 зі сплатою процентів за кредитування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. 22.12.2008 між ОСОБА_13 та ОСОБА_3 укладено договір про переведення боргу № 07Ф-144-8, відповідно до якого ОСОБА_3 взяв на себе обов'язок по виконанню зобов'язань ОСОБА_13 по виконанню кредитного договору від 22.08.2008 № 07Ф-144.

22.08.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_14 (як Позичальником) укладений Кредитний договір № 07Ф-145, за яким останній отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 15 651 700,00 грн. на строк до 22.08.2018 зі сплатою процентів за кредитування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. 22.12.2008 між ОСОБА_14 та ОСОБА_3 укладено договір про переведення боргу № 07Ф-145-8, відповідно до якого ОСОБА_3 взяв на себе обов'язок по виконанню зобов'язань ОСОБА_14 по виконанню кредитного договору від 22.08.2008 №07Ф-145.

22.08.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_15.(як Позичальником) укладений Кредитний договір № 07Ф-151, за яким останній отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 21 500 000,00 грн. на строк до 22.08.2018 зі сплатою процентів за кредитування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. 22.12.2008 між ОСОБА_15 та ОСОБА_3 укладено договір про переведення боргу № 07Ф-151-8, відповідно до якого ОСОБА_3 взяв на себе обов'язок по виконанню зобов'язань ОСОБА_15 по виконанню кредитного договору від 22.08.2008 № 07Ф-151.

22.08.2008 між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_16 (як Позичальником) укладений Кредитний договір № 07Ф-155, за яким останній отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 21 500 000,00 грн. на строк до 22.08.2018 зі сплатою процентів за кредитування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. 22.12.2008 між ОСОБА_16 та ОСОБА_3 укладено договір про переведення боргу № 07Ф-155-8, відповідно до якого ОСОБА_3 взяв на себе обов'язок по виконанню зобов'язань ОСОБА_16 по виконанню кредитного договору від 22.08.2008 №07Ф-155.

Відповідно до статті 6 вказаних Кредитних договорів передбачено, що забезпечення виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, комісії, неустойки за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, пов'язаних з одержанням виконання, забезпечується всім належним Позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України, а також договорами поруки та застави.

24.10.2013 АТ «Брокбізнесбанк» (Цедент) уклав з ТОВ «Луганськпобутгаз» (Цесіонарій) Договір відступлення права вимоги №1- 2013, за яким АТ «Брокбізнесбанк» передав, а ТОВ «Луганськпобутгаз» прийняло всі права вимоги за вищезазначеними Кредитними договорами (№ 07Ф-144, № 07Ф-151, № 07Ф-155, №07Ф-141, № 07Ф-145, № 08Ф-189, № 07Ф-140, № 07Ф-138, № 07Ф-146, №07Ф-147, № 07Ф-148).

Пунктом 2.2. Договору визначено, що загальна вартість права вимоги за Кредитним договором на момент відступлення кредитної заборгованості буде дорівнювати сумі заборгованості за Кредитним договором, а саме: заборгованості Позичальника по поверненню основного боргу (Кредиту) та нарахованих і не сплачених процентів за кредитом, станом на 17.01.2014. У випадку, якщо Позичальником з моменту укладання цього Договору не буде проведене часткове погашення Кредиту у будь-якій сумі або не будуть сплачені проценти у будь-якій сумі, загальна вартість права вимоги за кредитним договором станом на 17.01.2014 становитиме 427 502 354,50 грн; вказана сума складається із заборгованості (тіло та проценти) по кожному кредитному договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, за відступлення права вимоги за кредитним договором Цесіонарій сплачує Цеденту грошову суму:

- у випадку оплати вартості відступлення права вимоги за Кредитним договором в день переходу права вимоги до Цесіонарія до 16-00 год. - у розмірі 427 285 354,50 грн (3.1.1. договору);

- у випадку оплати вартості відступлення права вимоги за Кредитним договором після терміну, зазначеного в п. 3.1.1.-у розмірі 427 502 354,50 грн (3.1.2. договору);

- Цесіонарій (відповідач) зобов'язаний у строк до 17.01.2024 сплатити Цеденту (позивачу) грошову суму, визначену у п. 3.1. цього договору шляхом безготівкового перерахування на рахунок Цедента (3.2. договору).

Як посилався позивач, відповідач до 17.01.2014 (в день наступний за днем настання відкладальної обставини) не перерахував позивачу визначену договором суму.

Як вказує позивач, під час перевірки Уповноваженою особою було виявлено на балансі Банку ряд Договорів відступлення право вимоги, серед яких виявився і Договір відступлення права вимоги 1-2013 (цесіонарій - ТОВ «Луганськпобутгаз»). Однак, ані оригіналу вказаного Договору, ані документів кредитних справ, які були відступлені по вказаному Договору у внутрішніх документах банку не виявлено; містились лише деякі копії вказаних документів, а також копія Акту приймання-передачі оригіналів документів згідно Договору відступлення права вимоги № 1-2013 від 24.10.2013, за яким 20.01.2014 АТ «Брокбізнесбанк» передало, а ТОВ «Луганськпобутгаз» отримало оригінали кредитних договорів, додаткових угод до них, Договори поруки, Договори відступлення застави майнових прав на грошові кошти (з майновим поручителем).

06.01.2016 Уповноважена особа Фонду кур'єрською службою WELTEX направила ТОВ «Луганськпобутгаз» повідомлення №189 про нікчемність Договору відступлення права вимоги №1-2013 від 24.10.2013, яким повідомляла про віднесення вказаного Договору до категорії нікчемних.

Будь-яких відповідей на адресу АТ «Брокбізнесбанк» з приводу вищевказаних повідомлень про нікчемність договору не надходило. Також ТОВ «Луганськпобутгаз» не зверталося до Банку для здійснення розрахунків по договору в частині його виконання.

У зв'язку з чим, позивачем заявлено вимоги про застосування наслідків нікчемності договору відступлення права вимоги від 24.10.2013 № 1-2013, шляхом визнання в порядку реституції за ПАТ «Брокбізнесбанк» права вимоги за вищевказаними 11 кредитними договорами.

Приймаючи оскаржуване рішення суд зазначив, що доводи позивача про те, що договір відступлення права вимоги від 24.10.2013 №1-2013 є нікчемним в силу пункту 4 частин 2 та 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є безпідставними, так як відповідач за цим договором не є кредитором банку. Зважаючи на зазначене та на те, що позивач не подав суду належних доказів укладення договору про застосування наслідків нікчемності якого заявлено вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в позові, у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Правові наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 Цивільного кодексу України, зокрема, частиною першої названої статті встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 Цивільного кодексу України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України.

Таким чином, аналіз вищенаведених норм права в їх сукупності дає підстави для висновку, що у разі передачі майна власником за правочином, який є нікчемним, то позов про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися лише у випадку коли майно залишається у набувача. Тобто, якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним та/або застосування наслідків реституції. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення статті 216 Цивільного кодексу України, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).

На виконання постанови правління Національного банку України від 28.02.2014 №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 було прийнято рішення №9 щодо запровадження тимчасової адміністрації з 03 березня по 02 червня 2014 року та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в АТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. (а.с. 44-45).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.06.2014 №42 продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. з 03.06.2014 до дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» (а.с. 46).

На виконання постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 №339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11.06.2014 було прийнято рішення № 45 щодо початку ліквідації Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» з 11.06.2014 та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» Куреного О.В. (а.с. 47-48).

Таким чином, тимчасова адміністрація в ПАТ «Брокбізнесбанк» була запроваджена та діяла з 03.03.2014 по 10.06.2014.

Статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, яка діяла в період запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Брокбізнесбанк» (з 03.03.2014 по 10.06.2014) визначено:

Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком.

Договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі звернення до суду уповноваженої особи Фонду державне мито не сплачується.

Уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана провести інвентаризацію банківських активів і зобов'язань.

Позивач в обґрунтування своїх доводів про нікчемність договору відступлення права вимоги від 24.10.2013 №1-2013 вказав, що вказаний договір є нікчемним в силу пункту 4 частин 2 та 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, яка була чинною і на момент укладення нікчемного правочину (24.10.2013) і на момент введення тимчасової адміністрації ПАТ «Брокбізнесбанк» (28.02.2014), в яких вказано, що нікчемними є договори що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку.

Позивач зазначив, що за договором відступлення права вимоги від 24.10.2013 № 1-2013 відповідачу були відступлені майнові права Банку (майно); майнові права були відступлені за плату, і тому, у набувача прав - відповідача у справі, виникають грошові зобов'язання перед Банком, отже, відповідач є кредитором банку за наслідком укладення зазначеного договору.

Однак, суд першої інстанції звернув вірну увагу на те, що у вказаних позивачем відносинах, відповідач (ТОВ «Луганськпобутгаз») не є кредитором Банку (ПАТ «Брокбізнесбанк»), а є боржником.

Статтею 510 Цивільного кодексу України встановлено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

За доводами позивача, згідно з договором відступлення права вимоги від 24.10.2013 № 1- 2013, відповідач прийняв всі права вимоги за вищезазначеними Кредитними договорами (реалізував своє право), однак, своє зобов'язання щодо внесення плати за відступлення права вимоги, не виконав.

Доказів того, що відповідач має документально підтверджені вимоги до Банку (ПАТ «Брокбізнесбанк») щодо його майнових зобов'язань, позивач суду не подав.

Таким чином, у вказаному позивачем зобов'язанні відповідач є боржником щодо зобов'язання сплатити Банку (позивачу) грошові кошти.

За таких обставин, доводи позивача про те, що договір відступлення права вимоги від 24.10.2013 № 1-2013 є нікчемним в силу пункту 4 частин 2 та 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є безпідставними, так як відповідач за цим договором не є кредитором банку.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції прийняв вірне рішення про відмову в позові з підстав того, що позивач не подав суду належних доказів укладення договору про застосування наслідків нікчемності якого заявлено вимоги; посилання позивача на нікчемність договору відступлення права вимоги від 24.10.2013 №1-2013 в силу пункту 4 частин 2 та 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними.

Щодо доводів апелянта про необхідність вчинення останнім дій по спонуканню до виконання ухвали суду про витребування доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції були вчиненні дії щодо зобов'язання відповідача подати відповідні докази у справі.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 13, 14 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду , крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, принцип змагальності (ст. 13 Господарського процесуального кодексу України ) та принцип рівності сторін (ст. 7 Господарського процесуального кодексу України ), які тісно пов'язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

За змістом ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою «Совтрансавто-Холдинг» проти України визначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової впевненості, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в закону силу, не може бути поставлено під сумнів. Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Луганської області від 12.12.2018 у справі №913/399/18 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 12.12.2018 у справі №913/399/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян