ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р., м. Київ Справа№ 920/858/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Мартюк А.І.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від прокуратури: Синельникова Г.В.,

від позивача 1: не з'явився,

від позивача 2: не з'явився,

від відповідача 1: не з'явився,

від відповідача 2: Усманов М.В., Абідов Р.Т.,

розглянувши апеляційну скаргу Заступника керівника Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.01.2019р., м. Суми (повний текст складено 01.02.2019р.) у справі №920/858/18 (суддя Спиридонова Н.О.)

за позовом Заступника керівника Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі : 1. Міністерства освіти і науки України,

2. Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка

до 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області, 2. Фізичної особи-підприємця Усманова Миколи Вікторовича,

про визнання недійсним договору від 01.06.2017р. про внесення змін до договору оренди державного майна №2289 від 26.08.2016р.

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Позивачів 1, 2 до Відповідачів 1, 2 про визнання недійсним договору від 01.06.2017р. про внесення змін до договору оренди державного майна від 26.08.2016р. №2289, укладеного між Відповідачем 1 та Відповідачем 2.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору оренди державного майна №2289 від 26.06.2016р. (зі змінами) змінено цільове призначення майна закладу освіти, яке передається в оренду, а тому спірний договір укладено між Відповідачами всупереч заборони законодавця передавати в оренду приміщення навчальних закладів для використання не в освітніх цілях (ст.63, 80 Закону України "Про освіту") та є всі підстави для визнання його недійсним.

Прокурор звертає увагу на те, що передача в оренду приміщення навчального корпусу Позивача 2, який є закладом освіти державної власності та фінансується з державного бюджету для здійснення діяльності, не пов'язаної з освітнім процесом, суперечить вимогам чинного законодавства та порушує інтереси держави.

Прокурор вказує на те, що у даному випадку порушення інтересів держави полягає у незаконній передачі в оренду приміщення навчального закладу, яке відповідно до законодавства повинно використовуватися лише виключно для освітньої діяльності, суб'єкту господарювання для здійснення підприємницької діяльності не пов'язаної з освітньою діяльністю. Укладення спірного договору потягло за собою вибуття майна і неможливість його використання в освітньому процесі для здобуття громадянами вищої освіти.

Прокурор стверджує, що у даному випадку наявний суспільний інтерес, оскільки майно закладу освіти є державною власністю, закріпленим на праві оперативного управління за закладом освіти для забезпечення реалізації державної політики у галузі освіти - забезпечення конституційних прав громадян на отримання вищої та професійно-технічної освіти за відповідними спеціальностями та професіями.

Крім того, Прокурор зазначає, оскільки органами, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, Позивачами 1, 2, не вжито заходів щодо визнання недійсним договору та повернення майна, Прокурор вбачає правові підстави для звернення з даним позовом в інтересах держави в особі Позивачів 1 та 2 для захисту порушеного права.

1.3. Відповідач 1 проти задоволення позову заперечив, мотивуючи тим, що внесення змін до договору оренди державного майна №2289 від 26.08.2016р. в частині зміни цільового використання майна збільшило надходження орендної плати до державного бюджету та Позивачу 2.

1.4. Відповідач 2 проти задоволення позову заперечив, мотивуючи тим, що орендовані приміщення не використовувались для навчальних цілей, оскільки перебували в непридатному для даної мети стані. На даний час в орендованому майні здійснюється ремонт. Крім того, відповідно до законодавства не заборонено передавати пам'ятки архітектури в оренду для розміщення магазину.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

2.1. 26.06.2016р. між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено договір оренди державного майна №2289, відповідно до п.1.1., 1.2. якого Відповідач 1 передає, а Відповідач 2 приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 256,4 кв.м., розташовані за адресою: Сумська область, м. Глухів, вул. Києво-Московська, 51, на першому поверсі будівлі - пам'ятки історії, архітектури та монументального мистецтва місцевого значення «Будинок повітового земства», що перебуває на балансі Позивача 2, з метою розміщення буфету, який не здійснює продаж товарів підакцизної групи, у навчальному закладі.

2.2. 26.08.2016р. на виконання договору Позивачем 2 передано в оренду Відповідачу 2 за погодження Відповідача 1 державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 256,4 кв.м., розташовані за адресою: Сумська область, м. Глухів, вул. Києво-Московська, 51, на першому поверсі будівлі, що перебуває на балансі Позивача, що підтверджується актом приймання-передавання майна від 26.08.2016р.

2.3. 01.06.2017р. між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено договір про внесення змін до договору оренди державного майна від 26.08.2016р. №2289, відповідно до п.1.2 якого Відповідачі погодили, що майно передається в оренду з метою розміщення буфету, який не здійснює продаж товарів підакцизної групи, у навчальному закладі на площі 104,3 кв.м. та розміщення торгівельного об'єкту з продажу непродовольчих товарів на площі 152,1 кв.м.

2.4. 19.10.2018р. Прокуратура звернулася до Позивача 2 з листом №104-6436вих18, відповідно до якого Прокурор зазначив, що з моменту внесення змін до спірного договору оренди пройшло майже півтора роки і Позивач 2 не вжив жодних заходів щодо усунення порушень закону, а тому повідомив про звернення до суду з позовом про визнання недійним спірного договору.

2.5. 19.10.2018р. Прокуратура звернулася до Позивача 1 з листом №104-6432вих18, відповідно до якого Прокурор зазначив, що з моменту внесення змін до спірного договору оренди пройшло майже півтора роки і Позивач 1 не вжив жодних заходів щодо усунення порушень закону, а тому повідомив про звернення до суду з позовом про визнання недійним спірного договору. Вказаний лист отримано Позивачем 1, що підтверджується підтвердженням, надісланим на електронну адресу Прокуратури 23.10.2018р.

3. Зміст ухвали місцевого суду

3.1. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.01.2019р. у справі №920/858/18 позов залишено без розгляду.

3.2. Ухвала мотивована тим, що Прокурором не надано доказів наявності підстав для здійснення представництва у передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах держави в особі Позивача та не надано доказів звернення Позивача до Прокурора щодо захисту їхніх прав у суді.

Крім того, місцевий суд зазначив, що обґрунтовуючи своє звернення до суду з даним позовом Прокурор повинен був розкрити поняття "контролюючого органу у сфері публічних закупівель" саме по відношенню до тих Позивачів, інтереси яких він мав намір захищати в суді, що узгоджувалось би з положенням ст.19 Конституції України та ст.25 Закону України "Про освіту", відповідно до якої організація та відповідальність за харчування у навчальному закладі покладається на центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади, керівників навчальних закладів.

4. Вимоги та обґрунтування апеляційної скарги

4.1. Не погодившись з прийнятою ухвалою, Прокурор звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить вказану ухвалу скасувати та направити справу №920/858/18 до місцевого суду для продовження розгляду.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою подання позову є необхідність захисту інтересів держави, спрямованих на забезпечення збереження, розвитку та доступності освіти, недопущення фактів відчуження майна освітнього призначення, оскільки освіта відповідно до вимог Закону України «Про освіту» визнана загальнодержавним пріоритетом. Надання в оренду майна освітнього призначення для цілей, не пов'язаних з освітньою діяльністю, унеможливлює якісне надання освітніх послуг та ускладнює реалізацію державної політики в галузі освіти, яка спрямовується на забезпечення доступності освіти, збереження майна закладів освіти та недопущення їх використання усупереч цільового призначення.

Також Прокурор вказує, що у даному спорі наявний і суспільний інтерес, оскільки майно закладу освіти є власністю держави, закріпленим на праві оперативного управління за закладом вищої освіти для забезпечення реалізації державної політики в галузі освіти - забезпечення конституційних прав громадян на отримання вищої та професійно-технічної освіти за відповідними спеціальностями та професіями. Безумовною умовою функціонування будь-якого закладу освіти є належна матерільно-технічна база, що включає відповідні будівлі, приміщення тощо (ст.18 Закону України «Про освіту»).

Прокурор стверджує, що виключно для здобуття громадянами вищої та професійно-технічної освіти створювався вказаний заклад та передавалося засновником майно в оперативне управління. На сьогодні в закладі здобувають вищу освіту 600 студентів. Створення нормальних умов для перебування учнів і студентів, забезпечення харчуванням слухачів, недопущення фактів передачі майна закладу освіти третім особам є обов'язковою умовою належної реалізації державної політики в регіоні та забезпечення прав жителів територіальної громади м. Глухова та Глухівського району, а також інших регіонів, на освіту.

На думку Прокурора, вказане обумовлює і виключність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даному спорі, оскільки Прокурор з метою захисту державних інтересів (недопущення відчуження майна державного закладу освіту, використання його не за призначенням) та з урахуванням суспільного інтересу (забезпечення належної реалізації державної політики в галузі вищої освіти в регіоні та належної реалізації конституційного права громадян на здобуття вищої освіти) звертається до суду, оскільки орган, уповноважений державою на здійсненні відповідних функцій у спірних правовідносинах - Позивач 1 не вжив заходів до

визнання спірного договору недійсним та повернення майна.

Так, Прокурор зазначає, що тривале невжиття заходів підтверджується наявними у справі документами - Позивач 1, як орган управління держаним майном, погоджував укладання як основного договору, так і змін до нього щодо зміни цільового призначення орендованого майна, та з червня 2017 року не вжив заходів до визнання вказаного договору недійсним в судовому порядку чи його розірвання. А тому Прокурор у вказаному випадку, скористався наданим йому правом на звернення до суду з метою представництва інтересів держави, про що повідомив до звернення з позовом до суду Позивачів 1 та 2.

Також Прокурор звертає увагу на те, що місцевим судом безпідставно зазначено щодо необхідності визначення «Контролюючого органу у сфері публічних закупівель», оскільки спір стосується законності розпорядження освітнім майном.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Відповідачі 1 та 2 відзивів на апеляційну скаргу Прокурора у встановлений судом строк не подали.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 12.02.2019р. Прокурор звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду від 24.01.2019р. у справі №920/858/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги було призначено на 26.03.2019р.

6.3. Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/716/19 від 25.03.2019р. у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці з 25.03.2019р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №920/858/18.

6.4. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019р. апеляційну скаргу у справі №920/858/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Власов Ю.Л., судді: Буравльов С.І., Мартюк А.І.

6.5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019р. справу №920/858/18 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

6.6. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2019р. справу №920/858/18 відкладено розгляд апеляційної скарги до 16.04.2019р.

7. Застосоване законодавство

7.1. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

7.2. Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

7.3. Відповідно до ч.3 ст.23 Закон України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

7.4. Згідно з ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

7.5. Згідно з ч.1, 3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

7.6. Відповідно до ч.3, 4, абз.2 ч.5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

7.7. Відповідно до п.1 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Судом встановлено, що Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Позивачів 1, 2 до Відповідачів 1, 2 про визнання недійсним договору від 01.06.2017р. про внесення змін до договору оренди державного майна від 26.08.2016р. №2289, укладеного між Відповідачем 1 та Відповідачем 2..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору оренди державного майна №2289 від 26.06.2016р. (зі змінами) змінено цільове призначення майна закладу освіти, яке передається в оренду, а тому спірний договір укладено між Відповідачами всупереч заборони законодавця передавати в оренду приміщення навчальних закладів для використання не в освітніх цілях (ст.63, 80 Закону України "Про освіту") та є всі підстави для визнання його недійсним.

Прокурор звертає увагу на те, що передача в оренду приміщення навчального корпусу Позивача 2, який є закладом освіти державної власності та фінансується з державного бюджету для здійснення діяльності, не пов'язаної з освітнім процесом, суперечить вимогам чинного законодавства та порушує інтереси держави.

Прокурор вказує на те, що у даному випадку порушення інтересів держави полягає у незаконній передачі в оренду приміщення навчального закладу, яке відповідно до законодавства повинно використовуватися лише виключно для освітньої діяльності, суб'єкту господарювання для здійснення підприємницької діяльності не пов'язаної з освітньою діяльністю. Укладення спірного договору потягло за собою вибуття майна і неможливість його використання в освітньому процесі для здобуття громадянами вищої освіти.

Прокурор стверджує, що у даному випадку наявний суспільний інтерес, оскільки майно закладу освіти є державною власністю, закріпленим на праві оперативного управління за закладом освіти для забезпечення реалізації державної політики у галузі освіти - забезпечення конституційних прав громадян на отримання вищої та професійно-технічної освіти за відповідними спеціальностями та професіями.

Крім того, Прокурор зазначає, оскільки органами, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, Позивачами 1, 2, не вжито заходів щодо визнання недійсним договору та повернення майна, Прокурор вбачає правові підстави для звернення з даним позовом в інтересах держави в особі Позивачів 1 та 2 для захисту порушеного права.

8.3. Виходячи з системного аналізу правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

При цьому, потрібно врахувати рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99.

Так, Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

8.4. Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Аналогічна правова позиція, викладена в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018р. у справі №924/1256/17.

8.5. Участь прокурора в судовому процесі можлива за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме доведення нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб'єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч.3, 4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України, ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Нездійснення захисту" проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2019р. у справі №905/1135/18, від 20.09.2018р. у справі №924/1237/17.

8.6. Як зазначає Прокурор, між Відповідачами укладено договір оренди державного майна №2289, на виконання якого Позивач 2 за погодження Відповідача 1 передав, а Відповідач 2 прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 256,4 кв.м., розташовані за адресою: Сумська область, м. Глухів, вул. Києво-Московська, 51, на першому поверсі будівлі - пам'ятки історії, архітектури та монументального мистецтва місцевого значення «Будинок повітового земства», що перебуває на балансі Позивача 2, з метою розміщення буфету, який не здійснює продаж товарів підакцизної групи, у навчальному закладі, що підтверджується актом приймання-передавання майна від 26.08.2016р.

У подальшому між Відповідачами укладено договір від 01.06.2017р. про внесення змін до договору оренди державного майна від 26.08.2016р. №2289, відповідно до п.1.2 якого Відповідачі погодили, що майно передається в оренду з метою розміщення буфету, який не здійснює продаж товарів підакцизної групи, у навчальному закладі на площі 104,3 кв.м. та розміщення торгівельного об'єкту з продажу непродовольчих товарів на площі 152,1 кв.м.

8.7. 19.10.2018р. Прокуратура звернулася до Позивача 2 з листом №104-6436вих18, відповідно до якого Прокурор зазначив, що з моменту внесення змін до спірного договору оренди пройшло майже півтора роки і Позивач 2 не вжив жодних заходів щодо усунення порушень закону, а тому повідомив про звернення до суду з позовом про визнання недійним спірного договору.

19.10.2018р. Прокуратура звернулася до Позивача 1 з листом №104-6432вих18, відповідно до якого Прокурор зазначив, що з моменту внесення змін до спірного договору оренди пройшло майже півтора роки і Позивач 1 не вжив жодних заходів щодо усунення порушень закону, а тому повідомив про звернення до суду з позовом про визнання недійним спірного договору. Вказаний лист отримано Позивачем 1, що підтверджується підтвердженням, надісланим на електронну адресу Прокуратури 23.10.2018р.

Також Прокурором зазначено, що Позивачі 1 та 2 як органи уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не здійснюють захист інтересів держави, що підтверджується, зокрема, наявними у справі документами - Позивач 1, як орган управління держаним майном, погоджував укладання як основного договору, так і змін до нього щодо зміни цільового призначення орендованого майна, та з червня 2017 року не вжив заходів до визнання вказаного договору недійсним в судовому порядку чи його розірвання. Водночас Позивач 2, як вбачається з акту приймання-передавання майна від 26.08.2016р. саме Позивач 2 передав спірне майно у користування Відповідача 2.

Отже, підставою для звернення Прокурором до суду з даним позовом стало те, що Позивачі 1, 2 як органи уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не здійснюють захист інтересів держави.

8.8. За вказаних обставин, апеляційний суд не погоджується із висновком місцевого суду, що Прокурором не надано доказів наявності підстав для здійснення представництва у передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах держави в особі Позивача, оскільки відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

8.9. Також як вірно вказує Прокурор, неподання тривалий проміжок часу Позивачами відповідної позовної заяви до Відповідачів про визнання недійсним спірного договору свідчить про пряме порушення інтересів держави.

Підставою подання позову є необхідність захисту інтересів держави, спрямованих на забезпечення збереження, розвитку та доступності освіти, недопущення фактів відчуження майна освітнього призначення, оскільки освіта відповідно до вимог Закону України «Про освіту» визнана загальнодержавним пріоритетом. Надання в оренду майна освітнього призначення для цілей, не пов'язаних з освітньою діяльністю, унеможливлює якісне надання освітніх послуг та ускладнює реалізацію державної політики в галузі освіти, яка спрямовується на забезпечення доступності освіти, збереження майна закладів освіти та недопущення їх використання усупереч цільового призначення.

Також Прокурор вказує, що у даному спорі наявний суспільний інтерес, оскільки майно закладу освіти є власністю держави, закріпленим на праві оперативного управління за закладом вищої освіти для забезпечення реалізації державної політики в галузі освіти - забезпечення конституційних прав громадян на отримання вищої та професійно-технічної освіти за відповідними спеціальностями та професіями. Безумовною умовою функціонування будь-якого закладу освіти є належна матерільно-технічна база, що включає відповідні будівлі, приміщення тощо (ст.18 Закону України «Про освіту»).

Прокурор стверджує, що виключно для здобуття громадянами вищої та професійно-технічної освіти створювався вказаний заклад та передавалося засновником майно в оперативне управління. На сьогодні в закладі здобувають вищу освіту 600 студентів. Створення нормальних умов для перебування учнів і студентів, забезпечення харчуванням слухачів, недопущення фактів передачі майна закладу освіти третім особам є обов'язковою умовою належної реалізації державної політики в регіоні та забезпечення прав жителів територіальної громади м. Глухова та Глухівського району, а також інших регіонів, на освіту.

Отже, вказане обумовлює і виключність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даному спорі, оскільки Прокурор з метою захисту державних інтересів (недопущення використання майна державного закладу освіту не за призначенням) та з урахуванням суспільного інтересу (забезпечення належної реалізації державної політики в галузі вищої освіти в регіоні та належної реалізації конституційного права громадян на здобуття вищої освіти) звертається до суду, оскільки органи, уповноважені державою на здійсненні відповідних функцій у спірних правовідносинах - Позивачі 1, 2 не вжили заходів для визнання спірного договору недійсним та повернення майна.

8.10. Апеляційний суд не погоджується з висновком місцевого суду, що обґрунтовуючи своє звернення до суду з даним позовом Прокурор повинен був розкрити поняття "контролюючого органу у сфері публічних закупівель" саме по відношенню до тих Позивачів, інтереси яких він мав намір захищати в суді, що узгоджувалось би з положенням ст.19 Конституції України та ст.25 Закону України "Про освіту", відповідно до якої організація та відповідальність за харчування у навчальному закладі покладається на центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані навчальні заклади, керівників навчальних закладів.

Як вбачається з предмету спору, останній стосується законності розпорядження освітнім майном та не стосується публічних закупівель та безпосередньо здійснення харчування у навчальному закладі.

8.11. З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з доводами Прокурора, що в позовній заяві вказано обставини, які пов'язані з порушенням інтересів держави та зазначено обґрунтування необхідності захисту таких інтересів.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги Прокурора, скасування ухвали місцевого суду від 24.01.2019р. та передачі справи №920/858/18 для розгляду до місцевого суду.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області на ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.01.2019р. у справі №920/858/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 24.01.2019р. у справі №920/858/18 скасувати.

3. Направити справу №920/858/18 до місцевого суду для розгляду.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287, ст.288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 26.04.2019р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді А.І. Мартюк

С.І. Буравльов