РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.04.2019Справа № 922/2617/18

За позовом: Фізичної особи-підприємець Горбенко Олег Володимирович

до Фізичної особи-підприємець Малюкіна Світлана Валеріївна

Фізичної особи-підприємець Щербак Євген Леонідович

про стягнення 2 162 754,15 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:

від позивача - Руденко А.С., представник

від відповідача1 - не зявився

від відповідача2 - не зявився

Суть спору:

Фізична особа-підприємець Горбанко Олег Володимирович подав на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Фізичної особи-підприємець Мількіна Світлана Валеріївна та Фізичної особи-підприємець Щербак Євген Леонідович про стягнення 2162754,15 грн.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань за договором позиви та договором поруки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 відкрито провадження у справі № 922/2617/18 та призначити підготовче засідання на 26.11.2018.

В судове засіданні 26.11.2018 представники сторін не з?явилися.

Ухвалою суду від 26.11.2018 підготовче засідання відкладено на 14.01.2019.

В підготовче судове засідання 14.01.2019 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення.

В підготовче судове засідання 14.01.2019 представники відповідачів не з?явилися.

Ухвалою суду від 14.01.2019 відкладено підготовче засідання на 11.02.2019.

15.01.2019 відділом діловодства суду від позивача отримано клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

11.02.2019 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 18.02.2019 розгляд справи призначено на 18.03.2019.

В підготовче судове засіданні 18.03.2019 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення.

В підготовче судове засіданні 18.03.2019 представники відповідачів не з?явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 05.04.2019.

В судове засідання 05.04.2019 представник позивача з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 05.04.2019 представники відповідачів не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з'ясовано наступне.

03.03.2017 між фізичною особою-підприємцем Горбенком О.В. та фізичною особою-підприємцем Малюкіною С.В. було укладено договір позики, відповідно до умов якго позикодавець при укладенні договору передав, а позичальник прийняв грошові кошти в розмірі 812739,00 грн., що за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України еквівалентно 30 000 доларів США, та зобов'язався повернути позикодавцеві суму позики в строк до 01.09.2017.

Факт одержання суми позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником, в момент отримання суми позики.

За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач передав відповідачеві 1 грошові кошти, що підтверджується розпискою, копія наявна в матеріалах справи.

Судом встановлено, що станом на дату подання позову (19.10.2018) відповідач 1 не повернув грошові кошти.

03.03.2017 між позивачем, як позикодавцем та відповідачем 2, поручителем укладено договір поруки №1, відповідно до умов якого поручитель поручається перед позикодавцем за виконання ОСОБА_7 своїх зобов'язань за договором позики від 03.03.2017, укладеним між позикодавцем та позичальником. Поручитель зобов'язується відповідати перед позикодавцем частково за порушення позичальником зобов'язань за договором позики, а саме в розмірі 1000 грн.

Відповідно до п. 1.2 договору підставами для відповідальності поручителя є: неповернення позичальником суми позики або її частини в обумовлений договором позики строк; несплата позичальником процентів за користування позикою у встановлений кредитним договором строк; інші порушення позичальником умов договору позики.

Згідно п. 6 договору позики, якщо позичальник не поверне суму позики до вказаного в договорі строку, то позикодавець має право пред'явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством.

Приписами ст. 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, сторонами було визначено в договорі строк повернення позики до 01.09.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, станом на дату подання позову відповідачем 1 грошові кошти позивачеві повернуто не було.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення із фізичної особи Малюкіної Світлани Валеріївни основного боргу в розмірі 811739,00 грн.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Через неналежне виконання ФОП Малюкіною С.В. взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення позики, позивачем нараховано неустойку в розмірі 1324764,57 грн. та 3 % річних в розмірі 25250,58 грн.

Відповідно до п. 4 договору позики, у випадку несвоєчасної сплати боргу (повернення суми позики) позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю суиу позики та договірну неустойку у розмірі 1% від усієї суми позики за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення неустойку, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків.

Встановивши, що визначений позивачем розмір неустойки перевищує основний розмір боргу, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення неустойки частково в розмірі 811739,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата 3% процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд зазначає, що вказаний розрахунок є обґрунтованим, відповідає умовам договору та законодавства. За наведених обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню у розмірі 25250,58 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення із фізичної особи-підприємця Щербак Євгена Леонідовича 1000 грн. за договором поруки від 03.03.2017 суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто договір поруки укладається кредитором і поручителем для забезпечення виконання боржником основного зобов'язання.

Умовами договору поруки сторони передбачили, що поручитель зобов'язується відповідати перед позикодавцем частково за порушення позичальником зобов'язань за договором позики , в розмірі 1000 грн.

Як встановлено судом відповідач 1 (боржник) не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики та не повернув позивачеві грошові кошти в строк передбачений договором.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вище зазначене суд дійшов висновку що вимога позивача про стягнення із фізичної особи-підприємця Щербак Євгена Леонідовича на користь фізичної особи-підприємця Горбенко О.В. 1000 грн. за договором поруки.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із фізичної особи-підприємця Малюкіної Світлани Валеріївни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця Горбенко Олега Володимировича (АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість в розмірі 811739 (вісімсот одинадцять тисяч сімсот тридцять дев'ять) грн., неустойку в розмірі 811739 (вісімсот одинадцять тисяч сімсот тридцять дев'ять) грн. 3% річних в розмірі 25250 (двадцять п'ять тисяч двісті п'ятдесят) грн. 58 коп., судовий збір в розмірі 32401 (тридцять дві тисячі чотириста одну) грн.

3. Стягнути із фізичної особи-підприємця Щербак Євгена Леонідовича (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь фізичної особи-підприємця Горбенко Олега Володимировича (АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., судовий збір в розмірі 39 (тридцять дев'ять) грн. 92 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.04.2019

Суддя В.І. Мельник