ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/7143/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Публічного акціонерного товариства "Банк

"Національні інвестиції" - не з'явився,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Стандарт" - Білічак Х.В.,

ОСОБА_5 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Стандарт"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 (у складі колегії суддів: Мартюк А.І. (головуючий), Буравльов С.І., Зубець Л.П.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 (суддя Пінчук В.І.)

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Стандарт",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5,

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

05.06.2018 Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" (далі - ПАТ "Банк "Національні інвестиції") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Стандарт" (далі - ТОВ "Фактор Стандарт") про зобов'язання повернути отримані згідно з актом прийому-передачі документації, що є додатком до договору відступлення права вимоги № 365-06/14-Ф, наступні документи:

- оригінал кредитного договору №365-06 від 04.07.2006 та всі додатки до нього, що укладений між АТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_5;

- балансову виписку по рахунках: НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання договору відступлення права вимоги № 365-06/14-Ф від 30.09.2014 позивач передав відповідачу оригінал кредитного договору № 365-06 від 04.07.2006, що укладений між АТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_5, та всі додатки до нього, а також балансову виписку по рахунках: НОМЕР_1 та НОМЕР_2. Позивач зазначає, що оскільки відповідач не виконав у повному обсязі свої зобов'язання щодо сплати коштів за відступлення права вимоги у строк, визначений договором № 365-06/14-Ф від 30.09.2014, то відповідно до п. 4.2 вказаного договору він є припиненим, а право вимоги за кредитним договором № 365-06 від 04.07.2006 у такому випадку належить позивачу, а тому передані відповідачу оригінал кредитного договору № 365-06 від 04.07.2006 та всі додатки до нього, а також балансова виписка по рахунках: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 підлягають поверненню позивачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 позов задоволено повністю. Зобов'язано ТОВ "Фактор Стандарт" повернути ПАТ "Банк "Національні інвестиції" отримані згідно з актом прийому-передачі документації, що є додатком до договору відступлення права вимоги №365-06/14-Ф, наступні документи:

- оригінал кредитного договору №365-06 від 04.07.2006, що укладений між АТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_5, та всі додатки до нього;

- балансову виписку по рахунках: НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Місцевий суд мотивував свої висновки тим, що оскільки відповідач в повному розмірі не розрахувався за договором відступлення права вимоги № 365-06/14-Ф від 30.09.2014 у визначений вказаним договором строк, то відповідно до його п. 4.2 він є припиненим, а право вимоги за кредитним договором № 365-06 від 04.07.2006 належить позивачу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з мотивами, викладеними в рішення місцевого суду.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанції, 18.02.2019 ТОВ "Фактор Стандарт" звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 скасувати.

Вимоги касаційної скарги обґрунтовані тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували, що: спірні документи відсутні у відповідача, оскільки були вилучені відповідно до протоколу обшуку від 25.12.2015 в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000297; відповідач не мав можливості своєчасно виконати свої зобов'язання за договором відступлення права вимоги № 365-06/14-Ф від 30.09.2014 у зв'язку з прийняттям Національним банком України постанови "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Національні інвестиції" № 853 від 01.12.2015.

ПАТ "Банк "Національні інвестиції" подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак лише ТОВ "Фактор Стандарт" скористалось передбаченим законом правом на участь у розгляді справи судом касаційною інстанцією. Оскільки явка учасників справи не визнавалась судом обов'язковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком, Верховний Суд в складі колегії суддів дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників інших учасників справи.

ТОВ "Фактор Стандарт" подало клопотання, яке його представник підтримав у судовому засіданні, про залучення до участі у справі у якості третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінмарк", яке стало переможцем аукціону, проведеного 23.04.2019, за лотом, до якого входила дебіторська заборгованість по кредитному договору № 365-06 від 04.07.2006.

Верховний Суд дійшов висновку про те, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки за повідомленням самого представника ТОВ "Фактор Стандарт" на час заявлення такого клопотання у нього відсутні відомості щодо укладення договору за результатом проведеного аукціону, та з огляду на вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ "Фактор Стандарт", дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30.09.2014 між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" (первісний кредитор) та ТОВ "Фактор Стандарт" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 365-06/14-Ф, відповідно до якого первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за кредитним договором № 365-06 від 04.07.2006, що укладений між первісним кредитором та ОСОБА_5.

Згідно з п. 1.4 договору № 365-06/14-Ф від 30.09.2014 загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги за цим договором складає 14 697 453,97 грн.

Право вимоги, що передається за цим договором, переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання цього договору (п. 1.5 договору № 365-06 від 04.07.2006).

Відповідно до п. 2.2 договору № 365-06/14-Ф від 30.09.2014 первісний кредитор зобов'язаний в день підписання договору передати документи, які свідчать про право вимоги за цим договором та інформацію, яка важлива для їх здійснення, а саме: оригінал кредитного договору від 04.07.2006 № 365-06, що укладений між АТ "Банк"Національні інвестиції" та ОСОБА_5, та всі додатки до нього, а також балансову виписку по рахунках: НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

У п. 2.2.1 договору № 365-06/14-Ф від 30.09.2014 сторони визначили, що факт передачі вказаних документів засвідчується складанням акту прийому-передачі, який підписується повноважними представниками сторін.

Відповідно до п. 2.1.1 вказаного договору новий кредитор зобов'язаний переказати первісному кредитору відшкодування за відступлення права вимоги в розмірі 14 697 453,97 грн в строк до 15.01.2015.

Водночас угодою № 1 від 15.01.2015 про внесення змін та доповнень до договору відступлення права вимоги № 365-06/14-Ф від 30.09.2014 сторони внесли зміни до п. 2.1.1 договору та встановили строк на здійснення відшкодування за відступлення права вимоги до 30.12.2015.

У п. 4.2 договору № 365-06/14-Ф від 30.09.2014 сторони дійшли згоди про те, що якщо новий кредитор не здійснить переказ грошових коштів в порядку, на умовах і у строки, передбачені п. 2.1.1 цього договору, право вимоги, що було відступлено за кредитним договором від 04.07.2006 № 365-06 до нового кредитора не переходить та залишається у первісного кредитора. В такому випадку цей договір припиняється в день, наступний за датою, визначеною в п. 2.1.1 договору, коли новий кредитор повинен був здійснити остаточний розрахунок з первісним кредитором.

Судами встановлено, що факт передачі позивачем відповідачу кредитного договору від 04.07.2006 №365-06, що укладений між АТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_5, з усіма додатками до нього, а також балансової виписки по рахунках: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 підтверджується підписаним між сторонами актом прийому-передачі документації від 30.09.2014.

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив взяті на себе зобов'язання щодо сплати у повному обсязі коштів за відступлення права вимоги у строк, визначений договором № 365-06/14-Ф від 30.09.2014, та посилаючись на умови п. 4.2 вказаного договору, позивач направив відповідачу вимогу від 23.03.2018 про повернення оригінали документів, які були передані за актом прийому-передачі документації від 30.09.2014, яка однак виконана відповідачем не була.

Наведене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Так, як було зазначено вище, у п. 4.2 договору № 365-06/14-Ф від 30.09.2014 сторони дійшли згоди про те, що якщо новий кредитор не здійснить переказ грошових коштів в порядку, на умовах і у строки, передбачені п. 2.1.1 цього договору, право вимоги, що було відступлено за кредитним договором № 365-06 від 04.07.2006 до нового кредитора не переходить та залишається у первісного кредитора. В такому випадку цей договір припиняється в день, наступний за датою, визначеною в п. 2.1.1 договору, коли новий кредитор повинен був здійснити остаточний розрахунок з первісним кредитором.

Надавши оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам, суди встановили, що відповідачем не надано жодного підтвердження факту виконання ним у повному обсязі зобов'язання з перерахування позивачу грошових коштів за відступлення права вимоги за договором №365-06/14-Ф від 30.09.2014 у строк до 30.12.2015 (з урахуванням угоди № 1 від 15.01.2015).

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідно до умов п. 4.2 договору № 365-06/14-Ф від 30.09.2014 вказаний договір станом на час звернення до суду з даним позовом припинився, а право вимоги за кредитним договором № 365-06 від 04.07.2006 належить позивачу.

Враховуючи зазначене, правомірним є висновок судів про наявність підстав для повернення відповідачем позивачу оригіналу кредитного договору №365-06 від 04.07.2006 та всіх додатків до нього, а також балансової виписки по рахунках: НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які свідчать про право вимоги за цим договором.

Факт передачі позивачем відповідачу наведених вище документів підтверджується актом прийому-передачі документації від 30.09.2014.

При цьому доводи відповідача про те, що протоколом обшуку від 25.12.2015 підтверджується, що спірні документи були вилучені у відповідача в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000297, зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, в той час як суди встановили, що з вказаного протоколу обшуку від 25.12.2015 не вбачається, що було вилучено саме оригінал кредитного договору № 365-06 від 04.07.2006 та всі можливі додатки до нього, а також балансову виписку по рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2. Крім того, дії слідчого щодо складання такого протоколу відповідачем оскаржені не були.

Посилання у касаційній скарзі на те, що відповідач не мав можливості виконати свої зобов'язання за договором відступлення права вимоги № 365-06/14-Ф від 30.09.2014 у зв'язку з прийняттям Національним банком України постанови "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Національні інвестиції" № 853 від 01.12.2015 є безпідставними та не спростовують правомірності висновків судів попередніх інстанцій у даній справі, оскільки позивачем не надано доказів того, що він намагався вжити заходів щодо перерахування належної суми коштів позивачу на визначений у договорі № 365-06/14-Ф від 30.09.2014 рахунок або з'ясувати, на який у такому випадку рахунок підлягають перерахуванню відповідні кошти з метою належного виконання умов договору № 365-06/14-Ф від 30.09.2014.

Водночас згідно зі ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, перевіривши рішення та постанову судів попередніх інстанцій, встановивши, що доводи касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судам попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваних судових актів не знайшли свого підтвердження, та зводяться до переоцінки доказів у справі, Верховний Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для зміни чи скасування законної постанови апеляційного та рішення місцевого господарських судів.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Стандарт" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі № 910/7143/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді І.С. Міщенко

В.Г. Суховий