УХВАЛА

22 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/1047/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

учасники справи:

позивач - Національний банк України,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаджибей",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей"

на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду (про повернення апеляційної скарги)

від 17.09.2018

у складі колегії суддів: Разюк Г.П. (головуючий), Колоколов С.І., Ярош А.І.

у справі № 916/1047/18

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

26.03.2019 через Південно-західний апеляційний господарський суд Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою від 26.03.2019 на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду (про повернення апеляційної скарги) від 17.09.2018 у справі №916/1047/18 в порядку статей 286-288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/1047/18 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.04.2019.

З аналізу змісту статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.07.2018 зупинено провадження у справі №916/1047/18 до набрання законної сили рішенням суду у справі №910/15832/17.

Не погодившись з ухвалою суду від 23.07.2018, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ділвест" звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу суду про зупинення провадження у справі.

Повертаючи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ділвест" ухвалою від 17.09.2018 на підставі пункту 1 частини 5 статті 260 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд виходив з того, що скаржником при поданні апеляційної скарги не дотримано вимог процесуального закону щодо її форми, а саме апеляційну скаргу підписано представником за довіреністю №1 від 05.09.2018 ОСОБА_7 за відсутності доказів здійснення ним адвокатської діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 258 ГПК України, до апеляційної скарги додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень.

Згідно з частинами 1, 3 статті 56 ГПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частиною 1 статті 58 ГПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

30.09.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (далі - Закон № 1401).

Згідно з підпунктом 11 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України (в редакції Закону №1401), представництво відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1311 та статті 1312 Конституції виключно прокурорами або адвокатами у судах апеляційної інстанції здійснюється з 1 січня 2018 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності даним Законом, здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Отже, з 01.01.2018 представництво в суді апеляційної інстанції, у провадженнях, розпочатих після 30.09.2016, має здійснюватися прокурорами або адвокатами.

Матеріалами справи підтверджується, що провадження у справі №916/1047/18 відкрито ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.06.2018, тобто після набрання чинності 30.09.2016 Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" №1401-VIII від 02.06.2016 (т. 1, а.с. 1-3).

Відтак, при оскарженні судових рішень у справі №916/1047/18 в апеляційному порядку, учасники справи повинні враховувати вимоги статей 131-1, 131-2 Конституції України щодо представництва інтересів держави та інших осіб в суді апеляційної інстанції виключно прокурорами та адвокатами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ділвест" на ухвалу місцевого суду від 23.07.2018 про зупинення провадження у справі №916/1047/18 підписано представником ОСОБА_7, повноваження якого зазначені в довіреності №1 від 05.09.2018. Однак, докази на підтвердження права ОСОБА_7 на зайняття адвокатською діяльністю в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 4 статті 60 ГПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Зі змісту доданої до матеріалів апеляційної скарги довіреності №1 від 05.09.2018 не вбачається, що повноваження з представництва інтересів заявника апеляційної скарги надано ОСОБА_7 як особі, що має дійсне право на зайняття адвокатською діяльністю.

З огляду на таке, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів здійснення ОСОБА_7 адвокатської діяльності та його уповноваження на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ділвест" в статусі адвоката при поданні апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду від 23.07.2018 про зупинення провадження у справі №916/1047/18, яке було відкрито ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.06.2018, тобто після набрання чинності 30.09.2016 Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" №1401-VIII від 02.06.2016, що зумовлює можливість представництва інтересів учасників даної справи в суді апеляційної інстанції виключно особами, які мають право на зайняття адвокатською діяльністю, або прокурором.

Пунктом 1 частини 5 статті 260 ГПК України визначено як підставу для повернення судом апеляційної інстанції апеляційної скарги її подання особою, яка не має процесуальної дієздатності, а також у разі якщо апеляційну скаргу не підписано, або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає, що правильне застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права (статей 56, 58, 258, 260 ГПК України) є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування при прийнятті ухвали від 17.09.2018 у справі №916/1047/18 про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ділвест" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.07.2018 про зупинення провадження у справі №916/1047/18 з підстав невідповідності апеляційної скарги вимогам процесуального закону щодо її форми (за відсутності доказів її підписання особою в статусі адвоката).

За таких обставин, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" від 26.03.2019 на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 про повернення апеляційної скарги у справі №916/1047/18 слід відмовити на підставі пункту 2 частини 2 статті 293 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статями 234, 235, 258, 260, 287, пунктом 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою від 26.03.2019 на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 (про повернення апеляційної скарги) у справі №916/1047/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк