ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/703/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Мишкіної М.А.,

при секретарі судового засідання Станковій І.М.,

за участю представників:

від Державного агентства рибного господарства України - участі не брали,

від Херсонської міської ради Херсонської області - участі не брали,

від Публічного акціонерного товариства "Херсонрибгосп" - участі не брали,

від Державного підприємства "Укрриба" - участі не брали,

від ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України

на рішення Господарського суду Херсонської області від 18.12.2018, прийняте суддею Литвиновою В.В., м. Херсон, повний текст складено 22.12.2018,

у справі №923/703/18

за позовом: Державного агентства рибного господарства України

до відповідачів:

- Херсонської міської ради Херсонської області;

- Публічного акціонерного товариства "Херсонрибгосп";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державного підприємства "Укрриба"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (Публічного акціонерного товариства "Херсонрибгосп"): ОСОБА_1

про визнання права власності держави на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 р. Державне агентство рибного господарства України звернулося з позовом до Херсонської міської ради Херсонської області (далі - Херсонська міська рада) та Публічного акціонерного товариства "Херсонрибгосп" (далі - ПАТ "Херсонрибгосп") про визнання права власності держави в особі позивача на державне нерухоме майно (гідротехнічні споруди - причал на сваях (інв.№10006) та стінка причальна (інв.№10007), що розташовані на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_1 (координати: 46°37' 35.5''N 32°35'44.9''Е та 46°37' 35.8''N 32°35'44.5''Е) біля будівлі під АДРЕСА_1 та обліковуються в Єдиному реєстрі об'єктів державної власності під №№25592421.83.ААЕЖАЖ696, 25592421.83.ААЕЖАЖ740).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ "Херсонрибгосп" неправомірно набуло право власності на державне нерухоме майно, а саме: гідротехнічні споруди - причал на сваях (інв.№10006) та стінку причальну (інв.№10007), що розташовані на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_1 біля будівлі під АДРЕСА_1, на підставі незаконного рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради №97 від 16.02.2005.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 09.08.2018 відкрито провадження у справі №923/703/18 та в подальшому ухвалою від 28.08.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (ПАТ "Херсонрибгосп") - ОСОБА_1, а ухвалою від 18.09.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державне підприємство "Укрриба" (далі - ДП "Укрриба").

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 18.12.2018 у справі №923/703/18 (суддя Литвинова В.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради №97 від 16.02.2005 суперечить актам цивільного законодавства, а видане на його підставі свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 14.03.2005 є нечинним, при цьому відповідно до законодавства України суд не наділений повноваженнями щодо зміни власника об'єктів нерухомого майна.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне агентство рибного господарства України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 18.12.2018 у справі №923/703/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку щодо недоведеності позовних вимог, оскільки в матеріалах справи наявна низка доказів, якими підтверджується право державної власності на гідротехнічні споруди - причал на сваях (інв.№10006) та стінку причальну (інв.№10007), що розташовані на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_1 біля будівлі під АДРЕСА_1. Крім того, скаржник наголошує на тому, що спірні об'єкти нерухомого майна не передавались державою у комунальну власність, тому Херсонська міська рада протиправно здійснила відчуження зазначеного майна на користь ПАТ "Херсонрибгосп".

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 26.02.2019 (вх.№300/19/Д2 від 01.03.2019) ОСОБА_1 зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що на законних підставах уклав з ПАТ "Херсонрибгосп" договори купівлі-продажу б/н від 18.12.2015 та б/н від 20.04.2016, а тому правомірно набув право власності на спірні об'єкти нерухомого майна. Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції на відсутність у матеріалах справи доказів незаконності рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради №97 від 16.02.2005 та нечинності свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 14.03.2005.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Будішевської Л.О., Мишкіної М.А. від 12.02.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою від 28.02.2019 розгляд справи призначено на 27.03.2019 об 11:00.

З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги з забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства, Південно-західним апеляційним господарським судом у судовому засіданні 27.03.2019 було оголошено перерву до 11:30 10.04.2019 шляхом постановлення протокольної ухвали.

Між тим 10.04.2019 судове засідання не відбулося у зв'язку з надходженням повідомлення про замінування будівлі суду та проведенням евакуації відвідувачів та працівників суду, про що Південно-західним апеляційним господарським судом складено відповідну довідку від 10.04.2019.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 розгляд справи №923/703/18 призначено на 22.04.2019 о 12:00.

У судовому засіданні 22.04.2019 представник ОСОБА_1 висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представники Державного агентства рибного господарства України, Херсонської міської ради Херсонської області, Публічного акціонерного товариства "Херсонрибгосп" та Державного підприємства "Укрриба" участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (том ІІ а.с.237-240).

08.04.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання №2-2019 від 03.04.2019 (вх.№300/19/Д3 від 08.04.2019) про приєднання до матеріалів справи витягу з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо причалу на сваях (інв.№10006) та стінки причальної (інв.№10007), який до суду першої інстанції позивачем подано не було.

В силу статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, вказане клопотання колегією суддів залишено без розгляду у зв'язку з пропуском апелянтом строку на його подання, встановленого в ухвалі Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 про відкриття апеляційного провадження у даній справі, при цьому питання про поновлення пропущеного строку для подання зазначеного клопотання скаржником не порушується.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Херсонської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до пункту 1 спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України №126/752 від 06.05.2003 "Про передачу гідротехнічних споруд" до сфери управління Міністерства аграрної політики України передано гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства.

10.10.2003 комісією, створеною відповідно до наказу Державного департаменту рибного господарства Міністерства аграрної політики України №755 від 27.06.2003 "Про створення комісії з передачі майна", складено акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду господарського товариства ВАТ "Херсонрибгосп", та перелік гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду господарського товариства ВАТ "Херсонрибгосп" та передаються на баланс Державного підприємства "Укрриба", який є додатком №1 до вищевказаного акту приймання-передачі.

Згідно з вказаним переліком на баланс Державного підприємства "Укрриба" передано низку гідротехнічних споруд, в тому числі причал на сваях (інв.№10006) та стінку причальну (інв.№10007), які, за твердженням позивача, розташовані на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_1 (координати: 46°37' 35.5''N 32°35'44.9''Е та 46°37' 35.8''N 32°35'44.5''Е) біля будівлі під АДРЕСА_1.

На підставі рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради №76 від 21.02.1995 Херсонському державному виробничому об'єднанню рибного господарства "Херсонрибгосп" видано державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_3 від 27.03.1995, за яким останньому надається у постійне користування 2,83 га землі в межах згідно з планом землекористування, відповідно до якого земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 входить до складу земельної ділянки, переданої у постійне користування. Вказаний акт видано та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №96.

Наказом Державного департаменту рибного господарства Міністерства аграрної політики України №297 від 20.10.2003 затверджено акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду ВАТ "Херсонрибгосп", на баланс ДП "Укрриба" та доручено ДП "Укрриба" поставити на облік державне майно відповідно до акту приймання-передачі гідротехнічних споруд станом на дату передачі.

За твердженням позивача, причал на сваях (інв.№10006) та стінка причальна (інв.№10007), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, обліковуються у Єдиному реєстрі об'єктів державної власності під №№25592421.83.ААЕЖАЖ696, 25592421.83.ААЕЖАЖ740, на підтвердження чого Державним агентством рибного господарства України надано довідку ДП "Укрриба" б/н та б/д (том І а.с.102).

На підставі постанови Кабінету Міністрів України №1523 від 02.11.2006 "Про утворення Державного комітету рибного господарства України" як центральний орган виконавчої влади створено Державний комітет рибного господарства України, який є правонаступником Міністерства аграрної політики з питань рибного господарства. Спільним наказом Державного комітету рибного господарства України та Міністерства аграрної політики України №70/2 від 05.02.2007 "Про передачу підприємств, установ та організацій до сфери управління Державного комітету рибного господарства України" зі сфери управління Міністерства аграрної політики України до сфери управління Державного комітету рибного господарства України передано, зокрема, Державне підприємство "Укрриба". В подальшому указом Президента України №484/2011 від 16.04.2011 "Про Державне агентство рибного господарства України" затверджено положення про Державне агентство рибного господарства України та установлено, що останнє є правонаступником Державного комітету рибного господарства України.

05.04.2018 ДП "Укрриба" звернулося до Державного агентства рибного господарства України з листом №11-07/87, в якому повідомило про те, що під час проведення чергової інвентаризації ДП "Укрриба" стало відомо, що причал на сваях (інв.№10006) та стінку причальну (інв.№10007), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, неправомірно передано у власність ПАТ "Херсонрибгосп" на підставі рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради №97 від 16.02.2005 "Про видачу свідоцтв про право власності", відповідно до підпункту 1.15 пункту 1 якого Управлінню комунальної власності Херсонської міської ради доручено видати ВАТ "Херсонрибгосп" свідоцтва про право власності на будівлі та споруди по АДРЕСА_1.

З матеріалів справи також вбачається, що на виконання вищезазначеного рішення Виконавчим комітетом Херсонської міської ради ВАТ "Херсонрибгосп" видано свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно - комплекс за адресою: Херсонська обл., АДРЕСА_1, який складається з низки об'єктів, у тому числі стіни причальної №5 та причала на сваях №6, серії НОМЕР_2 від 14.03.2005.

20.04.2016 між ПАТ "Херсонрибгосп" ("Продавець") та ОСОБА_1 ("Покупець") укладено договір купівлі-продажу б/н, відповідно до пункту 1.2 якого за даним договором відчужується 56/100 часток комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,3332 га, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1. До складу відчужуваних 56/100 часток комплексу входять причальна стіна №5 та причал на сваях №6.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Живцовою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №1514.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний №50194428 від 18.12.2015 ОСОБА_1 є власником нерухомого майна - комплексу, розташованого за адресою: Херсонська обл., АДРЕСА_1, до складу якого входять причальна стіна №5 та причал на сваях №6.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання права власності держави в особі позивача на державне нерухоме майно (гідротехнічні споруди - причал на сваях (інв.№10006) та стінка причальна (інв.№10007), що розташовані на земельній ділянці з кадастровим НОМЕР_1 (координати: 46°37' 35.5''N 32°35'44.9''Е та 46°37' 35.8''N 32°35'44.5''Е) біля будівлі під АДРЕСА_1 та обліковуються в Єдиному реєстрі об'єктів державної власності під №№25592421.83.ААЕЖАЖ696, 25592421.83.ААЕЖАЖ740).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об'єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності.

Відповідно до статті 316 цього Кодекс правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В силу статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування положень наведеної норми є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Зазначені положення стосуються випадків, коли наявне, належно набуте від попереднього власника та належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в особи документів, що засвідчують належність їй такого права, у зв'язку з їх втратою.

Таким чином, відповідний позов пред'являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами.

На підтвердження наявності у держави в особі Державного агентства рибного господарства України права власності на спірне майно позивач посилається на те, що зазначене майно не увійшло до статутного фонду господарського товариства ВАТ "Херсонрибгосп" та включено до Єдиного реєстру об'єктів державної власності.

Колегія суддів зазначає, що право власності держави на спірне майно за позивачем належним чином не оформлене, в той час як відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно його власником є ОСОБА_1. Позовні вимоги до вказаної особи позивачем не заявлені, правовстановлюючі документи останнього на спірне майно не оспорюються, як не оспорюються і документи, на підставі яких відповідач був власником спірного майна.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого речового права на майно.

Відповідно до частин першої, другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Правове регулювання правовідносин, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, здійснюється на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В силу пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності підлягає державній реєстрації.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, не зумовить поновлення порушених прав позивача та усунення невизначеності відносин права власності на причал на сваях (інв.№10006) та стінку причальну (інв.№10007), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, оскільки наявність державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на вказані об'єкти нерухомого майна унеможливлює проведення державної реєстрації права власності на дані об'єкти нерухомого майна за Державним агентством рибного господарства України, в тому числі за рішенням суду, оскільки призведе до подвійної реєстрації права власності за різними особами на одні і ті ж самі об'єкти нерухомого майна.

Колегія суддів також критично оцінює доводи скаржника стосовно неправомірності набуття ПАТ "Херсонрибгосп", а в подальшому і ОСОБА_1 права власності на причал на сваях (інв.№10006) та стінка причальну (інв.№10007), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, з огляду на наступне.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено форму актів, які приймаються органом місцевого самоврядування, порядок прийняття ним актів, а також встановлено презумпцію правомірності актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування через вказівку, що такі акти з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законом України можуть бути визнані незаконними в судовому порядку.

В силу приписів статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закріплена зазначеною статтею Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.03.2019 у справі №5015/6070/11.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні та скаржником до суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради №97 від 16.02.2005 та видане на його підставі свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно - комплекс за адресою: Херсонська обл., АДРЕСА_1, який складається з низки об'єктів, у тому числі стіни причальної №5 та причала на сваях №6, серії НОМЕР_2 від 14.03.2005, визнані незаконними та скасовані, а укладений між ПАТ "Херсонрибгосп" та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу б/н від 20.04.2016 визнаний недійсним.

За таких обставин та враховуючи те, що рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради №97 від 16.02.2005, як і видане на його підставі свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 14.03.2005, на даний час не визнано недійсним, незаконним, протиправним, а правомірність його прийняття не є предметом даного спору, з огляду на чинність державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, що проведена на підставі не визнаного недійсним договору купівлі-продажу б/н від 20.04.2016, та за відсутності належного оформлення за державою в особі Державного агентства рибного господарства України правовстановлюючих документів на стінку причальну №5 та причал на сваях №6, у Господарського суду Херсонської області були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні поданого позивачем клопотання про витребування у КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради доказів, а саме: інвентаризаційної справи на спірне нерухоме майно, є необґрунтованими та таким, що спростовуються матеріалами справи, оскільки ухвалою Господарського суду Херсонської області від 30.10.2018 у справі №923/703/18 вказане клопотання задоволено.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із чим дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Херсонської області норм права при ухваленні рішення від 18.12.2018 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного агентства рибного господарства України залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від 18.12.2018 у справі №923/703/18 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне агентство рибного господарства України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.04.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна