ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2019

Справа № 910/2368/19

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Маліал"

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 274 180,80 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Маліал" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 274 180,80 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18883/Ю від 06.12.2018 року належним чином не виконав взяті на себе зобов’язання по сплаті поставленого товару, у зв’язку з чим у останнього виникла заборгованість у заявленому розмірі.

З огляду на ціну позову та незначну складність справи, спір підлягає вирішенню в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.02.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

25.03.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому просив суд вважати даний відзив поданим у строки визначені ст. 165 ГПК України, прийняти даний відзив та долучити його до матеріалів справи, позовні вимоги залишити без задоволення.

03.04.2019 року до канцелярії суду позивачем подано довідку, в якій зазначено, що станом на 22.03.3029 року заборгованість акціонерного товариства "Українська залізниця" перед товариством з обмеженою відповідальністю "Маліал" за договором № УЗ/ЦБМЕС-18883/Ю від 06.12.2018 року становить 258 717,00 грн. Та, відповідь на відзив відповідача, в якому просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

17.04.2019 року до канцелярії суду від відповідача надійшла заява, в якій зазначено, що 29.03.2019 року відповідачем сплачено заборгованість за договором у повному обсязі (тобто сплачено позивачу 258 717,00 грн.). У зв’язку з чим просить суд долучити до матеріалів справи платіжне доручення №1708309 від 29.03.2019 року та провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 258 7171,00 грн. закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд закриває провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 258 717,00 грн. та вважає, що позовні вимоги позивача в іншій частині позову підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

06.12.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Маліал" (постачальник) та публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу «Дніпровське територіальне управління філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" укладено договір поставки №УЗ/ЦБМЕС-18883/Ю.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п.1.1 договору предметом договору є поставка постачальником покупцю комплектуючих до склопакетів згідно зі специфікацією №1 (додаток №1). Рік виготовлення - 2018.

Найменування, кількість товару зазначені у специфікації №1 (додаток №1) (п.1.2 договору).

Відповідно до п.5.1 договору та специфікації №1, загальна сума договору становить 352 253,10 грн. з ПДВ.

Товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 35 днів з дати укладення договору (п.4.1 договору).

Згідно з п.4.2 договору, датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 258 717,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме:

-          видатковою накладною №89 від 20.12.2018 року на суму 258 717,00 грн.,

-           актом приймання-передачі товару від 20.12.2018 року на суму 258 717,00 грн.,

-          товарно-транспортною накладною №2012 від 20.12.2018 року на суму 258 717,00 грн.

Також, позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №95 від 20.12.2018 року на суму 258 7171,00 грн.

Частинами 1-3 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п.6.3 договору розрахунок за поставлений товар здійснюється таким чином: 100 перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Покупець здійснює оплату поставленого товару після пред’явлення постачальником рахунка-фактури на оплату товару протягом 10 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п.6.4 договору).

Відповідно до п.7.1 договору прийом товару здійснюється покупцем на складі виробничого підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд ПАТ «Укрзалізниця» 49124 м. Дніпро, вул. Магаданська, 43 з вимогами Інструкції № П-6 від 15.06.1965 « О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству” зі змінами та доповненнями та Інструкцією № П-7 від 25.04.1966 „О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству" зі змінами та доповненнями за наявності товарно-супровідних документів: товарно-транспортної накладної, рахунку-фактури, документів, які підтверджують якість товару, копії сертифікату(паспорту) якості виробника на товар. Також відповідне до пункту 201.1 статті 201 розділу V Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань постачальник - платник податку - зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлений цим Кодексом термін.»

Податкова накладна була зареєстрована 15.01.2019 року.

Суд погоджується з твердження позивача щодо того, що ним рахунок-фактуру на оплату за поставлений відповідачу був переданий в момент передачі даного товару відповідачу на підставі видаткової накладної, оскільки при передачі товару сторони склали акт прийому-передачі товару, який був підписаний представниками обох сторін, але в даному акті не зазначено, що в момент передачі товару покупепь не отримав від постачальника рахунок-фактуру.

Таким чином, оскільки рахунок було надано відповідачу 20.12.2018 року, поставка відбулася 20.12.2018 року та податкова накладна була зареєстрована 15.01.2019 року, то останнім днем оплату за товар є 15.01.2019 року, а першим днем прострочення оплати є 16.01.2019 року.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи після відкриття провадження у справі, відповідачем сплачено 258 717,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1708309 від 29.03.2019 року з призначенням платежу: «за комплектуючі до склопакетів згідно дог. №УЗ/ЦБМЕС-18883/Ю від 06.12.2018р.».

Відповідно до п.2 ч. 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частиною 3 статті 231 ГПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача за договором №УЗ/ЦБМЕС-18883/Ю від 06.12.2018р. у розмірі 258 717,00 грн. спростовано, оскільки, відповідачем сплачено заборгованість, тому суд закриває провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 258 717,00 грн. у зв’язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

У зв’язку з неналежним виконання грошових зобов’язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 9 951,74 грн. нараховану за період з 15.01.2019 року по 22.02.2019 року, три проценти річних в розмірі 829,31 грн. за період з 15.01.2019 року по 22.02.2019 року індекс інфляції в розмірі 4 682,78 грн. за період грудень 2018 – січень 2019 року.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 10.2 договору передбачено що покупець за даним договором несе таку відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня.

Розрахунок пені:

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір облікової ставки НБУ

Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день

Сума пені за період прострочення

258717.00

16.01.2019 - 31.01.2019

16

18.0000 %

0.099 %

4082.77

258717.00

01.02.2019 - 22.02.2019

22

18.0000 %

0.099 %

5613.80

За перерахунком суду загальний розмір пені становить 9 696,57 грн. та підлягає задоволенню.

Вимога позивача в частині стягнення пені в розмірі 255,17 грн. не підлягає задоволенню.

Розрахунок трьох процентів річних:

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір процентів річних

Загальна сума процентів

258717.00

16.01.2019 - 22.02.2019

38

3 %

808.05

За перерахунком суду загальний розмір трьох процентів річних становить 808,05 грн. та підлягає задоволенню.

Вимога позивача в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 21,26 грн. не підлягає задоволенню.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним індекс інфляції нарахований за період грудень 2018 року – січень 2019 року, проте судом встановлено що першим днем прострочення оплати є 16.01.2019 року. Тому судом здійснено перерахунок індексу інфляції за січень 2019 року.

Розрахунок індексу інфляції:

Період заборгованості

Сума боргу (грн.)

Сукупний індекс інфляції за період

Інфляційне збільшення суми боргу

Сума боргу з врахуванням індексу інфляції

16.01.2019 - 31.01.2019

258717.00

1.000

0.00

258717.00

Оскільки за перерахунком суду розмір індексу інфляції становить 0,00 грн., тому вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції в розмірі 4 682,78 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 2 ч.1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається:у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.9 статті 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У зв’язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, який вчасно не вчинив заходів до поновлення порушених прав і законних інтересів позивача (утримався від задоволення її заснованих на законодавстві вимог), оскільки відповідачем здійснено погашення частини боргу після звернення позивача до суду з позовною заявою та порушення провадження у справі, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено судові витрати понесені у зв’язку з направленням поштових відправлень на суму 100,00 грн., з яких 50,00 грн. – відправлення позову поштою до суду та 50,00 грн. відправлення позову поштою відповідачу.

Проте, з наявної в матеріалах справи накладної Укрпошти від 22.02.2019 року про направлення позову відповідачу вбачається, що плата за пересилання відправлення становить 48,20 грн.

Також, відповідно до накладної Укрпошти експрес від 22.02.2019 року про направлення позову на адресу суду вбачається, що вартість відправлення становить 48,20 грн.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позовні вимоги задоволені частково, тому суд вбачає обґрунтованими вимоги позивача про понесені витрати у зв’язку з направленням поштових відправлень на суму 94,65 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 129, 231, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 258 717,007 грн.

2. В іншій частині позов задовольнити частково.

3. Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5, код ЄДПОУ 40075815) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Маліал" (49072, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Марка Озерного, будинок 1-А, ) пеню в розмірі 9 696 (дев’ять тисяч шістсот дев’яносто шість) грн. 57 коп., 3% річних в сумі 808 (вісімсот вісім) грн. 05 коп. та судовий збір в розмірі 4 038 (чотири тисячі тридцять вісім) грн. 28 коп. та витрати понесені у зв’язку з направлення поштових відправлень у розмірі 94 (дев’яносто чотири) грн. 65 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя                                                             С.М. Мудрий