ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2019 Справа № 917/1384/18

за позовною заявою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Галеан", ЛТД вул. Довженка,26, м. Івано-Франківськ,76026

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" вул. Героїв Майдану, 82, офіс 23, м. Гадяч, Полтавська область,37300

про стягнення 594 730,36 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

Обставини справи: 06.11.2018 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Галеан" до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Білогір"я молокопродукт" про стягнення 594730,36 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 21.11.2018 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою від 11.12.2018 року суд перейшов до розгляду справи №917/1384/18 за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив підготовче засідання по справі.

11.12.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 61-63), в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що надані позивачем у підтвердження факту поставки видаткові накладні оформлені неналежним чином та не можуть бути належними доказами у підтвердження факту поставки товару за договором.

28.12.2018 р. від відповідача до суду надійшло клопотання про застосування строків позовної давності (арк. с. 78-79). В даному клопотанні відповідач вказує про сплив строку позовної давності в частині стягнення пені та просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 86 801,62 грн.

29.01.2019 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів. До клопотання позивачем додано: відповідь на відзив відповідача (арк. с. 97- 99).

Ухвалою від 12.02.2019 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.02.2019 року.

На підставі розпорядження №84 від 14.02.2019 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи в зв'язку з звільненням судді Геті Н.Г. ( у провадженні якої знаходилась дана справа) з посади, проведено повторний автоматизований розподіл справи № 917/1384/18, за результатами якого дану справу передано на розгляд судді Тимощенко О.М., що відображено у протоколі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2019 року.

Ухвалою від 15.02.2019 року суд прийняв справу № 917/1384/18 до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі.

Ухвалою від 14.03.2019 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.04.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні 11.04.2019 року підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.04.2019 року заперечував поти задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та просив суд застосувати позовну давність в частині стягнення пені.

В судовому засіданні 11.04.2019 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив коли буде виготовлено повне рішення у відповідності до приписів ст.240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд, встановив:

03.01.2013 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Галеан", ЛТД (постачальник, позивач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (покупець, відповідач) укладено договір №120412 ( арк. с. 12-13).

01.08.2013 року, 30.12.2013 року, 18.12.2014 року, 30.12.2015 року та 30.12.2016 року між сторонами підписано додаткові угоди до договору №120412 від 03.01.2013 року (арк. с. 14-15).

Умовами даного договору (з урахування додаткових угод) сторони погодили, зокрема, наступне:

- постачальник зобов'язався в порядку умовах, визначених у цьому договорі, передавати у власність покупцю товар, а покупець зобовязався приймати товар та здійснювати його оплату (п.1.1. договору);

- кількість, асортимент, найменування, ціна та загальна вартість відповідної партії товару встановлюється у видаткових накладних, що мають силу специфікації і є невід'ємною частиною цього договору, за умови їх погодження та підписання представниками сторін (п.1.2. договору);

- датою поставки товару є дата, що зазначається у видатковій накладній при отриманні товару покупцем (п. 2.4. договору);

- оплата товару здійснюється покупцем на підставі видаткової накладної, у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника після 90 календарних днів з дня отримання покупцем товару та належним чином оформлених товарно-супровідних документів (п. 2.5. цього договору) (п. 3.3. договору в редакції додаткової угоди від 01.08.2013 року);

- за прострочення в оплаті товару покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 5.3. договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору ним було поставлено відповідачу товару на загальну суму 432 688,10 грн., що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та довіреностями на отримання товару (арк. с. 16-37).

Як вказує позивач, відповідач лише частково розрахувався за отриманий товар в сумі 26000,00 грн. і за ним рахується заборгованість в сумі 406 688,10 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про стягнення з відповідача 594 730,36 грн. заборгованості за договором №120412 від 03.02.2013 року, яка складається з: основного боргу в сумі 406 688,10 грн., пені в сумі 86 801,65 грн., 3 % річних в сумі 23 058,99 грн. та інфляційні втрат в сумі 78 181,62 грн. (розрахунок арк. с. 7-8).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги. Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов'язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Заперечення відповідача стосовного того що видаткові накладні, які підтверджують факт поставки позивачем відповідачу товару за договором оформлені неналежним чином судом до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

На підтвердження факту поставки товару на загальну суму 432 688,10 грн. позивачем окрім видаткових накладних надано суду товарно-транспортні накладні по кожному факту поставки (арк. с. 20,23, 26,27,28,32,35), які підписані представником відповідача за довіреностями на отримання товару (арк. с. 19,22,25,29,31,34) та скріплені печаткою відповідача, а отже оформлені сторонами належним чином. Крім того, факт поставки товару підтверджується частковими проплатами відповідача отриманого від позивача товару.

На підставі вище викладеного судом встановлено, що відповідач своїх зобов'язань за договором в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару не виконав. Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача становить 406 688,10 грн. Таким чином, вимоги про стягнення основного боргу в сумі 406 688,10 грн. судом визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

У п. 5.3 договору сторони погодили, що за прострочення в оплаті товару покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача: пеню в сумі 86 801,65 грн., 3% річних в сумі 23 058,99 грн. та інфляційних в сумі 78 181,62 грн. (розрахунок арк. с. 7-8).

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 23 058,99 грн. 3% річних та 78 181,62 грн. інфляційних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

При вирішення питання щодо стягнення 86 801,65 грн. пені суд враховує наступне.

При нарахуванні пені, позивачем не завжди вірно визначено початок перебігу строку прострочення по кожній видатковій накладній, а отже і початок відрахування шестимісячного строку для нарахування пені відповідно до вимог ст. 232 ГК України.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

28.12.2018 р. від відповідача до суду надійшло клопотання про застосування строків позовної давності (арк. с. 78-79). В даному клопотанні відповідач вказує про сплив строку позовної давності в частині стягнення пені та просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 86 801,62 грн.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст.258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Договором №120412 від 03.01.2013 року збільшення строку позовної давності щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) не передбачено.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно позовних вимог позивачем за прострочку оплати отриманого товару нараховано відповідачу 86 801,65 грн. пені за періоди: з 06.10.2016 року по 03.04.2017 року (за видатковими накладними №4149 від 30.06.2016 року, №4247 від 04.07.2016 року та №4292 від 05.07.2016 року з урахуванням здійснених відповідачем проплат на загальну суму боргу 152 484,60 грн.); з 13.10.2016 року -10.04.2017 року (за видатковою накладною №4463 від 14.07.2016 року на загальну суму боргу 86 200,00 грн.); з 28.10.2016 року -26.04.2017 року (за видатковою накладною №4743 від 26.07.2016 року на загальну суму боргу 33 894,00 грн.); з 04.11.2016 року -03.05.2017 року (за видатковою накладною №4817 від 29.07.2016 року на загальну суму боргу 66 894,00 грн.); з 17.11.2016 року -16.05.2017 року (за видатковою накладною №5148 від 17.08.2016 року на загальну суму боргу 33 280,00 грн.); з 26.09.2016 року -25.03.2018 року (за видатковою накладною №3028 від 22.06.16 року на загальну суму боргу 50 940,00грн.); з 03.10.2017 року -31.03.2018 року (за видатковою накладною №3209 від 30.06.2017 року на загальну суму боргу 8995,50грн.).

З даним позовом позивач звернувся до суду 02.11.2018 року, що підтверджується поштовим штампом на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду та відстеженням дати відправлення на сайті "Укрпошти" по номеру поштового відправлення (арк. с. 39).

З огляду на вище викладене та клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені за періоди:

- з 06.10.2016 року по 03.04.2017 року (за видатковими накладними №4149 від 30.06.2016 року, №4247 від 04.07.2016 року та №4292 від 05.07.2016 року з урахуванням здійснених відповідачем проплат на загальну суму боргу 152 484,60 грн.);

- з 13.10.2016 року -10.04.2017 року (за видатковою накладною №4463 від 14.07.2016 року на загальну суму боргу 86 200,00 грн.);

- з 28.10.2016 року -26.04.2017 року (за видатковою накладною №4743 від 26.07.2016 року на загальну суму боргу 33 894,00 грн.);

- з 04.11.2016 року -03.05.2017 року (за видатковою накладною №4817 від 29.07.2016 року на загальну суму боргу 66 894,00 грн.);

- з 17.11.2016 року -16.05.2017 року (за видатковою накладною №5148 від 17.08.2016 року на загальну суму боргу 33 280,00 грн.);

- з 26.09.2017 року - 01.11.2017 року (за видатковою накладною №3028 від 22.06.2017 року на загальну суму боргу50 940,00 грн.);

- з 03.10.2017 року - 01.11.2017 року (за видатковою накладною №3209 від 30.06.2017 року на загальну суму боргу 8 995,50 грн.) не підлягає задоволенню як така, що пред'явлена за межами, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України, спеціального строку позовної давності в один рік.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 406688,10 грн. основного боргу, 6929,24 грн. пені, 23 058,99 грн. 3% річних, 78 181,62 грн. інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи а тому підтягають задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 231, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

Вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (вул. Героїв Майдану, 82, офіс 23, м. Гадяч, Полтавська область,37300, ідентифікаційний код 33707592) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Галеан", ЛТД (вул. Довженка,26, м. Івано-Франківськ,76026, ідентифікаційний код 30016454) 406 688,10 грн. основного боргу, 6929,24 грн. пені, 23 058,99 грн. 3% річних, 78 181,62 грн. інфляційних втрат, 7 722,87 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 19.04.2019 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М.Тимощенко