ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
УХвала

про закриття провадження у справі

"22" квітня 2019 р. м. Ужгород Справа № 907/168/16

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Сінкіна Е.В.

розглянувши позовну заяву акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Львівська залізниця", м. Львів до Грушівської сільської ради, с. Грушово Тячівського району та до фізичної особи - підприємця Мазура Петра Михайловича, с. Грушово Тячівського району про визнання незаконним рішення сільської ради, недійсним договору оренди земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні нею шляхом демонтажу будівель та споруд

За участю представників:

Від позивача - Сковородько А.М. - адвокат, представник за довіреністю

Від відповідача 1 - не з'явився

Від відповідача 2 - не з'явився

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідачів про визнання незаконним рішення Грушівської сільської ради від 22.01.2002 №68, недійсним договору оренди земельної ділянки укладеного 03.12.2002 та усунення перешкод у користуванні нею шляхом демонтажу будівель та споруд, посилаючись на порушення відповідачами вимог ст.ст. 91, 92, 152, 158, 212 Земельного кодексу України, ст. 59, ч.2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядуванні в Україні", ст. 23 Закону України "Про транспорт", ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт".

Постановою Верховного Суду від 04.07.2018 частково задоволено скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Львівська залізниця", м. Львів, рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.05.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 скасовано, справу №907/168/16 направлено на новий розгляд.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Закарпатської області від 29.10.2018 справу передано на розгляд судді О.Ф. Ремецькі.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 31.10.2018 відкрито провадження у справі 907/168/16 та призначено підготовче засідання на 26.11.2018.

У засіданні суду представником позивача подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Верховним Судом справи №907/371/16.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2018 провадження у справі було зупинено судом до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №907/371/16.

Позивачем подано суду клопотання щодо усунення обставин, що слугували підставою для зупинення провадження у справі та поновлення розгляду справи. Також позивач подав суду клопотання про заміну найменування позивача.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.01.2019 поновлено провадження у справі, задоволено клопотання позивача про заміну найменування позивача, призначено підготовче засідання на 19.02.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.02.2019 року було відкладено підготовче засідання на 06.03.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.03.2019 року було продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 20.03.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.03.2019 відкладено підготовче засідання на 03.04.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22 квітня 2019 р. на 12:30 год.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідачі своїх повноважних представників у засіданні суду не направили та про поважні причини неявки не повідомили. Заперечують по суті заявлених позовних вимог з підстав, наведених у письмових поясненнях.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Згідно із ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу (ст.45 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; 3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; 4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; 5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; 6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; 8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; 9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; 12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; 13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; 14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; 15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання; 16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ст.21. Господарського процесуального кодексу України).

Підстави закриття провадження у справі визначені ст.231 Господарського процесуального кодексу України, згідно з п.1 ч.1 якої господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Застосування наведеної вище норми пов'язано з необхідністю вилучати з процесу господарського судочинства справи, відкриті за позовами, що подані внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб'єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, чи право або інтерес не підлягають судовому захисту.

Як зазначалося вище, постановою Верховного Суду від 04.07.2018 частково задоволено скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Львівська залізниця", м. Львів, рішення Господарського суду Закарпатської області від 12.05.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 скасовано, справу №907/168/16 направлено на новий розгляд.

Згідно ст.316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Судом, під час нового розгляду даної справи враховано вказівки, викладені в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 щодо встановлення суб'єкта права власності на земельну ділянку згідно спірного договору та надання цьому правової оцінки, встановлення характеру спірних правовідносин з огляду на визначену законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

За змістом позовної заяви, позов подано до Фізичної особи-підприємця Мазура П.М. та до Грушівської сільської ради про визнання незаконним рішення Грушівської сільради від 22.01.2002 № 68 "Про затвердження проекту відводу земельної ділянки, яка надається на умовах оренди приватному підприємцю Мазур П.М. у с. Грушово, вул. Визволення, 33", визнання недійсним договір оренди земельної ділянки від 03.12.2002, укладений між Грушівською сільрадою та Мазур П.М.; зобов'язання ФОП Мазура П.М. усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Грушово (перегон Тересва-Солотвино 2, 127 км 6 ПК з лівої сторони по ходу кілометра) шляхом демонтажу будівель і споруд, які розміщені на цій земельній ділянці

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірну земельну ділянку, яка відноситься до земель залізничного транспорту і перебуває у постійному користуванні залізниці на підставі Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 16.07.1996 серії ІІ ЗК001 № 000396, незаконно передано в оренду ФОП Мазуру П.М., чим порушено право позивача на користування і володіння цією земельною ділянкою.

Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Грушівської сільради від 25.07.2001 № 38 зазначену земельну ділянку виділено в довгострокове користування строком на 25 років жителю с. Грушево Мазуру П.М. Рішенням виконавчого комітету цієї ж ради від 22.01.02 № 68 "Про затвердження проекту відводу земельної ділянки, яка надається на умовах оренди приватному підприємцю Мазуру П.М. "затверджено проект відводу земельної ділянки площею 0,03 га по вул. Леніна біля залізничного вокзалу на 127 км 6 ПК, ліва сторона по ходу кілометрів та надано вказану ділянку на умовах оренди терміном на 25 років з подальшим правом викупу для здійснення підприємницької діяльності - розміщення торгової точки, за плату в розмірі ставки земельного податку. Пунктом 4 рішення зобов'язано приватного підприємця Мазура П.М. укласти договір оренди з Грушівською сільрадою і посвідчити його в Тячівській державній нотаріальній конторі.

На виконання вказаного рішення 03.12.2002 між Грушівською сільрадою та Мазуром П.М. укладено та нотаріально посвідчено договір оренди земельної ділянки.

Згодом, на спірній земельній ділянці Мазур П.М. збудував магазин змішаних товарів та кафе, які 22.12.2003 були введені в експлуатацію відповідно до акта державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію.

Під час проведення працівниками Хустської дистанції комісійного обстеження земельної ділянки перегону Тересва-Солотвино 2, 127 км 6 ПК ліворуч за ходом кілометрів виявлено, що у вказаній смузі відведення залізниці знаходиться будівля кафе, що підтверджено відповідним актом від 24.04.2014.

У зв'язку з виявленими порушеннями ПАТ "Українська залізниця" звернулося до суду з даним позовом до Грушівської сільради та ФОП Мазура.

Згідно положень ст.51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 8 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуваним рішенням виконкому Грушівської сільради від 22.01.2002 № 68 затверджено проект відводу земельної ділянки та надано цю земельну ділянку на умовах оренди приватному підприємцю Мазуру П.М. Разом з тим, оспорюваний договір оренди земельної ділянки від 03.12.2002 укладений між Грушівською сільрадою та громадянином Мазуром П.М.

Вимога про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу зведеної на ній будівлі адресована Мазуру П.М. як фізичній особі-підприємцю, однак в ході дослідження матеріалів справи встановлено, що суб'єктом правокористування вказаного майна - земельної ділянки площею 0,03 га по вул. Леніна біля залізничного вокзалу на 127 км 6 ПК, ліва сторона по ходу кілометрів згідно договору оренди земельної ділянки від 03.12.2002 р. є фізична особа громадянин Мазур П.М. Окрім того, об'єкти нерухомості зареєстровані за Мазур П.М. як за фізичною особою, а не підприємцем.

Положеннями ч.1 ст.52 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відтак, як слідує з матеріалів справи, провадження у справі відкрито за позовними вимогами до відповідача - фізичної особи-підприємця Мазур П.М., який не є суб'єкта права користування земельної ділянки за договором оренди земельної ділянки від 03.12.2002 р., укладеним з фізичною особою Мазур П.М., що відповідно, має наслідки у виді зміни юрисдикції такої справи на цивільну і необхідність закриття провадження у вказаній справі господарським судом.

За змістом ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: 1) спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу; 4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; 5) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №907/168/16 на підставі п.1 ч.1 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, на виконання вимоги частини 2 статті 231 ГПК України суд роз'яснює позивачу, що спір між сторонами підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Судовий збір у розмірі 4134,00 грн, сплачений позивачем за розгляд позовної заяви до відповідачів, 4547,40 грн. - за розгляд справи у суді апеляційної інстанції та суми 8268,00 грн. - за розгляд справи у суді касаційної інстанції підлягає поверненню з державного бюджету за умови подання клопотання особою, яка його сплатила відповідно до вимог ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.231, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі №907/168/18 за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Львівська залізниця", м. Львів до Грушівської сільської ради, с. Грушово Тячівського району та до фізичної особи - підприємця Мазура Петра Михайловича, с. Грушово Тячівського району про визнання незаконним рішення сільської ради, недійсним договору оренди земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні нею шляхом демонтажу будівель та споруд

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення.

Згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ремецькі О.Ф.