ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Справа № 918/39/15

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

cуддя Розізнана І.В.,

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Енергоінвест" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 14.02.2019 р. (суддя Пашкевич І.О., повний текст ухвали складено 18.02.2019 р.)

за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Енергоінвест" на дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 у справі

за позовом Заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Енергоінвест"

2) Депозитарної установи товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Рівненський РКЦ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - публічного акціонерного товариства "Рівненський радіотехнічний завод"

про повернення пакету акцій, стягнення штрафу в сумі 25 562 582,00 грн. та зобов'язання вчинити дії

за участю представників:

прокуратури - ОСОБА_2,

позивача - 1, 2 - ОСОБА_3,

відповідача - 1 - не з'явився,

відповідача - 2 - не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

органу ДВС - ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 14.02.2019 р. у справі №918/39/15 відмовлено в задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю- фірми "Енергоінвест" на дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування вказаної ухвали суд першої інстанції зазначив, що згідно п.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області не уповноважений на виконання наказу господарського суду Рівненської області від 20.05.2015 р., оскільки сума зобовязання за даним виконавчим документом становить 6 220 500 грн. Отже, зазначений відділ ДВС правомірно передав заяву стягувача за належністю до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Крім того, місцевий господарський суд вважає, що матеріали виконавчого провадження №58049733 містять заяву стягувача про звернення до виконання вищезазначеного виконавчого документа, а тому порядок передачі документів виконавчого провадження ніяким чином не впливає та не порушує права боржника, та не звільняє його від визначеного законом обовязку щодо виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовив у задоволенні скарги ТОВ-фірми "Енергоінвест", оскільки дійшов висновку про відсутність в діях державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_1 порушень законності при прийнятті виконавчого документа до виконання, а також відсутність порушень прав заявника.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю- фірма "Енергоінвест" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду від 14.02.2019 р.

В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу скасування ухвали суду першої інстанції, посилається на те, що судом не застосовано ч.1 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження", враховуючи, що стягувач реалізував своє право вибору органу державної виконавчої служби, а саме подавши заяву до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Рівненській області.

Скаржник звертає увагу, що рішення про відкриття виконавчого провадження прийнято Рівненським міським відділом ДВС ГТУЮ у Рівненській області шляхом винесення постанови за відсутності заяви стягувача адресованої зазначеному органу. Отже, виконавче провадження №58049733 відкрито всупереч вимогам ст.26 Закону України "Про виконавче провадження".

Окрім того, місцевим господарським судом не враховано принцип диспозитивності виконавчого провадження (ст.2 Закону України "Про виконавче провадження", ст.4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"), що полягає у наданні права стягувачу за виконавчим документом визначити орган, який буде здійснювати примусове стягнення.

Також скаржник посилаючись на п.31 постанови ОСОБА_5 Верховного Суду у справі №904/7326/17 від 05.12.2018 р. вказує про порушення його прав як боржника, оскільки виконавче провадження №58049733 відкрито всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження", постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною, всі наступні рішення і дії державного виконавця з виконання наказу господарського суду Рівненської області від 20.05.2015 р. є незаконними.

Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

До Північно-західного апеляційного господарського суду від прокуратури Рівненської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо відсутності в діях державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_1 порушень законності при прийнятті виконавчого документу до виконання, оскільки державним виконавцем враховано вимоги передбачені Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Представник ТОВ-фірми "Енергоінвест" подав пояснення до апеляційної скарги, в якому зазначає, що суд першої інстанції не врахував положення п.10 ч.4 ст.4 та неправильно застосував ч.1 ст.24, ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження". З огляду на зазначене вважає, що ухвала господарського суду Рівненської області від 14.02.2019 р. підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №58049733 від 10.01.2019 р.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання, що відбулося 15.04.2019 року, апелянт не забезпечив явку свого представника, натомість подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю прибуття представника ОСОБА_6, оскільки останній прийматиме участь 15.04.2019 р. в засіданні Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України в м. Києві, де представляє інтереси Вараської міської ради (довіреність на представництво додано до клопотання). Крім того зазначає, що апелянт немає можливості укласти договір на представництво його інтересів з іншим адвокатом, оскільки на даний час не здійснює господарської діяльності.

Розглядаючи вказане клопотання, колегія суддів зазначає, що за змістом ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р. вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, норми чинного законодавства не обмежують представництво сторін конкретними особами, відтак, у відповідача-1 була можливість забезпечити участь іншого представника, для захисту своїх прав, при розгляді даної справи.

Враховуючи наведене, а також те, що в порушення приписів ст.ст.74, 76-77 ГПК України, апелянтом не наведено та не подано жодного доказу на підтвердження обставин вказаних у клопотанні (довіреність на представництво інтересів не є належним доказом), колегія суддів не вбачає поважних причин, які б свідчили про необхідність перенесення судового засідання на іншу дату.

15.04.2019 р. в судове засідання також не з'явилися представник відповідача-2 та третьої особи, про причини неявки суд не повідомили.

З огляду на вказане, беручи до уваги ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, враховуючи, що відповідач-1 (мат.оск.ухв. 100, 102), відповідач-2 (мат.оск.ухв. 97) та третя особа згідно реєстру про відправку рекомендованої кореспонденції від 03.04.2019 р. (мат.оск.ухв. 103-106, 147-148) належним чином повідомлялися про судове засідання та те, що явка учасників справи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, суд визнав за можливе розглядати апеляційну скаргу за їхньої відсутності.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Рівненської області від 17.02.2015 р. у справі №918/39/15 (суддя Пашкевич І.О.) позов заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області задоволено частково.

Зобов'язано ТОВ-фірму "Енергоінвест" повернути пакет акцій ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", отриманих на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2007 р., у кількості 22 423 190 штук простих іменних акцій, оціночною вартістю 25 562 582 грн., у власність держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області шляхом підписання акту прийому-передачі.

Стягнуто з ТОВ-фірми "Енергоінвест" на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області до Державного бюджету України штраф у розмірі 2 556 258,20 грн.

Зобов'язано Депозитарну установу ТОВ-фірму "Рівненський РКЦ" списати з рахунку у цінних паперах ТОВ-фірми "Енергоінвест" 22 423 190 штук простих іменних акцій ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", що були предметом договору купівлі-продажу від 05.09.2007 р., та зарахувати 22 423 190 штук простих іменних акцій ПАТ "Рівненський радіотехнічний завод", що були предметом договору купівлі-продажу від 05.09.2007 р. на рахунок у цінних паперах Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, після чого надати Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Рівненській області виписку з рахунку у цінних паперах, яка є підтвердженням права власності на зазначений пакет акцій. У решті позову відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 р. у справі №918/39/15 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Енергоінвест" на рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.2015 р. залишено без задоволення. Апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області на рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.2015 р. задоволено частково.

Рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.2015 р. у справі №918/39/15 змінено в частині стягнутої суми штрафу, викладено п.3 резолютивної частини рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.2015 р. у справі №918/39/15 в редакції: "3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми- "Енергоінвест" на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області до Державного бюджету України штраф у розмірі 6 220 500 (шість мільйонів двісті двадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. на р/р 0095 банк УДКСУ м. Рівне, МФО 833017, .". У решті рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.2015 р. у справі №918/39/15 - залишено без змін.

20.05.2015 р. господарським судом Рівненської області видано наказ №918/39/15 про примусове виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 13.05.2015 р. (мат.оск.ухв. 5).

20.12.2018 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_7 у виконавчому провадженні №50881433 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення (мат.оск.ухв. 6).

29.12.2018 р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області повторно звернулося із заявою про відкриття виконавчого провадження вих. №11-07-04977 до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Рівненській області та предявило до примусового виконання наказ господарського суду Рівненської області №918/39/15 від 20.05.2015 р. В обґрунтування вказаної заяви стягувач посилається на ч.5 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання (мат.оск.ухв. 9).

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Рівненській області супровідним листом від 08.01.2019р. №98 передав за належністю заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області щодо виконання наказу господарського суду Рівненської області №918/39/15 від 20.05.2015 р. до Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області (мат.оск.ухв. 28).

10.01.2019 р. державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №58049733 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Рівненської області №918/39/15 від 20.05.2015 р. (мат.оск.ухв. 32-33).

13.02.2019 р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області звернулося із заявою про повернення виконавчого провадження вих. №11-07-0681 до Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області (мат.оск.ухв. 34-35).

14.02.2019 р. державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №58049733 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (мат.оск.ухв. 37-38).

Згідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 р., п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого п.1 ст.6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п.74, ECHR 1999-V).

Згідно ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.327 ГПК України).

Статтею 339 ГПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.340 ГПК України).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про виконавче провадження" .

У відповідності до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Відповідно до положень статтей 1, 2 зазначеного Закону, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців, забезпечення права на яке віднесено до засад виконавчого провадження як завершальної стадії судового розгляду. Право на таке оскарження закріплено, зокрема, у положеннях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.3 Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом ст.4 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та, зокрема, пунктом 2 частини 2 статті 18 Закону встановлено обов'язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Апеляційним господарським судом встановлено факт наявності волевиявлення стягувача на примусове виконання рішення суду оформлене заявою від 29.12.2018 р. про відкриття виконавчого провадження, яка подана відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Рівненській області.

Твердження скаржника щодо відсутності у матеріалах виконавчого провадження заяви адресованої Рівненському міському відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області та порушення його права вибору органу ДВС спростовується наступним.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону, передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Пунктом 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 передбачено, що відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими, зокрема, сума зобов'язання становить від десяти до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Таким чином, до юрисдикції відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Рівненській області не віднесено виконання наказу господарського суду Рівненської області №918/39/15 від 20.05.2015 р., оскільки сума зобов'язання є меншою від суми, яка зазначена у вище згаданій Інструкції та становить 6 220 500 грн.

Предметом даного спору є оскарження дій державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_1 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, заявник не оспорює порядок передачі виконавчого документа від одного відділу ДВС до іншого.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що порядок передачі матеріалів виконавчого провадження між відділами ДВС ніяким чином не впливає та не порушує права боржника, а також не звільняє його від визначеного законом обов'язку щодо виконання рішення суду, з чим колегія суддів повністю погоджується.

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі ст.339 ГПК України повинно бути пов'язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Звертаючись до суду на підставі ст.339 ГПК України, боржник не довів наявність порушень своїх прав рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення у цій справі.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку про те, що заперечення, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст.74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого господарського суду прийнята у відповідності до норм ст.234 ГПК України з всебічним, повним та об'єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Оскільки відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 14.02.2019 р. у справі №918/39/15 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю-фірми "Енергоінвест" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "19" квітня 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.