ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/7839/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Чорної Л.В.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Вайнер Є.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 23.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айбокс" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 (повний текст складено 20.09.2018)

у справі № 910/7839/18 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Айбокс"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостйних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання припиненим договору застави та зобов'язання вчинити дії

В судовому засіданні 23.04.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/7839/18 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач 09.10.2018 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2018 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Разіна Т.І.,Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 у справі №910/7839/18 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.12.2018.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, у розгляді справи оголошувались перерви.

До справи під час апеляційного провадження відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, залучені документи до справи за клопотаннями сторін.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Айбокс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненим договору застави № НКЛ-2002859/S-3 від 22.01.2014, зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» вчинити дії з внесення відповідних змін про припинення права застави по договору застави № НКЛ-2002859/S-3 від 22.01.2014 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Позов обґрунтований тим, що банком було здійснено повне погашення суми заборгованості за кредитними договорами №НКЛ-2002859 від 13.09.2013 та №НКЛ-2002859/1 від 22.05.2014 шляхом списання коштів з рахунків поручителів, що підтверджується постановою ВСУ № 910/3896/17 від 12.04.2018 та шляхом стягнення простроченої заборгованості з ТОВ «Айбокс» в межах виконавчого провадження на виконання наказу, виданого судом 30.10.2017.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/7839/18 у задоволенні позову відмовлено.

При прийнятті рішення у справі місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не було доведено виконання своїх зобов'язань за кредитними договорами, оскільки договори поруки, за рахунок яких проведено списання заборгованості по кредитним договорам, є нікчемними в силу положень ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», умови договорів поруки №П-2002859-7, № 11-2002859-8, № 11-2002859-9 передбачають окремі переваги (пільги) перед іншими кредиторами, що суперечить п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є ознакою нікчемності даних правочинів; недійсність договорів поруки № П-2002859-6 від 25.06.2014, № П-2002859-11 від 25.06.2014, №П-2002859-10 від 25.06.2014, № П-2002859-5 від 25.06.2014, підтверджено рішеннями судів, які набрали законної сили.

Посилання позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 по справі №826/2152/16 місцевим господарським судом відхилено з обґрунтуванням, що скасування у судовому порядку повідомлень про нікчемність не тягне за собою визнання дійсними таких правочинів, нікчемність яких встановлена законом, не спростовує самого факту нікчемності правочину, якщо він таким є.

Не прийняті судом і посилання позивача на встановлення факту погашення кредитної заборгованості в повному обсязі у постанові Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 по справі №910/3896/17, залишеній без змін постановою Верховного Суду від 12.04.2018, з тих підстав, що у вказаному рішенні суду не досліджувались відповідні рішення районних судів міста Києва, якими визнано недійсними договори поруки. Крім того, не досліджувалось питання нікчемності договорів поруки №П-2002859-7, № 11-2002859-8, № 11-2002859-9 відповідно до ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 09.10.2018 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що потягло прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що не може погодитись із визначенням суду з приводу відсутності в матеріалах справи жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст. ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України, які б підтверджували погашення суми заборгованості перед відповідачем, оскільки останнє підтверджується постановою ВСУ № 910/3896/17 від 12.04.2018 та постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ВП № 55410023 від 21.12.2017 про закінчення виконавчого провадження.

Твердження суду, що при розгляді справи № 910/3896/17 не досліджувались питання нікчемності договорів поруки у відповідності до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спростовується описовою частиною постанови Верховного Суду від 12.04.2018, в якій чітко зазначено та відхилено доводи про нікчемність вказаних правочинів.

Окрім того, судом першої інстанції не взято до уваги встановлені преюдиційні факти у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 по справі № 826/2152/16 стосовно укладених договорів поруки, чим було порушено принцип правової певності, закріплений ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 05.12.2018.

12.11.2018 до справи отримано відзив ПАТ «Дельта Банк» на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 у справі оголошувалась перерва.

21.01.2019 позивачем подано клопотання про долучення до справи копії постанови Київського апеляційного суду від 17.12.2018 у справі № 753/13718/16; 07.02.2018, 02.04.2019 відповідачем за клопотанням залучено до справи роздруківку з ЄДРСР постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/7838/18 від 15.01.2019 та копію постанови Верховного Суду від 19.03.2019 у вказаній справі.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018, від 07.02.2019 у справі №910/7839/18 оголошувалась перерва.

Розгляд справи призначено на 23.04.2019 ухвалою суду від 25.03.2019.

Явка представників сторін

Представник позивача в судових засіданнях апеляційної інстанції підтримував доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача в судових засіданнях апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи заперечував проти поданої апеляційної скарги, стверджуючи про обґрунтованість та законність прийнятого у справі судового рішення.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

13.09.2013 та 22.05.2014 між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) та ТОВ «Айбокс» (позичальник) укладено договори кредитної лінії №НКЛ-2002859, №НКЛ-2002859/1, на виконання яких в тимчасове користування позивача надані кредитні кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

В забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаними кредитними договорами 22.01.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» (Заставодержатель) та ТОВ «Айбокс» (Заставодавець) було укладено договір застави №НКЛ-2002859/S-3 з урахуванням додаткового договору від 22.05.2014 до договору застави №НКЛ-2002859/S-3 від 22.01.2014, за яким в заставу банку передано обладнання, що зазначено в додатку №1 до договору застави.

Крім того, 25.06.2014 в забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаними кредитними договорами були укладені:

- договір поруки №П 2002859-5 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, як поручителем;

- договір поруки №П 2002859-6 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, як поручителем;

- договір поруки №П 2002859-7 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4, як поручителем;

- договір поруки №П 2002859-8 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5, як поручителем;

- договір поруки №П 2002859-9 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_6, як поручителем;

- договір поруки №П 2002859-10 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_7, як поручителем;

- договір поруки №П 2002859-11 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_8, як поручителем.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначав про повне погашення суми заборгованості по кредитним договорам шляхом списання коштів з рахунків поручителів та шляхом стягнення суми простроченої заборгованості на виконання прийнятого у справі № 910/5768/17 судового рішення.

Питання щодо наявності підстав нікчемності укладених договорів поруки згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» розглядались адміністративним судом в межах справи № 826/2151/16, зокрема, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 визнано протиправними дії та скасовані рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_9, оформлені повідомленнями про нікчемність правочинів № 3699 та 3701 від 22.12.2015.

Враховуючи погашення кредиту частково за рахунок поручителів, а частково перерахуванням коштів на виконання судового рішення в межах виконавчого провадження, позивач просив визнати припиненим договір застави №НКЛ-2002859/S-3 від 22.01.2014 та зобов'язати ПАТ «Дельта Банк» вчинити дії з внесення відповідних змін про припинення права застави по Договору застави №НКЛ-2002859/S-3 від 22.01.2014 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, дійшовши висновку, що визнання недійсними договорів поруки № П-2002859-6 від 25.06.2014, № П-2002859-11 від 25.06.2014, №П-2002859-10 від 25.06.2014, договору поруки №П-2002859-5 від 25.06.2014 на підставі рішень судів, нікчемність договорів поруки №П-2002859-7, № 11-2002859-8, № 11-2002859-9 відповідно до ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», поновлення заборгованості ТОВ «Айбокс» за кредитними договорами з урахуванням вимог п.п.3.2, 3.3 договору застави, свідчить про наявність зобов'язань у позивача за договором застави №НКЛ-2002859/S-3 від 22.01.2014.

Відхиливши посилання позивача на судові рішення у справах №910/5768/17, № 826/2151/16, місцевий господарський суд зазначив, що матеріали справи не містять, а позивачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження погашення суми заборгованості, яка була списана з рахунків поручителів, з якими відповідні договори поруки були визнані недійсними.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 частини 1 ст. 593 ЦК України та абзацу 2 ст. 28 Закону України «Про заставу» право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Висновки суду першої інстанції про недоведеність правових підстав для припинення застави за договором від 22.01.2014 № НКЛ-2002859/S-3 обгрунтовані нікчемністю договорів поруки, за якими проведено погашення заборгованості за кредитними договорами.

При цьому, суд виходив з того, що вимоги про визнання недійсними договорів поруки розглядаються судами, а по договорах № П-2002859-5 від 25.06.2014, № П-2002859-6 від 25.06.2014, №П-2002859-10 від 25.06.2014, № П-2002859-11 від 25.06.2014 вже є рішення судів, які набрали законної сили, а доводи позивача щодо ненабрання законної сили рішеннями Оболонського районного суду міста Києва від 17.11.2016 по справі №756/9470/16-ц, Деснянського районного суду міста Києва від 11.10.2017 по справі №754/9320/16-ц, постанови Апеляційного суду міста Києва від 24.05.2018 по справі №755/11560/16-ц, у зв'язку з відкриттям касаційного провадження та зупинення виконання рішення до закінчення касаційного провадження судом відхилені.

По договорах поруки від 25.06.2014 №П-2002859-7, № 11-2002859-8, №11-2002859-9 суд дійшов висновку, що їх умови передбачають окремі переваги (пільги) перед іншими кредиторами, що суперечить п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є ознакою нікчемності даних правочинів.

У зв'язку із встановленням зазначених обставин, місцевий господарський суд відхилив доводи позивача про підтвердження належного виконання зобов'язань за кредитними договорами судовим рішенням у справі №910/3896/17, зазначивши, що у вказаному рішенні суду не досліджувались відповідні рішення районних судів міста Києва, якими визнано недійсними договори поруки. Крім того, не досліджувалось питання нікчемності договорів поруки №П-2002859-7, № 11-2002859-8, № 11-2002859-9 відповідно до ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акту, який набрав законної сили.

За змістом преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Виходячи з предмету (припинення зобов'язань за договором застави) та підстав заявленого позову (припинення основного зобов'язання шляхом виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості), у контексті застосування положень статті 75 ГПК України судові рішення у справі №910/3896/17 підлягали дослідженню виключно з точки зору преюдиційності для даного спору встановлених у них обставин погашення кредитної заборгованості за рахунок поручителів згідно договорів поруки від 25.06.2014 № П-2002859-5, № П-2002859-6, №П-2002859-7, № П-2002859-8, №П-2002859-9, № П-2002859-10, №П-2002859-11, що не було враховано судом першої інстанції.

В межах справи №910/3896/17 розглянуті вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості за договорами кредитної лінії №НКЛ-2002859 від 13.09.2013, №НКЛ-2002859/1 від 22.05.2014 та при встановленні факту повного погашення заборгованості за договором №НКЛ-2002859/1 від 22.05.2014 за рахунок списання коштів згідно договорів поруки № П-2002859-5, № П-2002859-7, №П-2002859-8, № П-2002859-9, № П-2002859-10, № П-2002859-11 та погашення частини заборгованості за кредитним договором №НКЛ-2002859 від 13.09.2013 за рахунок списання коштів з поручителя за договором поруки №П-2002859-6, стягнуто з боржника (ТОВ «Айбокс») суму заборгованості.

Виконання судового рішення у вказаній справі підтверджено постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва про закінчення виконавчого провадження ВП № 55410023 від 21.12.2017, в якій зазначено про перерахування грошових коштів на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі, встановленому виконавчим документом.

Таким чином, вимоги кредитора за основним зобов'язанням, в забезпечення якого банку в заставу передане обладнання згідно договору, щодо якого розглядається спір у даній справі, є повністю задоволені, розглянуті в судовому порядку із прийняттям судового рішення, яке набрало законної сили (постанова Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017) та за наслідками перегляду постановою Верховного Суду 12.04.2018 залишене без змін.

Оскільки судове рішення у справі №910/3896/17, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, встановленим є факт виконання зобов'язань за договорами кредитної лінії №НКЛ-2002859 від 13.09.2013, №НКЛ-2002859/1 від 22.05.2014, в тому числі за рахунок списання коштів з поручителів за укладеними договорами поруки.

Під час розгляду вказаної справи, зокрема і Верховним Судом у постанові від 12.04.2018 зроблені правові висновки щодо відсутності підстав вважати нікчемними укладені договори поруки, за рахунок яких проведено часткове списання коштів на погашення кредитної заборгованості ТОВ «Айбокс», тобто питання нікчемності договорів поруки на підставі положень ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з'ясовувались судами у справі №910/3896/17.

Щодо підстав відхилення судом першої інстанції доводів позивача про підтвердження виконання зобов'язань за кредитними договорами, зокрема, і виконанням судового рішення у справі №910/3896/17, шляхом здійснення оцінки факту нікчемності договорів поруки згідно положень ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та посилання на рішення судів у справах №756/9470/16-ц (рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17.11.2016 залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.07.2017), №754/9320/16-ц (рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11.10.2017 залишене без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 12.02.2018), №755/11560/16-ц (постанова Апеляційного суду міста Києва від 24.05.2018) слід відзначити наступне.

Судові рішення, якими визнано недійсними договори поруки № П-2002859-5 від 25.06.2014, № П-2002859-6 від 25.06.2014, №П-2002859-10 від 25.06.2014, № П-2002859-11 від 25.06.2014 оскаржені у встановленому порядку, і зокрема ухвалами суду касаційної інстанції зупинено виконання рішень у справах №756/9470/16-ц, №754/9320/16-ц, №755/11560/16-ц, що з огляду на можливість їх скасування мало бути враховано судом першої інстанції в частині застосування положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

За час апеляційного провадження у даній справі, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29.09.2017, на яке посилався суд першої інстанції як на доведений факт нікчемності договору поруки № П-2002859-5 від 25.06.2014, скасовано Апеляційним судом міста Києва із прийняттям постанови від 17.12.2018 про відмову у задоволенні таких вимог, зокрема, при відсутності підстав вважати наявними підстави нікчемності поруки згідно положень ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За наслідками перегляду Верховним Судом справи №755/11560/16-ц 30.01.2019 скасовано постанову Апеляційного суду міста Києва від 24.05.2018 та залишено без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2017 про відмову у задоволенні позову щодо недійсності договору поруки №П-2002859-10 від 25.06.2014.

Тобто, встановлені судом першої інстанції обставини нікчемності договорів поруки №П-2002859-5, №П-2002859-10 від 25.06.2014 вже спростовуються рішеннями судів у справах, де такі вимоги були предметом розгляду, і зазначене стало наслідком неправильного застосування положень ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Рішення судів у справах №756/9470/16-ц, №754/9320/16-ц, де предметом розгляду були вимоги про недійсність договорів поруки №П-2002859-6, №П-2002859-11 від 25.06.2014 хоч і набрали законної сили, однак їх виконання зупинене ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2017 у справі № 756/9470/16-ц та ухвалою Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 754/9320/16-ц.

Натомість, встановлення факту наявності чи відсутності ознак нікчемності договорів поруки згідно положень ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було предметом розгляду адміністративного позову за вимогами про скасування відповідних рішень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», оформлених повідомленнями про нікчемність правочинів №3699 та 3701 від 22.12.2015 року щодо визнання нікчемними договорів поруки.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 у справі № 826/2152/16 визнано протиправними та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» ОСОБА_9, оформлені повідомленнями про нікчемність правочинів № 3699 та 3701 від 22 грудня 2015 року щодо визнання нікчемними, зокрема договорів поруки від 25.06.2014 № П-2002859-5, № П-2002859-6, №П-2002859-7, № П-2002859-8, № П-2002859-9, № П-2002859-10, №П-2002859-11.

У відповідності до зазначеного судового рішення, встановлено, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пов'язувала нікчемність договору поруки, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та поручителями з підставами, передбаченими пунктами 1, 2, 3, 5, 7, 8 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Приймаючи вказану постанову, адміністративний суд виходив з того, що відсутні правові підстави вважати договір поруки нікчемним згідно п. 1, 2, 3, 5, 7, 8 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що правочин є нікчемним відповідно до вимог закону, а не згідно з рішенням (наказом) банку, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 у справі №826/1476/15 (провадження № 11-104апп18), натомість, обставини щодо відсутності підстав вважати нікчемними договори поруки №П-2002859-7, № П-2002859-8, № П-2002859-9 згідно положень п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є встановленими при розгляді справи №826/2152/16.

Зазначене судове рішення набуло законної сили і є чинним на момент розгляду даної справи, зокрема і на час прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції.

Місцевий господарський суд не дослідив всі обставини справи у їх сукупності, не звернув уваги на вищезазначені норми чинного законодавства та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевий господарський суд не з'ясував всі істотні обставини справи та не надав належної оцінки доказам представленим в обґрунтування підстав заявленого позову, а тому прийняв судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилання відповідача на результати розгляду справи № 910/7838/18, зокрема на постанову Верховного Суду від 19.03.2019 судом враховані, однак в даному випадку при розгляді зазначеного спору Верховний Суд виходив із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій (п. 4.11) при недоведеності позивачем належними та допустимими доказами погашення, в тому числі поручителями, заборгованості за кредитними договорами у повному обсязі.

Межі розгляду справи судом касаційної інстанції визначені положеннями ст. 300 ГПК України, у ч. 2 якої передбачено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а згідно з положеннями ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

В свою чергу, представленими у даній справі доказами підтверджено, що зобов'язання ТОВ «Айбокс» за договорами кредитної лінії №НКЛ-2002859 від 13.09.2013, №НКЛ-2002859/1 від 22.05.2014 припинилися, про що свідчить виконання прийнятого судового рішення у справі № 910/3896/17, відповідно зобов'язання заставодавця за договором застави № НКЛ-2002859/S-3 від 22.01.2014, які є похідними від основного зобов'язання також є припиненими в силу положень п. 1 частини 1 ст. 593 ЦК України, абзацу 2 ст. 28 Закону України «Про заставу», п. 3.2 договору застави.

Про необхідність надання правової оцінки встановленим преюдиційним обставинам у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 (справа №910/3896/17) при вирішенні питання щодо підтвердження виконання кредитного зобов'язання за рахунок договорів поруки, зазначено у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/11560/16-ц, що відповідно свідчить про неналежну оцінку судом першої інстанції представлених у даній справі доказів.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «Айбокс» підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/7839/18 підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача, а також, у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Айбокс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/7839/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 у справі №910/7839/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

4. Визнати припиненим договір застави № НКЛ-2002859/S-3 від 22.01.2014.

5. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (ідент. код 34047020, 01133, м. Київ, вул. Щорса 36-Б) вчинити дії з внесення відповідних змін про припинення права застави по договору застави № НКЛ-2002859/S-3 від 22.01.2014 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (ідент. код 34047020, 01133, м. Київ, вул. Щорса 36-Б) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Айбокс» (ідент. код 34046074, 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе18) 3 524,00 грн. (три тисячі п'ятсот двадцять чотири гривні) судового збору за подання позовної заяви, 5 286,00 грн. (п'ять тисяч двісті вісімдесят шість гривень) судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

8. Матеріали справи №910/7839/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 24.04.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Л.В. Чорна

А.І. Тищенко