СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Справа № 922/3065/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Скринник О.О. (особисто), Комар Є.Г., за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Скринник Олександра Олександровича, м. Харків вх. № 749 Х/З на рішення господарського суду Харківської області від 12.02.2019 р. у справі № 922/3065/18 (суддя - Добреля Н.С., повний текст складено та підписано 14.02.2019 р.)

за позовом фізичної особи-підприємця Гупало Людмили Василівни, м. Луцьк

до фізичної особи-підприємця Скринник Олександра Олександровича, м. Харків

про стягнення 117 493,44 грн.

ВСТАНОВИЛА:

07.11.2018 р. фізична особа-підприємець Гупало Людмила Василівна (далі - ФОП Гупало Л.В., позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Скринник Олександра Олександровича (далі - ФОП Скринник О.О., відповідач) заборгованості в сумі 117 493,44 грн. за договором на транспортно-експедиторське обслуговування № 22/07/16-1 від 22.07.2016 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.02.2019 р. позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто 117 493,44 грн. заборгованості та 1 762,00 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог, зокрема, наявністю доказів перевезення та виконання договору транспортно-експедиторського обслуговування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

За доводами апеляційної скарги, відповідач не отримував позовну заяву ФОП Гупало Л.В. з додатками, що унеможливило ознайомлення ФОП Скринник О.О. з позовними вимогами та позбавило останнього прав на захист.

На думку відповідача, судом першої інстанції неправомірно відмовлено йому у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи, а також неправомірно відхилено відзив на позов через пропуск відповідачем процесуального строку на його подання.

Відповідач стверджує, що зазначені обставини призвели до невірних висновків у рішенні, оскільки місцевим господарським судом не з'ясовано всі обставини справи, які були предметом судового розгляду.

22.04.2019 р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 56 ГПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 58 ГПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 р. не визнавалася обов'язковою явка представників сторін, а також учасники апеляційного провадження були попереджені, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.

З огляду на викладене, зазначене клопотання позивача судовою колегією задоволено.

Представник позивача у судове засідання не з'явився.

Відповідач та його представник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.07.2016 року між ФОП Гупало Л.В., як перевізником, та ФОП Скринник О.О., як експедитором, укладено договір на транспортно-експедиторське обслуговування № 22/07/16-1, який визначає порядок взаємовідносин, що виникають між сторонами при організації, здійсненні й розрахунках за транспортно-експедиторські послуги, що надаються експедитору перевізником, і пов`язані з перевезенням вантажів у міжнародному автомобільному повідомленні, за дорученням замовника та за рахунок замовника.

За п. 1.2 договору, відповідно до цього договору експедитор доручає перевізнику, за дорученням замовника та за рахунок замовника, а перевізник надає послуги та здійснює транспортування даного вантажу (додаток № 1 «Форма Заявки»), в зазначеній в додатку № 1 «Форма заявки» на місце призначення вивантаження і видачу вантажу особі, зазначеній у накладній вантажовідправника, далі вантажоодержувачу.

Пунктом 4.1.6 договору обумовлено обов'язок експедитора вчасно провадити оплату транспортних послуг в строки, які зазначені в цьому договорі, по виставленими перевізником рахункам-фактурам.

Згідно з п. 5.1 договору, ціни за даним договором попередньо встановлюються й погоджуються сторонами перед кожним перевезенням за допомогою Додатка № 1 "Форма Заявки". Остаточна сума фрахту зазначається в рахунку-фактурі на кожну виконану ТЕП, і може змінюватися, виходячи з інших підтверджених видатків, понесених перевізником при виконанні ТЕП.

Відповідно до п. 5.4 договору, підставою для оплати ТЕП експедитором є рахунок-фактура перевізника, акт виконаних робіт, картки простою, податкові накладні й товаросупроводжувальні документи (CRM) з оцінками відправника вантажу, перевізника, митних органів у шляху проходження вантажу й вантажоодержувача.

Відповідно до п. 5.5 договору, оплата ТЕП провадиться протягом 20 днів з моменту надання документів, що підтверджують доставку вантажу.

Згідно з п. 9.1 договору, договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами і діятиме в перебігу 1 року.

Договір підписано сторонами особисто без будь-яких зауважень чи заперечень, підписи яких скріплені їх печатками.

Позивач стверджує, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг з перевезення вантажу, у зв'язку з чим у ФОП Скринник О.О. перед ФОП Гупало Л.В. утворилася заборгованість в сумі 117 493,44 грн., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 даного Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Відповідно до статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 916 ЦК України).

Відповідно до п. 3.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, з подальшими змінами і доповненнями, договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники).

Згідно з п. 14.1. Правил форма і порядок розрахунків, а також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажів і надання інших послуг, пов'язаних з цим, визначаються Перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - Замовником при укладенні ними Договору на перевезення вантажів.

Остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться Замовником на підставі рахунку Перевізника, який має бути виписаний не пізніше трьох днів після виконання перевезень з доданням товарно-транспортних накладних. Рахунок за виконані перевезення виписується на підставі належним чином оформлених товарно-транспортних накладних (п. 14.4. Правил).

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ГК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження виконання зобов'язань щодо перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно з умовами договору, позивачем до матеріалів справи надано заявки на перевезення від 05.01.2018 р. із загальною вартістю послуг у розмірі 920 євро, від 20.02.2018 р. із загальною вартістю послуг у розмірі 1 450 євро, від 05.01.2018 р. із загальною вартістю послуг у розмірі 1 050 євро. Дані заявки підписані сторонами особисто, підписи яких скріплені їх печатками. Крім того, в заявках містяться посилання на договір № 22/07/16-1 від 22.07.2016 р., що свідчить про їх складення в межах саме цього договору.

До того ж, в матеріалах справи містяться міжнародні товарно-транспортні накладні (а.с. 15-17), які є первинними документами в розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На виконання умов договору позивач виставив відповідачеві рахунки-фактури № СФ-0000058 від 17.01.2018 р. на суму 32 238,73 грн., № СФ-0000151 від 24.01.2018 р. на суму 37 124,35 грн., № СФ-0000348 від 26.02.2018 р. на суму 48 130,36 грн.

Також сторонами складені та підписані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000054 від 17.01.2018 р. на суму 32 238,73 грн. з посиланням на рахунок № СФ-0000058 від 17.01.2018 р.; та № ОУ-0000151 від 24.01.2018 р. на суму 37 124,35 грн. з посиланням на рахунок № СФ-0000151 від 24.01.2018 р.

До позовної заяви позивачем доданий акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000343 від 26.02.2018 р. на суму 48 130,36 грн., який підписаний лише позивачем в односторонньому порядку.

Зазначені господарські операції щодо перевезення вантажів позивач зареєстрував згідно з вимогами податкового законодавства, про що свідчать податкові накладні № 51 від 17.01.2018 р. із зазначенням ціни послуги без урахування ПДВ у сумі 32 238,73 грн., № 340 від 26.02.2018 р. із зазначенням ціни послуги без урахування ПДВ у сумі 48 130,36 грн., № 148 від 24.01.2018 р. із зазначенням ціни послуги без урахування ПДВ у сумі 37 124,35 грн.

Позивач стверджує, що надсилав відповідачеві по заявці від 20.02.2018 р. рахунок-фактуру від 26.02.2018 р., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.01.2018 р. та від 26.02.2018 р. - який залишився неповернутим відповідачем, товарно-транспортну накладну (СМR) від 22.02.2018 р. з необхідними відмітками та податкову накладну № 340, на підтвердження чого ФОП Гупало Л.В. надано поштову квитанцію від 01.03.2018 р.

Незважаючи на відсутність опису вкладення у цінний лист, який би достеменно підтверджував надсилання 01.03.2018 р. всіх вищезазначених документів відповідачеві, останній не заперечує в апеляційній скарзі факт отримання від позивача цього поштового відправлення, тому, враховуючи встановлені ст. 269 ГПК України межі перегляду справи в апеляційному порядку, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000343 від 26.02.2018 р. на суму 48 130,36 грн. є належним доказом на підтвердження здійснення позивачем перевезення вантажу у договірних правовідносинах, з урахуванням CMR 22022018 (а.с. 17).

Отже, місцевим господарським судом надано належну оцінку умовам п. 5.4. договору та досліджено зазначені докази у їх сукупності, тому висновок господарського суду Харківської області про те, що умови договору не містять застережень про здійснення оплати наданих послуг лише на підставі підписаного акту здачі-приймання робіт, у зв'язку з чим міжнародні товарно-транспортні накладні та рахунки на оплату є достатніми доказами для підтвердження факту надання відповідачеві послуг з перевезення вантажу, є правомірним та обґрунтованим.

Оскільки на час звернення позивача з даним позовом до суду першої інстанції строк виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати наданих послуг вже настав, та враховуючи відсутність доказів погашення відповідачем заявленої до стягнення заборгованості у добровільному порядку, місцевий господарський суд на законних підставах задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача на користь позивача 117 493,44 грн. заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги враховується наступне.

За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем проживання ФОП Скринник О.О. є: АДРЕСА_1.

На виконання вимог ст. 172 ГПК України позивачем надіслано позовну заяву з додатками відповідачеві на адресу: 61143, м. Харків, вул. Велика Кільцева, 14/50, що підтверджується описом вкладення до експрес відправлення з відбитком календарного штемпелю підприємства зв'язку від 07.11.2018 р. та фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» № 175 від 07.11.2018 р.

Згідно з даними офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження даного поштового відправлення, воно не було вручено адресату та повернулося за зворотною адресою.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.11.2018 р. прийнято позовну заяву ФОП Гупало Л.В. до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3065/18, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Згідно з відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 39), ухвала суду від 13.11.2018 р. отримана відповідачем 22.11.2018 р.

27.11.2018 р. канцелярією суду першої інстанції зареєстровані заперечення відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в яких ФОП Скринник О.О. також звертав увагу на неотримання ним позовної заяви ФОП Гупало Л.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.11.2018 р. здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 922/3065/18 за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно з відміткою на поштовому повідомленні про вручення (а.с. 44), ухвала суду від 29.11.2018 р. отримана відповідачем 04.12.2018 р.

Таким чином, відповідач мав надати суду першої інстанції відзив на позовну заяву з 05.12.2018 р. по 19.12.2018 р. включно.

Проте, 18.12.2018 р. відповідач звернувся до місцевого господарського суду з клопотанням про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з позовною заявою та додатками до неї, а також складення письмового заперечення.

Клопотання відповідача щодо продовження процесуального строку на надання відзиву на позов у зв'язку з неотриманням позовної заяви матеріали справи не містять.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2018 р. клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, підготовче засідання у справі № 922/3065/18 відкладено на 21.01.2019 р.

18.01.2019 р. відповідач нарочно звернувся до господарського суду Харківської області з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням ФОП Скринник О.О. на лікарняному.

При цьому, як свідчать матеріали справи, відповідач в період з 18.12.2018 р. по 21.01.2019 р. не звертався до суду з відповідною заявою (клопотанням) про ознайомлення з матеріалами справи № 922/3065/18. Натомість, 28.01.2019 р. відповідач нарочним звернувся до суду з клопотанням про проведення розгляду справи без його участі та надав відзив на позовну заяву ФОП Гупало Л.В. без клопотання на поновлення пропущеного процесуального строку на його подання.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно та обґрунтовано ухвалою від 28.01.2019 р. залишив даний відзив без розгляду на підставі ст. 207 ГПК України.

Більше того, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов'язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що, на думку скаржника, мало наслідком неповне з'ясування всіх обставин справи та призвело до невірних висновків в оскаржуваному рішенні суду, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 12.02.2019 р. у справі № 922/3065/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 24.04.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка