ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/316/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Поліщук Л.В., Мишкіної М.А.,

при секретарі судового засідання Станковій І.М.,

за участю представників:

від Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" - Сурмакова О.А.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" - Єпіхіна Ю.О.,

розглянувши заяву Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" про затвердження мирової угоди №02-01-01-99 від 02.04.2019 (вх.№1329/19 від 03.04.2019) в апеляційному провадженні

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц"

на рішення Господарського суду Одеської області від 05.07.2018, прийняте суддею Невінгловською Ю.М., м. Одеса, повний текст складено 16.07.2018,

у справі №916/316/18

за позовом: Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц"

про зобов'язання повернути безпідставно утримані грошові кошти в розмірі 6578581,25 грн та стягнення 890805,08 грн

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 р. Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" (далі - КП "Теплопостачання міста Одеси") звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" (далі - ТОВ "Фінансова компанія "Герц") про зобов'язання останнього повернути безпідставно утримані грошові кошти в розмірі 6578581,25 грн на рахунок із спеціальним режимом використання в філії - Одеське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України", м. Одеса, МФО 328845: для групи "населення" 6451, а також про стягнення з ТОВ "Фінансова компанія "Герц" на користь КП "Теплопостачання міста Одеси" 890805,08 грн, з яких: 191147,81 грн - пеня, 41750,08 грн - 3% річних та 657907,19 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором №161130-01 від 30.11.2016.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 12.03.2018 відкрито провадження у справі №916/316/18.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.07.2018 у справі №916/316/18 (суддя Невінгловська Ю.М.) позовні вимоги задоволено частково: зобов'язано ТОВ "Фінансова компанія "Герц" повернути КП "Теплопостачання міста Одеси" безпідставно утримані грошові кошти у розмірі 6578581,25 грн на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий в філії - Одеське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України", м. Одеса, МФО 328845: для групи "населення" 6451; стягнуто з ТОВ "Фінансова компанія "Герц" на користь КП "Теплопостачання міста Одеси" 191147,81 грн пені, 39262,17 грн 3% річних, 167398,07 грн інфляційних втрат та 104646,10 грн судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд послався на доведеність факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором №161130-01 від 30.11.2016, проте врахував, що при здійсненні розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем неправильно визначено період відповідних нарахувань.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ "Фінансова компанія "Герц" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 05.07.2018 у справі №916/316/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку стосовно неналежного виконання ТОВ "Фінансова компанія "Герц" зобов'язань за договором №161130-01 від 30.11.2016. Скаржник наголошує на тому, що в період з 22.05.2017 до 31.01.2018 включно ТОВ "Фінансова компанія "Герц" виконувало свої зобов'язання за договором №161130-01 від 30.11.2016 щоденно та без будь-яких затримок, а саме: надавало позивачу електронні реєстри з інформацією про платежі, здійснені споживачами за надані КП "Теплопостачання міста Одеси" послуги, включаючи розрахунок вартості послуг ТОВ "Фінансова компанія "Герц"; здійснювало переказ коштів, прийнятих від платників через "Автоматизовану систему приймання і обліку комунальних платежів", на рахунок зі спеціальним режимом використання в строки, передбачені діючим законодавством, що регулює питання розрахунків платників за спожиту теплову енергію; щомісячно складало, підписувало та надавало позивачу двосторонні акти надання фінансових послуг за вищезазначеним договором, а тому жодним чином не порушувало умови даного договору та приписи законодавства, у тому числі постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки". Крім того, скаржник зазначає, що, враховуючи передбачену договором №161130-01 від 30.11.2016 вартість наданих ним послуг, розмір якої встановлено в пункті 1 додатку №1 до вказаного договору та яка розраховується від суми сплачених споживачами грошових коштів, ТОВ "Фінансова компанія "Герц" здійснювало переказ прийнятих від платників через "Автоматизовану систему приймання і обліку комунальних платежів" коштів на рахунок позивача (зі спеціальним режимом використання) за вирахуванням суми вартості своїх послуг, яка у вищевказаний період склала 6578581,25 грн, тому нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу №02-01-01-770 від 06.09.2018 (вх.№2325/18/Д2 від 07.09.2018) КП "Теплопостачання міста Одеси" зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зокрема, позивач наголошує на тому, що дії відповідача, які полягають в самостійному утримані грошових коштів, призводять до порушення умов укладеного між сторонами договору №161130-01 від 30.11.2016 та встановленого законодавством порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, внаслідок чого підприємства та організації, які затверджені реєстром нормативів Національної комісії що здійснює регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, недоотримали грошові кошти.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 у складі головуючого судді Поліщук Л.В., суддів: Величко Т.А., Філінюка І.Г. за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 28.08.2018 розгляд справи №916/316/18 призначено на 27.09.2018 о 10:00.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 27.09.2018 задоволено клопотання ТОВ "Фінансова компанія "Герц" про відкладення розгляду справи; розгляд справи №916/316/18 відкладено на 11.10.2018 о 14:00.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Одеський апеляційний господарський суд та утворено Південно-західний апеляційний господарський суд.

Згідно з частиною шостою статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" опубліковано повідомлення про початок роботи Південного-західного апеляційного господарського суду.

На виконання вимог положень частини шостої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини п'ятої статті 31 Господарського процесуального кодексу України, Одеським апеляційним господарським судом матеріали справи №916/316/18 передано до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2018 для розгляду апеляційної скарги у справі №916/316/18 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Поліщук Л.В, Мишкіної М.А.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 у визначеному складі суддів справу №916/316/18 прийнято до свого провадження та в подальшому ухвалою суду від 05.11.2018 розгляд справи призначено на 28.11.2018 об 11:30.

У судовому засіданні 28.11.2018 оголошувалась перерва до 11:00 05.12.2018 шляхом постановлення протокольної ухвали.

05.12.2018 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ "Фінансова компанія "Герц" надійшла заява про відвід складу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду б/н від 05.12.2018 (вх.№278/18/Д2 від 05.12.2018) від розгляду справи №916/316/18.

У судовому засіданні 05.12.2018 у зв'язку з заявленим відводом складу колегії суддів оголошувалась перерва до 13:45 05.12.2018 та в подальшому до 13:45 06.12.2018.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 визнано необґрунтованими доводи, викладені ТОВ "Фінансова компанія "Герц", у заяві про відвід складу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду б/н від 05.12.2018 (вх.№278/18/Д2 від 05.12.2018); зупинено апеляційне провадження у справі №916/316/18 до вирішення питання про відвід колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Таран С.В., суддів Поліщук Л.В., Мишкіної М.А.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.12.2018 для розгляду заявленого відводу колегії суддів у справі №916/316/18 визначено суддю Аленіна О.Ю.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у задоволенні заяви ТОВ "Фінансова компанія "Герц" про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Поліщук Л.В., Мишкіної М.А. у справі №916/316/18 відмовлено.

Між тим 07.12.2018 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ "Фінансова компанія "Герц" надійшла касаційна скарга на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 у справі №916/316/18.

З огляду на об'єктивну неможливість розгляду справи до закінчення перегляду ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2018 в порядку касаційного провадження, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Поліщук Л.В., Мишкіної М.А. апеляційне провадження у справі №916/316/18 поновлено та зупинено до повернення даної справи з суду касаційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 01.02.2019 касаційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Герц" залишено без задоволення, ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 у справі №916/316/18 - без змін.

05.03.2019 матеріали справи №916/316/18 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №916/316/18; розгляд справи №916/316/18 призначено на 03.04.2019 об 11:00.

З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги з забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства, Південно-західним апеляційним господарським судом у судовому засіданні 03.04.2019 було оголошено перерву до 12:30 23.04.2019 шляхом постановлення протокольної ухвали.

У судовому засіданні 23.04.2019 представники позивача та відповідача підтримали подану сторонами спільну заяву про затвердження мирової угоди.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 у затвердженні мирової угоди б/н від 02.04.2019 у справі №916/316/18 відмовлено.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що 24.07.2014 між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" ("Банк") та КП "Теплопостачання міста Одеси" ("Клієнт") укладено договір банківського рахунку (у національній валюті) №85/1/ТГО-375/14, за умовами пункту 1.1 якого відповідно до законодавства України, у тому числі Закону України "Про теплопостачання", постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки", нормативно-правових актів Національного банку України Банк відкриває Клієнту поточні рахунки із спеціальним режимом використання, зокрема, рахунок №6451 для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію від категорії споживачів "населення" та з відповідних поточних рахунків із спеціальним режимом використання структурних підрозділів теплопостачальних організацій.

30.11.2016 між КП "Теплопостачання міста Одеси" ("Замовник") та ТОВ "Фінансова компанія "Герц" ("Виконавець") укладено договір №161130-01 (далі - договір №161130-01 від 30.11.2016), предметом якого є надання Виконавцем Замовнику фінансових послуг з приймання та переказу коштів, сплачених платниками через "Автоматизовану систему приймання і обліку комунальних платежів", що належить Виконавцю. За цим договором Замовник доручає, а Виконавець забезпечує приймання грошових коштів платника, отриманих на рахунок Виконавця, для подальшого переказу коштів Замовнику (пункти 1.1, 1.3 договору №161130-01 від 30.11.2016).

Відповідно до пункту 1.2 договору №161130-01 від 30.11.2016 цей договір визначає умови та порядок надання Виконавцем Замовнику фінансових послуг, зазначених в пункті 1.1 цього договору, згідно з режимом роботи, що визначений Виконавцем та цим договором.

Згідно з пунктом 1.4 договору №161130-01 від 30.11.2016 переказ коштів здійснюється протягом операційного дня, але в кожному разі у строк не більше трьох операційних банківських днів з моменту здійснення платежу.

В силу пункту 1.6 договору №161130-01 від 30.11.2016 Виконавець під час виконання фінансової операції з переказу коштів, дотримується Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Закону України "Про фінансові послуги та Державне регулювання ринків фінансових послуг", Закону України "Про Національний банк України", Закону України "Про теплопостачання" та нормативно-правових актів Національного банку України. За цим договором Виконавець надає замовнику один з видів банківських послуг - послугу переказу коштів.

Пунктом 2.1 договору №161130-01 від 30.11.2016 передбачено, що вартість послуг, наданих Виконавцем за цим договором, визначається сторонами в додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з додатком №1 до договору №161130-01 від 30.11.2016 вартість послуг, наданих Виконавцем за цим договором, встановлюється у розмірі 2% без ПДВ від суми грошових коштів, сплачених платниками (пункт 1); розмір плати за надані Замовнику послуги розраховується Виконавцем відповідно до пункту 1 цього додатку в момент обробки інформації про платежі, що надійшли від банківських установ - учасників "Автоматизованої системи приймання і обліку комунальних платежів" на рахунок Виконавця, на підставі даних яких щоденно спрямовується Замовнику платіжна вимога, яку Замовник зобов'язаний сплатити не пізніше наступного робочого (банківського) дня (пункт 2); щомісяця сторони проводять звірку взаємних розрахунків, підписуючи двосторонній акт; звірка проводиться на підставі даних електронного реєстру (пункт 3).

Замовник зобов'язаний сплачувати послуги Виконавця за цим договором відповідно до пункту 2.1 договору (підпункт 3.1.9 пункту 3.1 договору №161130-01 від 30.11.2016).

За умовами підпунктів 3.3.1, 3.3.3 пункту 3.3 договору №161130-01 від 30.11.2016 Виконавець зобов'язаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором, та здійснювати переказ коштів, прийнятих від платників через "Автоматизовану систему приймання і обліку комунальних платежів", на рахунок Замовника (зі спеціальним режимом використання) в строки, передбачені діючим законодавством, що регулює питання розрахунків платників за спожиту теплову енергію.

В силу підпункту 3.4.1 пункту 3.4 договору №161130-01 від 30.11.2016 Виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги.

Пунктом 4.1 договору №161130-01 від 30.11.2016 передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

У разі несвоєчасного переказу коштів (згідно з підпунктом 3.3.3 цього договору), про що заявлено Замовником, Виконавець має сплатити Замовнику пеню в розмірі 0,1 % від вартості несвоєчасно перерахованої суми за кожен день прострочення, але не більше облікової ставки НБУ (пункт 4.2 договору №161130-01 від 30.11.2016).

Відповідно до пункту 7.1 договору №161130-01 від 30.11.2016 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016.

За умовами пункту 7.2 договору №161130-01 від 30.11.2016 в подальшому строк дії цього договору буде автоматично пролонговано строком на 5 років, якщо жодна із сторін не заявить письмово про своє бажання розірвати цей договір у строк не пізніше 1 місяця до закінчення строку дії цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, жодна зі сторін письмово про своє бажання розірвати договір №161130-01 від 30.11.2016 не повідомляла, тому його дію було автоматично продовжено на строк, визначений у пункті 7.2 вказаного договору.

Місцевим господарським судом також встановлено, що за період з травня місяця 2017 року по січень місяць 2018 року на виконання договору №161130-01 від 30.11.2016 ТОВ "Фінансова компанія "Герц" отримало від споживачів платежі на загальну суму 328667581,23 грн, однак здійснило переказ отриманих від платників коштів на рахунок КП "Теплопостачання міста Одеси" із спеціальним режимом використання на загальну суму 322088999,98 грн, утримавши вартість наданих позивачу за вищезазначеним договором послуг у загальній сумі 6578581,25 грн. Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справами актами надання фінансових послуг та не заперечуються сторонами.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про зобов'язання ТОВ "Фінансова компанія "Герц" повернути безпідставно утримані грошові кошти в розмірі 6578581,25 грн, а також вимога про стягнення з останнього 191147,81 грн пені, 41750,08 грн 3% річних та 657907,19 грн інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне виконання умов договору №161130-01 від 30.11.2016.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд послався на відсутність передбаченого положеннями договору №161130-01 від 30.11.2016 права відповідача самостійно утримувати із суми надходжень від платників вартість наданих позивачу послуг та, як наслідок, доведеність факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором №161130-01 від 30.11.2016, проте врахував, що при здійсненні розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем неправильно визначено період відповідних нарахувань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Як обґрунтовано зазначено місцевим господарським судом, укладений між сторонами договір №161130-01 від 30.11.2016 є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов'язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Пунктом 1.4 договору №161130-01 від 30.11.2016 передбачено, що переказ коштів здійснюється протягом операційного дня, але в кожному разі у строк не більше трьох операційних банківських днів з моменту здійснення платежу.

За умовами підпунктів 3.3.1, 3.3.3 пункту 3.3 договору №161130-01 від 30.11.2016 Виконавець зобов'язаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором, та здійснювати переказ коштів, прийнятих від платників через "Автоматизовану систему приймання і обліку комунальних платежів", на рахунок Замовника (зі спеціальним режимом використання) в строки, передбачені діючим законодавством, що регулює питання розрахунків платників за спожиту теплову енергію.

В силу положень статті 191 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки, у тому числі час та строки перерахування коштів, які надійшли від споживачів, реалізовується на підставі затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки (далі - Порядок).

Таким чином, утримання грошових коштів, що надійшли в рахунок сплати споживачами за теплову енергію, на власному рахунку відповідача грубо порушує вимоги статті 191 Закону України "Про теплопостачання" та визначеного Кабінетом Міністрів України Порядку.

Вказані положення законодавства та узгоджені сторонами умови договору №161130-01 від 30.11.2016 повністю спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи скаржника щодо своєчасного та належного виконання ним прийнятих на себе на підставі зазначеного договору зобов'язань.

Місцевим господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджується те, що за період з травня місяця 2017 року по січень місяць 2018 року на виконання договору №161130-01 від 30.11.2016 ТОВ "Фінансова компанія "Герц" отримало від абонентів позивача платежі на загальну суму 328667581,23 грн, проте на рахунок КП "Теплопостачання міста Одеси" із спеціальним режимом використання відповідач перерахував грошові кошти у розмірі 322088999,98 грн, при цьому утримавши вартість наданих ним позивачу за вищезазначеним договором послуг у загальній сумі 6578581,25 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що невиконання грошового зобов'язання правильно кваліфіковане судом як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а самого відповідача визначено таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу, тому апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача повернути безпідставно утримані грошові кошти у розмірі 6578581,25 грн на рахунок із спеціальним режимом використання.

Крім того, позивачем було заявлено вимоги про стягнення з відповідача 191147,81 грн пені, 41750,08 грн 3% річних та 657907,19 грн інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне виконання умов договору №161130-01 від 30.11.2016.

В силу пункту 4.1 договору №161130-01 від 30.11.2016 у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Саме таку правову позицію викладено у пунктах 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013.

У застосуванні індексації колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду також враховуються рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України №62- 97р. від 03.04.1997. У листі Верховного Суду України №62- 97р. від 03.04.1997 зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому за місяць, тому умовно слід виходити з того, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають будь-який період, перемножити між собою.

Колегія суддів вбачає, що розрахунок інфляційних втрат позивачем здійснено без врахування вищенаведеного, а під час розрахунку 3% річних останнім невірно визначено початкову дату прострочення виконання грошового зобов'язання, тому місцевим господарським судом правомірно проведено власний розрахунок та стягнуто з відповідача на користь КП "Теплопостачання міста Одеси" 39262,17 грн 3% річних та 167398,07 грн інфляційних втрат.

Згідно з приписами статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 4.2 договору №161130-01 від 30.11.2016 у разі несвоєчасного переказу коштів (згідно з підпунктом 3.3.3 цього договору), про що заявлено Замовником, Виконавець має сплатити Замовнику пеню в розмірі 0,1 % від вартості несвоєчасно перерахованої суми за кожен день прострочення, але не більше облікової ставки НБУ.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів вбачає, що розрахунок пені позивачем здійснено без врахування приписів частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд обґрунтовано здійснив перерахунок та з'ясував, що розмір пені за розрахунком суду перевищує розмір пені, заявленої позивачем до стягнення, проте не вийшов за межі позовних вимог та задовольнив позовні вимоги КП "Теплопостачання міста Одеси" про стягнення з відповідача 191147,81 грн пені.

Відповідно до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із чим дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 05.07.2018 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 05.07.2018 у справі №916/316/18 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Герц".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 26.04.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя М.А. Мишкіна