ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1165/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Принцевської Н.М., Разюк Г.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича

на протокольну ухвалу Господарського суду Миколаївської області 04.01.2019 про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку (м. Миколаїв, суддя Алексєєв А.П.)

у справі № 915/1165/18

за позовом: Управління комунального майна Миколаївської міської ради

до відповідачів:

1. Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс»

2. Фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича

про: визнання недійсними договору оренди та додаткової угоди до нього

В С Т А Н О В И В:

04.01.2019 Фізична особа-підприємець Салошин Олексій Володимирович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з клопотанням про виклик свідка, в якому просив суд викликати в судове засідання у якості свідків колишніх робітників Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс»: директора Лісовського Дмитра Валерійовича, юриста підприємства Значьок Валерія Миколайовича.

Клопотання мотивовано необхідністю об'єктивного з'ясування істини по справі.

Також 04.01.2019 представником Фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича було подано клопотання, в якому останній просив суд продовжити строк для подання доказів, а саме письмових показань свідків.

Клопотання мотивовано хворобою колишнього юриста Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс».

В судовому засіданні 04.01.2019 Господарським судом Миколаївської відхилено клопотання представника Фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича про продовження строку для подання доказів.

Ухвала постановлена судом протокольно, без виходу до нарадчої кімнати та зафіксована в протоколі судового засідання від 04.01.2019.

Не погодившись з означеною ухвалою суду Фізична особа-підприємець Салошин Олексій Володимирович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2019 по справі №915/1165/18 скасувати та задовольнити клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання нотаріально засвідченої заяви свідка.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду обставинам справи.

Зокрема апелянт зазначає, в задоволенні клопотання було відмовлено з мотивів не надання доказів хвороби свідка або непрацюючих нотаріусів та реєстру, проте поза увагою суду залишилось те, що згідно з ч. 3 ст. 88 Господарського процесуального кодексу України підпис свідка на заяві повинен бути посвідчений нотаріально; свідок повідомив, що реєстр нотаріату 04.01.2019 не працював, а першим робочим днем після свят в 2019 році в органах юстиції був 08.01.2019. Крім того скаржник, з посиланням на ст. 32 Конституції України, ст. 286 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про захист персональних даних», вважає, що суд першої інстанції не мав права вимагати від представника відповідача-2 розкриття медичних даних фізичної особи, яка не уповноважувала на це адвоката.

Процесуальним порушенням, на думку скаржника, стало те, що суд першої інстанції не видалявся до нарадчої кімнати для розгляду клопотання про продовження строку на подання доказів. Приймаючи ухвалу про відмову в продовженні процесуального строку в протокольній формі, суд фактично порушив право відповідача-2 на оскарження її в апеляційному порядку, не роз'яснив строк та порядок її оскарження, чим грубо порушив норми процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною другою статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду (головуючий суддя Богацька Н.С., судді Принцевська Н.М., Ярош А.І.) від 25.02.2019 Фізичній особі-підприємцю Салошину Олексію Володимировичу строк на апеляційне оскарження протокольної ухвали Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2019 про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку у справі №915/1165/18; за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; учасникам справи згідно з нормами ст.263 Господарського процесуального кодексу України встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами його направлення учасникам справи) до 11.03.2019.

У зв'язку з перебуванням судді Ярош А.І. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №180 від 02.04.2019 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 915/1165/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 для розгляду апеляційної скарги по справі №915/1165/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Богацька Н.С., судді Принцевська Н.М., Разюк Г.П.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 справу № 915/1165/18 прийнято до провадження вищезазначеним складом суду.

Інші учасники справи своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзив на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженої протокольної ухвали суду першої інстанції.

Переглянувши в порядку письмового провадження оскаржену у справі протокольну ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

З протоколу судового засідання вбачається, що в судовому засіданні 04.01.2019 представниками Фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича адвокатами Терещенко М.Г., Івановою Н.М. було надане клопотання про виклик свідка, у задоволенні якого судом першої інстанції було відмовлено.

Після цього представники Фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича просили суд надати час для підготовки письмового клопотання про продовження строку для надання доказів та відкладення засідання.

Господарським судом Миколаївської області у підготовчому засіданні оголошено перерву на 10 хв. для надання представнику відповідача-2 можливості надати письмове клопотання. Після перерви представниками Фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича було надане письмове клопотання про продовження строку для подання доказів.

Суд першої інстанції розглянув і відхилив дане клопотання шляхом постановлення протокольної ухвали, без прийняття окремого процесуального документа та виходу до нарадчої кімнати, із занесення її до протоколу судового засідання.

Фізична особа-підприємець Салошин Олексій Володимирович не погоджуючись з протокольною ухвалою суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про продовження строку для подання доказів, звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з відповідною скаргою.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Передбачений ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, є вичерпним.

Водночас, у п. 9 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України вказано, що окремо від рішення суду переглядається ухвала про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.

Таким чином, ухвала про відмову у продовженні строків для подання доказів підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Ухвала суду, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, є судовим рішенням.

За приписами ч. 2 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України процедурні питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Згідно з ч. 5 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Згідно з ч. 6-8 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Тобто, положеннями ст. 119 Господарського процесуального кодексу України чітко визначено, що про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка оформлюється окремими документом і надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Отже, постановивши протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про продовження строку для подання доказів суд першої інстанції порушив приписи процесуального законодавства.

Наразі, при постановленні ухвали окремим документом, а не шляхом занесення до протоколу судового засідання, суд має дотримуватись вимог ст. 233 Господарського процесуального кодексу України і викласти таку ухвалу у відповідності до ст. 234 Господарського процесуального кодексу України. Насамперед, у письмовій ухвалі наводяться мотиви, з яких суд дійшов висновків та закону, яким керувався суд постановляючи ухвалу.

В даному випадку, з протоколу судового засідання від 04.01.2019 не вбачається з яких підстав судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про продовження строку на подання доказів.

В свою чергу, з технічного запису вбачається, що суддя після того, як заслухав заперечення інших учасників справи проти клопотання, визнав клопотання про продовження строку для подання доказів необґрунтованим і відмовив у його задоволенні на підставі ч. 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, приймаючи ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про продовження процесуального строку, місцевий господарський суд не роз'яснив учасникам справи строк та порядок її оскарження.

За загальним правилом ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Відповідно до ч. 5 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

З протоколу судового засідання вбачається, що оскаржувана ухвала постановлена без виходу суду до нарадчої кімнати.

Виходячи з викладеного, судова колегія погоджується з доводами заявника апеляційної скарги, що місцевий господарський суд помилково відмовив у вказаному клопотанні шляхом постановлення протокольної ухвали не виходячи до нарадчої кімнати.

При цьому, судова колегія зазначає, що право на справедливий суд буде ефективним лише за умови, що заяви учасників справи були розглянуті судом за процедурою, яка визначена відповідним процесуальним законом, тому в контексті «процесуальної» справедливості важливе значення для забезпечення прав учасників справи має правильне та чітке розмежування визначених законом випадків, у яких ухвали оформлюються окремим документом, від інших випадків, у яких в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, постановляються протокольні ухвали.

Судова практика Європейського суду з прав людини визначає принцип пропорційності як невід'ємну складову та інструмент верховенства права, адже як в матеріальному, так і в процесуальному аспектах, ці принципи є взаємопов'язаними. Їх зв'язок полягає у тому, принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком.

В практиці Європейського суду з прав людини пропорційність розглядається як дотримання справедливого балансу між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав людини, враховуючи, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985, п. 96 рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001).

Тому випадки постановлення протокольних ухвал, наслідком чого є неоформлення господарським судом письмової ухвали з відповідного питання, слід аналізувати також з точки зору допустимих обмежень інтересів учасників справи.

Приймаючи до уваги, що оскаржувана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, а саме постановлена без виходу до нарадчої кімнати та не викладена у формі окремого процесуального документу, який мав бути не пізніше наступного дня надісланий заявнику та без роз'яснення заявнику права на оскарження, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для її скасування.

Разом з тим, враховуючи те, що приписами чинного процесуального законодавства не передбачено, у даному випадку, направлення матеріалів для продовження розгляду клопотання, судова колегія вважає за можливе в межах доводів апеляційної скарги надати оцінку вказаному клопотанню.

Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів (ч. 4 ст. 88 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2018 у справі № 915/1165/18, зокрема, було запропоновано відповідачу в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи; роз'яснено учасникам справи, що заяви і клопотання по справі необхідно оформлювати згідно вимог ст. 170 Господарського процесуального кодексу України і надавати їх судові лише у письмовій формі та завчасно до судових засідань (підготовчих або слухання по суті).

Також, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що в ухвалі Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2018 у справі № 915/1165/18 Господарським судом Миколаївської області зазначено про надходження 06.12.2018 відзиву від відповідача-2.

За таких обставин, відповідач-2 мав надати клопотання про подання доказів, а саме, письмових показань свідків одночасно з наданням відзиву на позовну заяву або завчасно до судового засідання. Проте, у визначений строк таке клопотання відповідачем-2 подане не було.

За правилами ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу Українивстановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. 2 ст. 119 господарського процесуального кодексу України).

Отже норми ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України передбачають можливість продовження встановленого судом процесуального строку, якщо заявник звернувся до суду з відповідним клопотанням до закінчення цього строку.

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що клопотання про продовження строку для подання доказів, а саме письмових показань свідків на підставі ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України представниками відповідача-2 заявлене лише 04.01.2019.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

При поданні клопотання про продовження строку для подання доказів заявником не було дотримано вимог ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів також враховує, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.03.2019 позов Управління комунального майна Миколаївської міської ради залишено без розгляду.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції діяв з порушенням приписів ст. 32 Конституції України, ст. 286 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про захист персональних даних» відхилені судовою колегією, оскільки з технічного запису не вбачається, що суд першої інстанції вимагав розкриття медичних даних фізичної особи, а вказував стороні на необхідність підтвердження заявлених у клопотанні обставин доказами. Більш того, за змістом поданого клопотання заявник зазначав, що копія довідки про хворобу буде надана разом з письмовими показаннями свідків.

Щодо посилань відповідача-2 на те, що 04.01.2019 не працював реєстр нотаріату, а першим робочим днем після свят в 2019 році в органах юстиції був 08.01.2019, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем-2 не було надано відповідних доказів на підтвердження своєї позиції ані місцевому, ані апеляційному господарському суду.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було не в повній мірі правильно застосовано приписи Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим наявні правові підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування протокольної ухвали з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича від 04.01.2019 про поновлення строку на подання доказів, а саме письмових показань свідків.

Судові витрати, пов'язані з апеляційним переглядом підлягають розподіленню відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 119, 129, 232, 233, 254, 255, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича на протокольну ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2019 у справі №915/1165/18 задовольнити частково.

2.Протокольну ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2019 у справі №915/1165/18 скасувати.

3.В задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича від 04.01.2019 про поновлення строку на подання доказів, а саме письмових показань свідків відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді Н.М. Принцевська

Г.П. Разюк