ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/5169/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: В`юнченко О.А., довіреність № 2496 від 20.06.2018 р., представник;

представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2019 року, ухвалене суддею Бондарєвим Е.М., повний текст якого складений 25.01.2019, у справі № 904/5169/18

за позовом Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський металообробний завод", м. Нікополь Дніпропетровської області

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський механічний завод", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 535 523,88 грн збитків, завданих внаслідок використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ:

Нікопольська міська рада звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення:

- з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський металообробний завод" 24 176,05 грн. збитків, завданих внаслідок використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів за період з 01.11.2015 по 31.08.2018;

- з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський механічний завод" 511 347,83 грн. збитків, завданих внаслідок використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів за період з 01.11.2015 по 31.08.2018.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на положення статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України та вважає, що сума стягнення 535 523,88 грн. є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період з 01 листопада 2015 року по 31 серпня 2018 року, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2019 року у справі №904/5169/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, Нікопольська міська рада звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.05.2017 № 55, виданого Відділом у м. Нікополі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадасгру Дніпропетровській області, земельна ділянка за адресою: вул. Менжинського, 62, має кадастровий номер :03:059:0008, площу 14224.00 м2 (або 1.4224 га), нормативну грошову оцінку 7 103 607,84 грн.

Вказаний витяг (документ) виданий повноважним на те органом виконавчої влади (сг.2 Закону України "Про оцінку земель"), є чинним, не оскарженим та не скасованим, тому наведені у ньому відомості є достовірними.

Вказані докази міститься в матеріалах справи, надавалися разом з позовною зайвою, але судом першої інстанції не надано їм жодної оцінки, взагалі не взято до уваги.

Нарахування збитків здійснювалось за земельні ділянки пропорційно часткам прав власності на нерухомість.

Зазначає, що відомостей про скасування кадастрового номеру :03:059:0008 матеріали справи не містять, не наведені такі аргументи ані судом, ані учасниками справи, а значить відповідно до ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" такий кадастровий номер зберігається (є чинним, не скасованим) за відповідною земельною ділянкою і на даний час.

Більше того, на офіційному сайті Державного земельного кадастру ("Публічна кадастрова карта", посилання: https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :03:059:0008 наявні, лише з відміткою "архівна ділянка з 06.10.2017".

Тобто, на сьогоднішній день кадастровий номер не скасований, відомості про неї містяться в Державному земельному кадастрі, тому інформацію щодо площі та оцінки відповідної земельної ділянки були взяті комісією з визначення та відшкодування збитків цілком правомірно.

У відзиві на апеляційну скаргу, Відповідач-1 проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначає, що Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що Нікопольська міська рада Дніпропетровської області є власником або користувачем земельної ділянки на вул. Плавневій, 62 у м. Нікополі з кадастровим номером :03:059:0008.

Проте, в матеріалах справи міститься лист Відділу у м. Нікополі Міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 03.08.2018 вих. № 97-4-0.172- 2510/180/18, згідно якого "відомості про зазначену земельну ділянку за даними Державного земельного кадастру відсутні".

Інформація щодо даної ділянки за даними Публічної кадастрової карти України також відсутня. Тобто, юридично земельна ділянка на вул. Плавневій, 62 у м. Нікополі з кадастровим номером :03:059:0008 не існує, через що Позивач не має законних підстав нараховувати та стягувати збитки за користування зазначеною ділянкою без правовстановлюючого документу.

Зазначає, що оскільки ТОВ "Нікопольський металообробний завод" є платником єдиного податку третьої групи протягом всього періоду нарахування збитків позивачем, то відповідно до п. 291.2 ст.291 ПК України він звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з в тому числі з податку на майно (в частині земельного податку). Таким чином, ТОВ "Нікопольський металообробний завод" не порушено законодавство України в частині плати за землю.

Наголошує на тому, що Нікопольська міська рада Дніпропетровської області довідалась про порушення свого права, як вона вважає, ще у 2005 році, через що строк позовної давності сплив ще у 2008 році. Тому, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2019 року (головуючий суддя - Іванов О.Г., судді - Березкіна О.В., Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Нікопольської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2019 у справі № 904/5169/18; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 13.03.2019.

Ухвалою від 13.03.2019 у цій справі через неявку представників обох відповідачів розгляд апеляційної скарги відкладений на 17.04.2019.

16.04.2019 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/5169/18 у зв'язку з відрядженням судді Дарміна М.О.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2019, справу №904/5169/18 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2019 року справу № 904/5169/18 прийнято до провадження колегією суддів: головуючий суддя - Іванов О.Г., судді - Березкіна О.В., Антонік С.Г.

Представники Відповідача - 1 та Відповідача - 2, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень № 034, 069), у судове засідання, призначене на 17.04.2019, не з'явились.

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників відповідачів.

В судовому засіданні 17.04.2019 року Центральним апеляційним господарським судом були оголошені вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею, зареєстрованого 14.02.1994 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 218, земельні ділянка по вул. Плавневій (Менжинського), 62 у м. Нікополь площею 1,5 га передана в постійне користування Нікопольському заводу продтоварів (а.с. 22-23).

Рішенням Нікопольської міської ради від 29.04.2005 № 26-25/IV затверджено Відкритому акціонерному товариству "Продтовари" технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по вул. Менжинського, 62 у м. Нікополь (п. 1).

Вилучено із постійного користування Заводу продтоварів земельну ділянку по вул. Менжинського (Плавнева), 62 площею 1,5 га та надано Відкритому акціонер товариству "Продтовари" в оренду терміном на 5 років земельну ділянку з кадастровим номером :03:059:0008 площею 1,4224 га за фактичним розміщенням промислового об'єкту, код цільового використання 1.10.5. (підприємств іншої промисловості) (п. 2).

Визнано таким, що втратив чинність Державний акт на право постійного користування землею, зареєстрований 14.02.1994 в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 218 (п. 4).

Зобов'язано землекористувача ВАТ "Продтовари" заключити договір оренди на землю відповідно до чинного законодавства (п. 3) (а.с. 24).

Таким чином, ще з квітня 2005 року земельна ділянка по вул. Менжинського (Плавнева), 62 з кадастровим номером :03:059:0008 площею 1,4224 га перебувала у користуванні Відкритого акціонерного товариства "Продтовари" за фактичним розміщенням промислового об'єкту, яке зобов'язано було заключити договір оренди на землю відповідно до чинного законодавства.

Доказів укладання відповідного договору матеріали справи не містять.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Відкрите акціонерне товариство "Продтовари" (ідентифікаційний код юридичної особи 00377503) 06.12.2006 припинило свою діяльність (номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи 3000050) (а.с. 16).

Його правонаступником за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стало - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольський металообробний завод" з тим самим кодом ; дата запису державної реєстрації від 19.12.2006, номер запису: 810 (а.с. 14, 16).

За інформацією Нікопольської ОДПІ (лист від 15.03.2017 за № 1/10/04-07-12-02-32), згідно форми статистичної звітності за формою №6-зем, наданої до Нікопольської ОДПІ відділом Держземагенства у м. Нікополі Дніпропетровської області, станом на 01.01.2014 ТОВ "Нікопольський металообробний завод" (колишній ВАТ "Продтовари") має в користуванні земельну ділянку площею 1,4224 га.

Підприємством ТОВ "Нікопольський металообробний завод" податкова звітність з плати за землю (земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності) протягом 2014-2017 років до Нікопольської ОДПІ не надавалась і плата за землю не сплачувалась, оскільки воно перебуває на спрощеній системі оподаткування та відповідно до пункту 291.1 статті 291 Податкового кодексу України не є платником земельного податку.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 31.07.2018 та 21.03.2018 власниками комплексу будівель та споруд, які знаходяться на вул.Плавневій (Менжинського), 62 у м. Нікополь є:

- ТОВ "Нікопольський механічний завод" (9/10 частин, дата державної реєстрації 18.09.2013);

- ТОВ "Нікопольський металообробний завод" (1/10 частин, дата державної реєстрації 20.03.2007), яке є правонаступником ТОВ "Фірма "Ісак" (запис в ЄДР з 05.11.2013 за №00002810), право власності на 1/10 частини припинено 23.02.2017) (а.с. 17).

Вищезазначені обставини, а саме факт перебування у власності комплексу будівель та споруд, які знаходяться на вул. Плавневій (Менжинського), 62 у м. Нікополь, час набуття та час припинення права власності відповідачами не оскаржувався.

Разом з тим, доказів укладення договорів оренди на земельні ділянки сторонами у справі не надано.

Згідно акту від 27.06.2017 за № 75-ДК/79/АП/09/01/-17, який складено спеціалістами відділу контролю за використанням та охороною земель у Нікопольському, Томаківському районах та м. Нікополі управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області встановлено, що на земельній ділянці по вул. Менжинського (Плавнева), 62 з кадастровим номером :03:059:0008 площею 1,4224 га розташовані напівзруйновані нежитлові будівлі, територія не охороняється, господарська діяльність не здійснюється. Будь-які особи під час огляду були відсутні (а.с. 26).

Рішеннями виконавчого комітету Нікопольської міської ради неодноразово затверджувався склад комісії з визначення та відшкодування збитків, завданих Нікопольський міській раді, як власнику землі, при використанні земельної ділянки ТОВ "Нікопольський металообробний завод" та ТОВ "Нікопольський механічний завод" на вул. Плавневій, 62 у м.Нікополь.

Відповідачі повідомлялися про дату і час засідання комісій, про що в матеріали справи надано копії фіскальних чеків та повідомлення про вручення поштового відправлення, які поверталися на адресу позивача за закінченням встановленого строку зберігання.

В матеріали справи надано протоколи засідань комісії від 07.07.2017, 07.11.2017 та 29.03.2018.

Так, згідно протоколів від 07.11.2017 та 29.03.2018 було встановлено, що згідно інформації станом на 07.11.2017, отриманої з Публічної кадастрової карти, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :03:059:0008 на вул. Плавневій, 62 відсутні.

На лист від 09.11.2017 №6568 стосовно відсутності інформації на Публічній кадастровій карті про земельну ділянку з кадастровим номером :03:059:0008 на вул. Плавневій, 62 у м.Нікополь, ГУ Держгеокадастр у Дніпропетровській області повідомило, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснює Нікопольська міська рада.

Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.05.2017 № 55, виданого Відділом у м. Нікополі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадасгру Дніпропетровській області, земельна ділянка за адресою: вул. Менжинського, 62 має кадастровий номер :03:059:0008, площу 14224.00 м2 (або 1.4224 га), нормативну грошову оцінку 7 103 607,84 грн. (а.с. 25).

За результатами роботи комісії з визначення та відшкодування збитків, завданих Нікопольській міській раді, як власнику землі, при використанні земельної ділянки ТОВ "Нікопольський металообробний завод" та ТОВ "Нікопольський механічний завод" було встановлено, що розмір збитків завданих Нікопольській міській раді у вигляді неодержаних доходів за земельну ділянку з кадастровим номером :03:059:0008 площею 1,4224 на вул. Плавневій (Менжинського), 62 за період з 01.11.2015 по 31.08.2018 складає 535523,88 грн. (а.с. 54-55).

Позивачем, у тому числі, на підставі інформації про нарахування та сплату земельного податку, орендної плати з фізичних осіб за період 2015-2018, наданої Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області (а.с. 46), нараховано та заявлено до стягнення суму збитків: з ТОВ "Нікопольський механічний завод" у розмірі 511 347,83 грн. за період з 01.11.2015 по 31.08.2018, з ТОВ "Нікопольський металообробний завод" у розмірі 24 176,05 грн. за період з 01.11.2015 по 23.02.2017 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка саме за кадастровим номером :03:059:0008, площею 1,4224 га знаходилася у користуванні відповідачів; відсутні докази визначення меж такої ділянки та не зазначено, яким саме чином позивач визначив розмір земельних ділянок, які знаходилися в користуванні у кожного з відповідачів окремо. Окрім того, не надано доказів наявності інформації щодо зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка не має ні визначених меж, ні кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру, вона не може вважатись сформованою земельною ділянкою у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, в тому числі і надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 80 ЗК України суб'єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.

Статтею 83 ЗК України визначено права власності на землю територіальних громад.

Так, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах м. Нікополя; відповідачами не надано доказів перебування даної земельної ділянки у приватній чи державній власності, то ст. 83 ЗК України спростовуються доводи Відповідача-1 про те, що Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що Нікопольська міська рада Дніпропетровської області є власником або користувачем земельної ділянки на вул. Плавневій, 62 у м. Нікополі з кадастровим номером :03:059:0008.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Як встановлено матеріалами справи, Рішенням Нікопольської міської ради від 29.04.2005 № 26-25/IV надано Відкритому акціонерному товариству "Продтовари", правонаступником якого є Відповідач-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольський металообробний завод", в оренду терміном на 5 років земельну ділянку з кадастровим номером :03:059:0008 площею 1,4224 га за фактичним розміщенням промислового об'єкту.

Статтею 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким, за положеннями частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі", визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на положення статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України та вважає, що сума стягнення 535 523,88 грн. є коштами, які фактичний користувач земельної ділянки, який без достатні правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, та які мав заплатити за користування нею. Через що зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки, як набуті без достатньої правової підстави.

Розрахунок розміру цих коштів проведений Позивачем відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам".

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов'язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Водночас предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов'язаннях. Натомість для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власників об'єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій ці об'єкти розміщені, без належних на те правових підстав.

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

При цьому згідно зі статтею 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України, не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України, яке регулює відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатні правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17 а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14.

При цьому, збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову природу і підпадають під різне нормативно-правове регулювання. Втім, на відміну від збитків, для стягнення яких підлягає доведенню наявність складу правопорушення, а саме таких складових як: шкода, протиправна поведінка її заподіювача, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина, для висновків про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів є встановлення обставин набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого) та те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У позовній заяві Позивач також послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

На підставі викладено, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України.

Водночас, у справах за вимогами про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою, відповідне право на яку не оформлено у встановленому порядку, тобто відповідно до статті 1212 ЦК України, необхідним є встановлення розміру цієї ділянки.

Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з вимогами частин першої, третьої, четвертої, дев'ятої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Тобто, об'єктом оренди може бути земельна ділянка, яка є сформованою як об'єкт цивільних прав.

Як вже зазначалося вище, Рішенням Нікопольської міської ради від 29.04.2005 № 26-25/IV затверджено Відкритому акціонерному товариству "Продтовари", правонаступником якого є Відповідач-1, технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку з кадастровим номером :03:059:0008 площею 1,4224 га за фактичним розміщенням промислового об'єкту по вул. Менжинського, 62 у м. Нікополі.

Відомостей про скасування кадастрового номеру :03:059:0008 матеріали справи не містять. Не наведені такі аргументи ані судом, ані учасниками справи, а значить відповідно до ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" такий кадастровий номер зберігається (є чинним, не скасованим) за відповідною земельною ділянкою і на даний час.

Більше того, на офіційному сайті Державного земельного кадастру ("Публічна кадастрова карта", посилання: https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :03:059:0008 наявні, лише з відміткою "архівна ділянка з 06.10.2017".

Тобто, на сьогоднішній день кадастровий номер не скасований, відомості про неї містяться в Державному земельному кадастрі, тому інформацію щодо площі та оцінки відповідної земельної ділянки були взяті комісією з визначення та відшкодування збитків цілком правомірно.

Отже, наявними матеріалами справи встановлено обставини щодо формування земельної ділянки, за користування якою заявлені до стягнення суми.

За положеннями частини п'ятої статті 5, частини першої статті 13 Закону України "Про оренду земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка.

Відповідно до частин першої - другої статті 15, частини другої статті 18 Закону України "Про оренду земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років.

Отже, нормативна грошова оцінка є основою визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Згідно з частинами першою, другою статті 20, частини першої статті 23 Закону України "Про оренду земель" за результатами, зокрема нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з, зокрема нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.

Колегія суддів також звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, згідно з якими обов'язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17.

Так як рішеннями виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 12.04.2017 та 21.06.2017 були створені комісії з визначення та відшкодування збитків, завданих Нікопольській міській раді, як власнику землі, при використанні земельної ділянки по вул. Плавневій, 62, то власником землі в квітні 2017 року було зроблено запит до відділу у м. Нікополі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі ГУ Держгеокадастру Дніпропетровській області стосовно витягу з нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Так, відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.05.2017 № 55, виданого Відділом у м. Нікополі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадасгру Дніпропетровській області, земельна ділянка за адресою: вул. Менжинського, 62 має кадастровий номер :03:059:0008, площу 14224.00 м2 (або 1.4224 га), нормативну грошову оцінку 7 103 607,84 грн. (а.с. 25).

Вказаний витяг (документ) виданий повноважним на те органом виконавчої влади (ст.2 Закону України "Про оцінку земель"), є чинним, не оскарженим та не скасованим, тому наведені у ньому відомості є достовірними.

Вказані докази містяться в матеріалах справи, надавалися разом з позовною зайвою, але судом першої інстанції безпідставно їм не надано жодної оцінки.

В подальшому, дана нормативна грошова оцінка була використана при розрахунку збитків відповідно до часток по ТОВ "Нікопольський металообробний завод" 1/10 частки та ТОВ "Нікопольський механічний завод" 9/10 частки.

З метою усунення протиріч між наведеним вище витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.05.2017 № 55 та листом Відділу у м. Нікополі Міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 03.08.2018 вих. № 97-4-0.172-2510/180/18, згідно якого "відомості про зазначену земельну ділянку за даними Державного земельного кадастру відсутні" (а.с. 49) ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2019 по даній справі було зобов'язано Міськрайонне управління у Нікопольському районі та м. Нікополі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати письмові пояснення щодо земельної ділянки за адресою: м. Нікополь, вул. Менжинського (Плавнева), 62, кадастровий номер :03:059:0008.

Нікопольською міською радою також було направлено відповідний запит до Відділу Держгеокадастру (лист від 20.03.2019 № 1465/19).

Нікопольською міською радою від Відділу Держгеокадастру було отримано відповідь (лист від 02.04.2019 № 18-04-0.172-129/120-19), згідно якої вбачається наступне:

- земельна ділянка кадастровий номер :03:059:0008 за адресою: м. Нікополь, вул. Менжинського, 62 була сформована на підставі технічної документації із землеустрою та затверджена рішенням Нікопольської міської ради 29.04.2005;

- технічна документація із землеустрою, яка затверджена рішенням Нікопольської міської ради 29.04.2005 і на підставі якої було призначено кадастровий номер :03:059:0008 - не визнана неправомірною та не скасована, а отже є діючою та такою, що має юридично значиму силу;

- будь-яка інша землевпорядна документація по земельній ділянці за адресою: м. Нікополь, вул. Менжинського (Плавнева), 62 не розроблялась та не затверджувалась, отже в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки не змінилися;

- дані про земельну ділянку з кадастровим номером були перенесені до архівного шару Державного земельного кадастру у зв'язку з не реєстрацією обтяжень у використанні, тобто лише технічно кадастровий номер перенесений до архіву Державного технічного кадастру;

- Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25.05.2017 № 55 не визнаний неправомірним та не скасований, а значить діючий та має юридично значиму силу.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про державний земельний кадастр" державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.

Тобто, беручи до уваги об'єктивні обставини справи, а також всі наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що ділянка за адресою: м. Нікополь, вул. Менжинського (Плавнева), 62 з кадастровим номером :03:059:0008 є сформованою (не скасованою) на підставі відповідної технічної документації (паперові носії), конфігурація, площа та розміри земельної ділянки фактично (в натурі, на місцевості) не змінювались, чим спростовуються відповідні висновки господарського суду про те, що спірна земельна ділянка не має ні визначених меж, ні кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993, зі змінами, (далі - Порядок № 284) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відшкодуванню згідно з п. 3 Порядку підлягають, зокрема, збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаним доходом є дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у т.ч. неодержані доходи землекористувачів згідно п. 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними, державними адміністраціями, виконкомами міських (міст обласного значення) рад.

Відповідно до п. 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій, а при вилученні (викупі) земельних ділянок - після прийняття відповідною радою рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок у період до видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку підприємства, установи, організації або громадянина

Позивачем відповідно до Порядку № 284 нараховано та заявлено до стягнення суму збитків:

- з ТОВ "Нікопольський механічний завод" у розмірі 511 347,83 грн. за період з 01.11.2015 по 31.08.2018;

- з ТОВ "Нікопольський металообробний завод" у розмірі 24 176,05 грн. за період з 01.11.2015 по 23.02.2017.

При здійснені розрахунку Позивачем враховано інформацію про нарахування та сплату земельного податку, орендної плати з фізичних осіб за період 2015-2018, надану Нікопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області, відповідно до якої ТОВ "Нікопольський механічний завод" протягом 2015 року сплачено 59 495,00 грн. земельного податку, через що розмір заборгованості зменшено на суму земельного податку, сплаченого за листопад та грудень 2015 року, а саме на 9 915,84 грн. (а.с. 46).

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок заборгованості, колегія суддів вважає його арифметично вірним.

Відповідач-1 наголошує на тому, що Нікопольська міська рада Дніпропетровської області довідалась про порушення свого права, як вона вважає, ще у 2005 році, через що строк позовної давності сплив ще у 2008 році. Тому, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що визначено у ст. 257 ЦК України.

У відповідності до положень статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина 1 статті 254 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до матеріалів справи позивач звернувся із позовом 15.11.2018.

Беручи до уваги, що дії відповідачів щодо безпідставного збереження коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою мали триваючий характер, почались з моменту виділення земельної ділянки та набуття права власності на нерухоме майно, з урахуванням трирічного строку загальної позовної давності та заяви Відповідача-1 про застосування строку позовної давності, період стягнення заборгованості починається з 16.11.2015, а не з 01.11.2015, як зазначено позивачем у своєму розрахунку.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача (межі зазначеного ним періоду), колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування суми заборгованості прийшла до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме на користь Позивача необхідно стягнути:

- з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський металообробний завод" 23 593,03 грн. за період 16.11.2015 по січень 2017 року (з урахуванням державної реєстрації припинення права власності 23.02.2017);

- з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський механічний завод" 506 100,69 грн. заборгованості, за період з 16.11.2015 по 31.08.2018.

В решті позовних вимог - відмовити.

Доводи Відповідач-1 про те, що він є платником єдиного податку, тому звільняється від сплати орендної плати за землю, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до пп.14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України та п. 269.1 ст. 269 ПК України земельний податок справляється з власників земельних ділянок та постійних землекористувачів. Підставою для нарахування земельного податку відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України є дані державного земельного кадастру.

Отже, суб'єкти господарювання, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування, які не мають у власності або постійному користуванні земельних ділянок, окрім єдиного податку повинні сплачувати орендну плату за землю, в тому числі за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності справляється відповідно до вимог ст. 288 ПК. України. Підставою для нарахування орендної плати відповідно до п. 288.1 ст. 288 ПК України є договір оренди такої земельної ділянки, укладений з органами виконавчої влади або з органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідачі не є власниками земельної ділянки, а тому не є суб'єктами плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для них як землекористувачів - орендна плата (пп. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Вказані обставини також роз'яснені листом Міністерства фінансів України від 05.12.2017 № 11230-08-21/33793.

Оскільки предметом позовних вимог є недоотримання власником землі (Позивачем) доходів у вигляді орендної плати, тому посилання Відповідача - 1 на те, що ТОВ "Нікопольський металообробний завод" не порушив законодавство України в частині плати за землю є безпідставними.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. Слід прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги.

Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось частково на користь Позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам: 1,09% - на Позивача; 98,91 % - на відповідачів, з яких 4,45% - на Відповідача-1, 95,55 % - на відповідача - 2.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2019 у справі № 904/5169/18 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2019 у справі №904/5169/18 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський металообробний завод", м. Нікополь Дніпропетровської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський механічний завод", м. Нікополь Дніпропетровської області про стягнення 535 523,88 грн збитків - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський металообробний завод", м. Нікополь Дніпропетровської області на користь Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області 23 593,03 грн. заборгованості, 353,89 грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський механічний завод", м. Нікополь Дніпропетровської області на користь Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області 506 100,69 грн. заборгованості, 7 591,51 грн. судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський металообробний завод", м. Нікополь Дніпропетровської області на користь Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області 530,35 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський механічний завод", м. Нікополь Дніпропетровської області на користь Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області 11 387,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.04.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна