УХВАЛА

22 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 920/53/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В.- головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Заступника прокурора міста Києва на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 та ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.01.2019 про повернення позовної заяви у справі

за позовом керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області до 1) Дубовязівської селищної ради Конотопського району Сумської області, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітчизна" про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі від 03.10.2016 з урахуванням додаткових угод, зобов'язання повернути земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2019 Заступник прокурора міста Києва звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 (у складі колегії суддів: Іоннікової І.А., Чорної Л.В., Разіної Т.І.) та ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.01.2019 про повернення позовної заяви (суддя Пінчук В.І.)

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2019 справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Краснов Є.В.- головуючий, Мачульський Г.М., Кушнір І.В.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.

За приписами абзацу 4 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений в абзаці 4 частини 2 статті 293 ГПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2019, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.01.2019 про повернення позовної заяви керівника Конотопської місцевої прокуратури без розгляду на підставі пункту 4 частини 5 статті 174 ГПК України.

Підставою для повернення позовної заяви у даній справі стало те, що прокурор в позовній заяві не обґрунтував в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти, а не прокурор. Прокурор виконує субсидіарну роль, та не може вважатись альтернативним суб'єктом звернень до суду, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевим господарським судом правомірно повернуто позовну заяву без розгляду на підставі пункту 4 частини 5 статті 174 ГПК України.

У касаційній скарзі Заступник прокурора міста Києва обґрунтовує наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, які, на його думку, не було взято до уваги судами попередніх інстанцій.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень прокурор у поданій касаційній скарзі зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме статті 1311 Конституції України, статей 4, 7, 53, 86, 174 ГПК України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами частини 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя.

Пунктом 4 частини 5 статті 174 ГПК України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Враховуючи наведене, а також те, що касаційна скарга Заступника прокурора міста Києва не містить належних доводів, зважаючи на які суд міг би визнати, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду цієї скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 920/53/19.

Аналогічна правова позицію викладена в ухвалах Верховного суду від 03.08.2018 у справі № 910/5112/18, від 25.02.2019 у справі № 909/889/18 та від 28.03.2019 у справі № 916/2878/18.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Заступника прокурора міста Києва на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 та ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.01.2019 про повернення позовної заяви на підставі абзацу 4 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями, 234, 235, абзацом 4 частини 2 статті 293 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду,

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Заступника прокурора міста Києва на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 та ухвалу Господарського суду Сумської області від 15.01.2019 про повернення позовної заяви у справі № 920/53/19.

2. Касаційну скаргу та додані до неї документи повернути Заступнику прокурора міста Києва (в тому числі платіжне доручення № 393 від 03.04.2019 на суму 1 921,00 грн).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя І. Кушнір