ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/415/19

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши справу за позовом Приватного спеціалізованого підприємства технічного забезпечення "Інструмент Центр" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 56 647,16 грн. -

ВСТАНОВИВ:

Приватне спеціалізоване підприємство технічного забезпечення "Інструмент Центр" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про стягнення 56 647,16 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.02.2019р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначити "21" березня 2019 р. о 10:00 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.03.2013р. було відкладено судове засідання на "11" квітня 2019 р. о 10:00 год.

Представник відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в судові засідання по справі не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 165 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області були направлені за належною адресою відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи Рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, а тому за приписами ч.7 ст.120ГПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про відкриття провадження у справі.

За приписами ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

11.04.2019р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

18 березня 2016 року між Приватним спеціалізованим підприємством технічного

забезпечення «ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР» Позивачем та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір поставки №ІЦВ-685 відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов'язується поставити: драбини , стрімянки, тачки, ГСМ, ген-рес, далі - "товар", в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у виставлених рахунках за заявками покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах цього Договору.

Згідно п.3.2 Договору, покупець здійснює повну оплату заявленого товару згідно з виставленими постачальником рахунками протягом 21 (двадцяти одного) календарних днів від дати виписки видаткових накладних.

Відповідно до п.3.3 Договору, оплата здійснюється Покупцем самостійно в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням або шляхом внесення готівкових коштів через установи банку на рахунок Постачальника. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на рахунок Постачальника.

За умовами п.6.3 Договору, у разі порушення Покупцем строків оплати поставленого товару, передбачених п.3.2 цього Договору, Покупець оплачує пеню у розмірі 0,1%від суми заборгованості за кожний день.

Згідно п.6.4 Договору, у разі несплати поставленого товару в строк більш як 28 календарних днів від дати виписки видаткових накладних, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10%, від суми заборгованості.

За приписами п.6.5 Договору, у разі відмови або ухиляння від отримання товару за цим Договором Покупець оплачує Постачальнику штраф у розмірі 10% вартості товару, від отримання якого відмовився або ухилився. При цьому Покупець додатково відшкодовує Постачальнику понесені ним втрати, пов'язані з доставкою товару.

Як зазначає позивач, ПСПТЗ «ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР» узгодивши з відповідачем всі істотні умови щодо постачання будівельного інструменту, автомобільним транспортом, який на праві власності належить Позивачу, виконав свої зобов'язання за договором, а саме поставив відповідачу товар:

Згідно видаткової накладної №ИЦ-100436 від 01.08.2017р.:

- бетонозмішувач редукторний 140л вертикальний, 3шт на суму 12 436,26 грн.;

- бетонозмішувач СТ 140 140л з чавунним вінцем, 20шт. на суму 54 769,80 грн.;

- бетонозмішувач БСМ 125 з чавунним вінцем, 5 шт. на суму 11 515,10 грн.;

- бетонозмішувач БСМ 160 з чавунним вінцем, 2 шт. на суму 5 862,22 грн.;

всього на загальну суму із ПДВ - 101500,06грн., та виставлений рахунок на оплату покупцеві №ИЦ-19152.0 від 17.07.2017

Згідно видаткової накладної №ИЦ-100749 від 15.08.2017р. Відповідачеві було поставлено:

- бетонозмішувач СТ 125 125л з чавунним вінцем, 6 шт. на суму із ПДВ - 16650,07грн., та виставлений рахунок покупцеві на оплату ИЦ-19592.0 від 01.08.2017

Товар був поставлений відповідачеві своєчасно і прийнятий без зауважень як 01.08.2017р. так і 15.08.2017р. Дані факти підтверджуються: видатковою накладною №ИЦ-100436 від 01.08.2017р., та автомобільною товарно-транспортною накладною №100436 від 01.08.2017р., видатковою накладною № ИЦ-100749 від 15.08.2017р., та автомобільною товарно-транспортною накладною №100749 від 15.08.2017р., про прийняття товару ФОП ОСОБА_2 без зауважень.

Також, між Позивачем та Відповідачем також були складені та підписані Акти здачі-прийняття товару від 01.08.2017р. та від 15.08.2017р.

14.12.2018 року, за вих. №195 відповідачу була направлена претензія про оплату заборгованості за поставлений товар, але відповіді на неї не надійшло та кошти за поставлений товар не сплачені.

За поставлений товар, згідно умов договору, відповідач розрахувався частково та не в повному обсязі.

Крім того, позивач зазначає, що 01.08.2017р. згідно видаткової накладної №ИЦ-100436 від 01.08.2017 Відповідачеві було продано будівельних Інструментів на загальну суму 101500,06грн. за які Відповідач розрахувався частково сплативши 14.08.2017 - 23250грн.

Також, 15.08.2017р. Відповідачу було додатково продано будівельний інструмент на суму 16650,07грн.

З вищезазначені товари, відповідач в порушення умов договору та чинного законодавства розрахувався частково, зокрема оплативши: 03.10.2017р.-20000грн.; 29.10.2017р. -5000грн.; 13.11.2017р. - 10000грн.; 05.12.2017р.-7000грн.; 24.08.2018р. - 10000грн.; 05.09.2018р.-10000грн.; 16.10.2018р.-10000грн.;

Таким чином станом на 11.02.2019р. відповідач, згідно діючого законодавства та умов договору з ПСПТЗ «ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР» розрахувався частково та не в повному обсязі, заборгувавши за проданий товар 44 860,57грн.

З наведених підстав, Приватне спеціалізоване підприємство технічного забезпечення "Інструмент Центр" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 56 647,16 грн.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що правовідносини сторін склалися на підставі укладеного між ними 18.03.2016 року договору поставки №ІЦВ-685

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В підтвердження передачі товару за договором позивачем надано суду належним чином засвідчені копії видаткових накладних.

Вищезазначені накладні містять підписи уповноважених осіб відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості приведеного позивачем в позовній заяві, відповідач в порушення вищезазначених приписів закону та укладених договорів, договірні зобов'язання щодо оплати за товар виконав частково, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у загальній сумі 44 860,57 грн., у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сама заборгованості за отриманий товар за договором поставки, в розмірі 44 860,57 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 2 100,54грн. - 3% річних, 9 686,05 грн. - штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Згідно п.6.4 Договору, у разі несплати поставленого товару в строк більш як 28 календарних днів від дати виписки видаткових накладних, Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 10%, від суми заборгованості.

Вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки (пені) є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Із змісту ст.551 Цивільного кодексу України вбачається, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок штрафу та 3% річних наданий позивачем, суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у зв'язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного спеціалізованого підприємства технічного забезпечення "Інструмент Центр" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 56 647,16 грн. - задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Хамандяк Віктора Петровича (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь Приватного спеціалізованого підприємства технічного забезпечення "Інструмент Центр" (49081, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Артільна, буд. 5; ) 44 860/сорок чотири тисячі вісімсот шістдесят/ грн. 57 коп. - суми основного боргу, 2 100 /дві тисячі сто/ грн. 54 коп. - 3% річних, 9 686 /дев'ять тисяч шістсот вісімдесят шість/ 05 коп. - штрафу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 /одна тисяча дев'ятсот двадцять одну/ грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст рішення складено 16 квітня 2019 р.

Суддя С.Ф. Гут