Судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Вронської Г.О.
за позовом Національного банку України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"
про звернення стягнення на предмет іпотеки,
1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2018, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018, задоволені позовні вимоги Національного банку України (далі - Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" (далі - Відповідач), звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.12.2009 в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" за кредитними договорами №61/09 від 29.12.2009 і №12/09/5 від 13.05.2014, встановлений спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації в розмірі 13345360,00 грн. (з урахуванням наданого Відповідачем звіту про незалежну оцінку майна станом на 31 травня 2018 року (далі - Звіт)).
2. Позивач подав касаційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки та встановити початкову ціну в розмірі 5443800,00 грн.
3. Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправомірно поклали в основу судових рішень Звіт, поданий Відповідачем з порушенням вимог статті 80 Господарського процесуального кодексу України.
4. Позивач зазначає, що Звіт викликає обґрунтовані сумніви щодо його достовірності та правильності, але суд першої інстанції не перевірив відповідні обставини, не дослідив належним чином Звіт щодо його відповідності вимогам профільного законодавства (Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень).
5. Крім того, Позивач звернув увагу, що 4 листопада 2018 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування". Зазначеним Законом, зокрема, внесені зміни до пункту 7 статті 7 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні.
6. Постановою Верховного Суду від 18.04.2019 касаційна скарга Позивача залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції залишені без змін.
7. Постанова мотивована тим, що виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів про визначення початкової ціни предмета іпотеки в розмірі 13345360,00 грн. в порядку статті 39 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній на момент розгляду справи.
8. При цьому суд касаційної інстанції встановив, що як на підставу для встановлення початкової ціни предмета іпотеки в сумі 13345360,00 грн., суди послалися на Звіт та рецензії на Звіт, складені Всеукраїнською громадською організацією "Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів", де зазначено, що звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, які не вплинули на достовірність оцінки.
9. Викладені в касаційній скарзі Позивача доводи суд касаційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на те, що вони не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та, передусім, зводяться до переоцінки доказів.
10. Я не погоджуюся з висновком суду касаційної інстанції про те, що постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстав для їх зміни чи скасування немає.
11. На мою думку, при вирішенні даного спору в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки суди першої та апеляційної інстанцій не дотримались вимог статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом з огляду на наступне.
12. Я враховую, що згідно з положеннями статей 3, 12, 33 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов'язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №914/881/17.
13. У зв'язку з наведеним вважаю, що звіт про оцінку майна безпосередньо не створює для учасників відповідних правовідносин жодних правових наслідків, зокрема щодо визначення конкретної початкової ціни продажу предмета іпотеки. Згідно з частиною 2 статті 43 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) відповідні правові наслідки можуть виникнути у зв'язку з встановленням початкової ціни продажу рішенням суду (крім випадків досягнення згоди між іпотекодавцем та іпотекодержателем).
14. При цьому за вимогами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, рішення має бути ухваленим на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
15. Водночас неможливість оскарження відповідного звіту про оцінку майна в судовому порядку шляхом визнання його недійсним не зумовлює прийняття такого звіту при розгляді справи судом без надання йому належної правової оцінки. Звіт про оцінку майна, наданий під час розгляду справи учасником справи або здійснений на підставі призначеної судом експертизи, не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Суд повинен оцінити належність, допустимість, достовірність такого звіту.
16. На мою думку, суди першої та апеляційної інстанції при розгляді даної справи не виконали наведені вимоги процесуального законодавства. З мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції прийняв Звіт у якості належного та допустимого доказу, зазначивши про ненадання Позивачем будь-яких заперечень щодо зазначеної у Звіті ринкової вартості предмета іпотеки.
17. Однак при цьому суд першої інстанції не з'ясував обставини виконання Відповідачем встановлених статтею 80 Господарського процесуального кодексу України вимог щодо порядку подання доказів, зокрема щодо надіслання (надання) копій доказів іншим учасникам справи. Виконання зазначеної вимоги процесуального законодавства є важливим для забезпечення права сторони надати свої заперечення на відповідні докази, а також принципів господарського судочинства, зокрема змагальності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
18. Суд апеляційної інстанції також не надав належної правової оцінки доводам Позивача щодо порушення Відповідачем строків та порядку подання відповідних доказів, зазначивши лише про те, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи, чого в даному випадку не сталося.
19. Я вважаю наведений висновок безпідставним, оскільки апеляційний господарський суд всупереч вимогам частини 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України під час апеляційного перегляду безпосередньо не дослідив Звіт щодо його належності, допустимості та достовірності з урахуванням доводів, наведених Позивачем у апеляційній сказі щодо цього доказу. Зазначені аргументи не отримали жодної правової оцінки суду апеляційної інстанції, тобто не були ним прийняті до уваги або не відхилені з обґрунтуванням підстав їх відхилення.
20. Враховуючи встановлені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи, суд касаційної інстанції не може встановити відповідність зазначених доводів Позивача обставинам справи, оскільки вони стосуються переоцінки доказів.
21. Однак відповідно до частини 3 статті 315 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
22. Разом з тим вважаю, що при касаційному перегляді судових рішень у даній справі необхідно врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-ц. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.
23. З урахуванням наведеного, Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.
24. У зв'язку з наведеним вважаю, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у даній справі підлягали зміні в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки у зв'язку з тим, що обставини щодо дійсної ринкової вартості предмета іпотеки не були встановлені судами на підставі надання належної правової оцінки усім доказам, доводам і запереченням учасників справи.
25. Водночас, на мою думку, необхідність у направленні справи на новий розгляд відсутня, адже висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на майно сторонами не оскаржуються, тоді як зазначення у судовому рішенні початкової ціни продажу предмета іпотеки не має вирішального значення з огляду на можливість визначення іншої ціни під час виконавчого провадження.
Суддя Г. Вронська