СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2019 р. Справа № 922/3676/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача (вх. 663 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 04.02.2019 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Смірновою О.В., повний текст якого складено 04.02.2019 року, у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків,

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради, м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Слободському районі м. Харкова, м. Харків,

про стягнення 3584,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради, в якій (з урахуванням заяви від 14.01.2019 року, яка була прийнята судом) просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 707,52 грн. та інфляційні втрати в сумі 2877,27 грн. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором №84/08 від 01.07.2015 року. Також, позивач просив стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору.

Рішенням господарського суду області від 04.02.2019 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради (61124, м. Харків, вул. Вишнева, будинок 3, ідентифікаційний код 03196624) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (61004, Харківська область, місто Харків, вул. Москалівська, будинок 57/59, ідентифікаційний код 39590621) 3 % річних у сумі 707,52 грн. та інфляційних втрат в сумі 2877,27 грн. за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради (61124, м. Харків, вул. Вишнева, будинок 3, ідентифікаційний код 03196624) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (61004, Харківська область, місто Харків, вул. Москалівська, будинок 57/59, ідентифікаційний код 39590621) витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

01.07.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз збут" (позивач, Підприємство) та Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради (відповідач, Управління) було укладено договір №84/08 про взаємне співробітництво (надалі - Договір), предметом якого є взаємне співробітництво між Підприємством та Управлінням по здійсненню розрахунків за надані послуги, на підставі отриманих щомісячних звітів щодо послуг, наданих Підприємством одержувачам, які мають право на відповідні пільги, а також обміну інформацією щодо нарахування та відшкодування витрат по пільгам та субсидіям населенню (пункт 1.1. Договору).

Підприємство щомісячно, до 5 числа складає та надає в Управління на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці згідно з формою 2 - пільга (пункт 2.1.2 Договору).

Управління щомісячно приймає від Підприємства розрахунки за надані послуги споживачам, які користуються пільгами, згідно з затвердженими формами : "2-пільга", "3-пільга" та "4-пільга" та до 20 числа слідуючого за звітним місяця підписує акти звіряння та очікувані нарахування на поточний місяць по пільгам та субсидії (пункт 2.2.3 Договору).

Фінансування пільг та субсидій здійснюється при надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису, на підставі отриманих від Підприємства актів звірення по пільгам та субсидіям, згідно затверджених форм (пункт 2.2.5 Договору).

Даний договір набирає чинності з 01.07.2015 року та діє до 31.12.2015 року. Якщо жодна із сторін за місяць до закінчення строку дії договору не повідомить іншу Сторону про намір розірвати договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік на тих же умовах. (п. 6.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в період з 01 липня по 31 грудня 2015 року позивачем здійснено постачання природного газу пільговій категорії споживачів загальною вартістю 1409493,19 грн.

На виконання умов Договору та у відповідності до вимог Положеня № 117, позивач надавав розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам в минулому місяці (відповідно). Розрахунки за формою "2-пільга" щомісячно надавались відповідачу, після чого сторонами складались акти за формою "3-пільга", які містяться в матеріалах справи.

З наявних в матеріалах справи підписаних сторонами актів звіряння розрахунків за надані послуги по субсидіям вбачається існування заборгованості відповідача перед позивачем, станом на грудень 2015 року.

Враховуючи невчасне погашення заборгованості, з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 707,52 грн. та інфляційних втрат в сумі 2877,27 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд зазначив про те, що відповідач у встановлений спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання. природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України строк кошти за надані позивачем послуги з газопостачання по субсидіям відшкодував лише частково, що підтверджується оформленими сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги.

В свою чергу відповідач в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Управління не здійснює розподіл субвенції з державного бюджету коштів місцевим бюджетам; Управління не є учасником Спільних протокольних рішень, а підписані сторонами актів звіряння розрахунків, які позивач надав в якості доказів по справі, лише засвідчують стан розрахунків за надані послуги з надавачами послуг. Відповідач вказує, що він, так би мовити, виступає лише "посередником" між державою та надавачем послуг в питанні безпосередньої оплати таких послуг.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

01.07.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз збут" (позивач, Підприємство) та Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради (відповідач, Управління) було укладено договір №84/08 про взаємне співробітництво (надалі - Договір), предметом якого є взаємне співробітництво між Підприємством та Управлінням по здійсненню розрахунків за надані послуги, на підставі отриманих щомісячних звітів щодо послуг, наданих Підприємством одержувачам, які мають право на відповідні пільги, а також обміну інформацією щодо нарахування та відшкодування витрат по пільгам та субсидіям населенню (пункт 1.1. Договору).

Підприємство щомісячно, до 5 числа складає та надає в Управління на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці згідно з формою 2 - пільга (пункт 2.1.2 Договору).

Управління щомісячно приймає від Підприємства розрахунки за надані послуги споживачам, які користуються пільгами, згідно з затвердженими формами : "2-пільга", "3-пільга" та "4-пільга" та до 20 числа слідуючого за звітним місяця підписує акти звіряння та очікувані нарахування на поточний місяць по пільгам та субсидії (пункт 2.2.3 Договору).

Фінансування пільг та субсидій здійснюється при надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису, на підставі отриманих від Підприємства актів звірення по пільгам та субсидіям, згідно затверджених форм (пункт 2.2.5 Договору).

Даний договір набирає чинності з 01.07.2015 року та діє до 31.12.2015 року. Якщо жодна із сторін за місяць до закінчення строку дії договору не повідомить іншу Сторону про намір розірвати договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік на тих же умовах. (п. 6.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в період з 01 липня по 31 грудня 2015 року позивачем здійснено постачання природного газу пільговій категорії споживачів загальною вартістю 1409493,19 грн.

На виконання умов Договору та у відповідності до вимог Положеня № 117, позивач надавав розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам в минулому місяці (відповідно). Розрахунки за формою "2-пільга" щомісячно надавались відповідачу, після чого сторонами складались акти за формою "3-пільга", які містяться в матеріалах справи.

З наявних в матеріалах справи підписаних сторонами актів звіряння розрахунків за надані послуги по субсидіям вбачається існування заборгованості відповідача перед позивачем, станом на грудень 2015 року.

Враховуючи невчасне погашення заборгованості, з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 707,52 грн. та інфляційних втрат в сумі 2877,27 грн.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до Закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Згідно з пп. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків з місцевих бюджетів щодо надання житлових субсидій населенню на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 3 Порядку № 256 передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відповідно до частини 1 пункту 8 Порядку № 256, отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (частина 2 названого пункту).

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (далі - Порядок № 20).

В пункті 6 Порядку № 20 закріплено, що органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (п. 7 Порядку № 20).

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджений наказом Міненерговугілля України від 03.08.2015 року №493/688 (далі - Порядок № 493).

Згідно з п. 2.3 Порядку № 493, відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння, або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників га/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення.

Виділення коштів здійснюється лише за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства та органів Казначейства (п.2.5 Порядку № 493).

Головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Слобідського району м. Харкова є відповідач - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради.

Таким чином, саме на відповідача відповідно положень Порядку №256 покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків, в тому числі і з постачальниками природного газу, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Враховуючи викладене, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Такий висновок викладений у постановах Вищого господарського суду від 27.07.2017 у справі № 918/1302/16, від 16.08.2017 у справі № 905/3364/16, від 07.09.2016 у справі № 910/21894/15 та від 28.11.2017 р. у справі № 904/8852/17.

Крім того, у відносинах щодо розрахунків з постачальниками послуг особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, головні розпорядники бюджетних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб'єкти владних повноважень, а як боржники у зобов'язальних правовідносинах.

Виходячи з положень статей 525, 526, 530 ЦК України і статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору. Сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання (вказана правова позиція викладена у постанові ОСОБА_1 Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №906/621/17).

З огляду на викладене, правовідносини щодо постачання природного газу окремим категоріям споживачів на пільговій основі, між сторонами виникли та існують на підставі Договору та в силу вимог законів України.

Тобто, спірні правовідносини підпадають під правове регулювання як Бюджетного кодексу України, який визначає безпосередню процедури сплати грошових коштів, так і регулюються нормами цивільного законодавства: Цивільного кодексу України та відповідними законами України, які визначають правову підставу, в даному випадку для постачальника послуг, надавати послугу на пільговій умові певним категоріям осіб, та нормами, що регулюють відносини між споживачем та постачальником послуг.

Окрім того, листом від 30.06.2011 за вих. №31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання. природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України строк кошти за надані послуги з газопостачання по субсидіям відшкодував лише частково.

Факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань підтверджується оформленими сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання субсидій населенню Слобідського району м.Харкова, яке отримує пільги, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання.

При цьому, законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є самостійною юридичною особою, яка відповідно до положень частини першої статті 96 Цивільного кодексу України має відповідати за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із Закону та така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах ОСОБА_1 Верховного Суду у справах № 906/621/17, № 927/498/17 та № 927/465/17.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, тому останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Як вже зазначалося, факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань щодо постачання природного газу пільговим категоріям населення у 2015 році підтверджується оформленим сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги за формою "3-пільга", які підписані та скріплені печатками сторін.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Позивач, направляючи документи за формою "3-пільга" відповідачу, щомісячно засвідчує факт надання послуг та вказує суму, яка підлягає відшкодуванню, що є письмовою вимогою про оплату та підставою для виконання зобов'язання в розумінні ст. 530 Цивільного кодексу України (Аналогічна правова неодноразово висвітлювалась судами апеляційної інстанції, зокрема у справах 917/652/18, 922/130/18, 922/131/18, 913/810/17).

В матеріалах справи відсутні заперечення відповідача щодо наявного розрахунку, контррозрахунку до матеріалів справи відповідачем не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на положення п.5 Порядку №256 та можливість коригувань актів звірки розрахунків з боку відповідача (вказаних в актах звірки станом на 1 число наступного за звітним), ТОВ "Харківгаз Збут" здійснював розрахунок 3% річних та інфляційних з 1 числа через місяць після звітного, що є правом позивача.

Враховуючи період нарахування позивачем зазначеної у позовній заяві суми 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що розрахунок відповідає нормам чинного законодавства, а відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості у сумі 319696,47 грн., яка не сплачена у встановлені строки.

За таких обставин, позовні вимоги є доведеними та підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача 3% річних в сумі 707,52 грн. та інфляційних втрат в сумі 2877,27 грн.

Посилання відповідача на те, що Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради, як головний розпорядник бюджетних коштів, не несе відповідальності за борговими зобовязаннями держави, що виходять за межі відповідних бюджетних призначень та бюджетних асигнувань, є необґрунтованими та спростовуються умовами укладеного між сторонами від 01.07.2017 №84/08 про взаємне співробітництво.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.02.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.04.2019

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін