ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Справа № 926/2518/18

За позовом Дочірнього підприємства Чернівецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

до Сокирянського вищого професійного училища м. Сокиряни

про стягнення 33113,42 грн.

Cуддя М.І. Ніколаєв

ОСОБА_1 Осачук

представники:

від позивача не зявився

від відповідача ОСОБА_2, директор, ОСОБА_3, довіреність від 19.02.2019 року

СУТЬ СПОРУ: Дочірнє підприємство Чернівецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України звернулося з позовом до Сокирянського вищого професійного училища про стягнення 33113,42 грн. заборгованості за відпущений згідно видаткової накладної від 29.09.2011 року асфальт, в тому числі 28942,20 грн. основного боргу, 3179,26 грн. втрат від інфляційних, нарахованих з листопада 2017 року по листопад 2018 року та 991,96 грн. три відсотки річних, нарахованих за період з 01.11.2017 року по 22.12.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач у вересні 2011 року згідно видаткової накладної відпустив відповідачу асфальт в кількості 67,63 тон, проте останній за отриманий товар в повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого заборгував позивачу 28 942,20 грн основного боргу. Крім того, за неналежне виконання грошового зобовязання позивач нарахував відповідачу за період з листопада 2017 року по листопад 2018 року 3 179,26 грн. втрат від інфляційних, а також за період з 01.11.2017 року по 22.12.2018 року 991,96 грн. три відсотки річних.

Згідно витягу із протоколу передачі судової справи між суддями від 28.12.2018 року, позовну заяву передано на розгляд судді Ніколаєву М.І.

Ухвалою суду від 29.12.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для виправлення її недоліків.

Ухвалою від 23.01.2019 року відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.02.2019 року.

Ухвалою суду від 19.02.2019 року ухвалено розгляд справи 926/2518/18 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд справи в підготовчому засіданні на 13.03.2019 року.

Відповідач у відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що відносини сторін виникли на підставі договору № 32 від 28.09.2011 року, який діяв до 31.12.2011 року та за яким відповідачем здійснено усі розрахунки.

Крім того, 11.03.2019 року від відповідача надійшла заява про застосуванні строків позовної давності оскільки перебіг позовної давності згідно умов договору почався з 01.01.2012 року.

Ухвалою суду від 13.03.2019 року відкладено підготовче засідання на 26.03.2019 року.

26.03.2019 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою від 26.03.2019 року закрито підготовче провадження у справі № 926/2518/18 та призначено до розгляду по суті на 10 квітня 2019 року.

Сторони за правилами статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином у встановленому законом порядку.

У судове засідання 10.04.2019 року представник позивача не зявився, що не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Суд завершив встановлення обставин справи та перевірку їх доказами, представники відповідача виступили з заключним словом, заперечивши проти задоволення позову.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (звукозапис), а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, заслухавши представників відповідача, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до положень ст. 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На вимогу положень ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав є договори та інші правочини.

Як встановлено судовим слуханням та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, позивачем в порушення вимог ст. 74, 76-79 ГПК України не надано суду примірник накладної від 29.09.2011 року, тож не доведено наявності між сторонами цивільно-правових зобовязань та не підтверджено факт здійснення поставки асфальту відповідачу.

За наведених вище обставин позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки не підтверджені доказами у справі. Крім того, позивачем не доведено достовірними та достатніми доказами обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, в силу чого у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд вказує наступне.

Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно, якщо у задоволенні позову слід відмовити з підстав його необґрунтованості, суд не застосовує позовну давність.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 194, 196, 219. 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Дочірнього підприємства Чернівецький облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України до Сокирянського вищого професійного училища м.Сокиряни про стягнення 33113, 42 грн. відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 18 квітня 2019 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції або, відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до суду, що прийняв оскаржуване рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.І.Ніколаєв