СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2019 р. Справа №917/1247/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі судового засідання Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, посв. №000273 від 03.09.2018, дов. від 16.04.2019,

відповідача ОСОБА_2, посв. №561 від 29.11.2016, дов. від 06.03.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лай-Спеції» (вх.№859П/1 від 18.03.2019) на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.02.2019 (м. Полтава, суддя Білоусов С.М., повний текст рішення складено 18.02.2019) у справі №917/1247/18,

за позовом Спільного українсько-німецького ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лай-Спеції», м. Київ,

до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Нова пошта», м. Полтава,

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

До Господарського суду Полтавської області було надано позов Спільного українсько-німецького ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лай Спеції» до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про стягнення 550754,42 грн. шкоди, завданої втратою прийнятого до перевезення товару.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що відповідачем був втрачений вантаж, прийнятий від позивача на виконання договору №212159 від 08.06.2018 про надання послуг з організації перевезення відправлень, внаслідок чого позивач нарахував збитки в сумі 550754,42 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.02.2019 у позові відмовлено повністю.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 07.02.2019 по справі №917/1247/18 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в розмірі 8316,16 грн та зі сплати судового збору за подачу апеляційну скаргу в розмірі 12474,24 грн.

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач зазначає, що укладений між сторонами договір є договором транспортного експедирування, а не договором перевезення, що підтверджується його предметом та умовами, а також обставинами виконання, а отже саме на відповідача покладається обовязок складання товарно-транспортних накладних, правильного їх заповнення. Належним доказом вартості переданого для відправки вантажу, а отже розміру завданих збитків апелянт зазначає підписану між продавцем та покупцем специфікацію №38 від 22.08.2018 до договору поставки, укладеного між СП ТОВ «Лай-Спеції» та ФГ «Світ мяса».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 10.04.2019; призначено справу до розгляду на 17.04.2019.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3658 від 10.04.2019), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Полтавської області від 07.02.2019 у справі №917/1247/18 без змін. Зокрема, відповідач зазначає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача вартості втраченого вантажу в сумі 550754,42 є необґрунтованою, оскільки вказана сума не відповідає оголошеній відправником у експрес-накладній №7488 вартості вантажу (1000 грн) та не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.

Представник позивача в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 17.04.2019 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення суду залишити в силі.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом норм права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

08.06.2018 між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» (експедитором) та Спільним українсько - німецьким ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лай - Спеції» (замовником) укладено договір про надання послуг з організації перевезення відправлень №212159 (договір) (а.с. 11-16).

Відповідно до п. 2.1 договору експедитор зобов'язаний за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов'язаних із організацією перевезення відправлення, а замовник зобов'язаний їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором.

Пунктом 2.5 зазначеного договору передбачено, що прийняття експедитором відправлення для перевезення оформляється експрес-накладною, у якій зазначаються, зокрема: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена вартість відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, вартість послуг експедитора.

Згідно з п. 3.3.2 договору, замовник зобов'язаний відповідно до вимог експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов'язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній.

Згідно з п. 3.3.3 договору, замовник зобов'язаний повідомити експедитору інформацію про вміст відправлення, наданого для організації перевезення відправлення, на підставі відповідної експрес-накладної.

23.08.2018 позивач на виконання даного договору за експрес-накладною №7488 (а.с.17) передав відповідачу для перевезення до м. Мукачево, відділення ТОВ «Нова пошта» №1 вул. Кооперативна, 4, одержувачу ФГ «Світ м'яса» відправлення, а саме: кількість місць - 1, фактична вага - 612 кг, оголошена вартість - 1 000,00 грн., повний опис відправлення - спеції.

Як вказує позивач у позовній заяві, вантаж згідно вказаної експрес-накладної №7488 відповідачем було втрачено. Відомості про його місцезнаходження відсутні.

04.09.2018 позивач направив відповідачу претензію (вих.№3185-02/09 від 04.09.2018) з вимогою відшкодувати збитки в розмірі 550754,42 грн., завдані внаслідок втрати переданого до перевезення товару. Зазначена претензія була залишена без розгляду, в звязку з її невідповідністю формі, встановленої ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Нова пошта».

12.09.2018 позивач предявив відповідачу нову претензію за формою, встановленою останнім, з вимогою відшкодувати вартість втраченого вантажу в розмірі 550754,42 грн.

Листом від 18.09.2018 за №16668 відповідач повідомив позивачу, що компенсує йому лише суму оголошеної вартості товару у розмірі 1000,00 грн. відповідно до умов п. 6.2.2 договору. А щодо відшкодування збитків в розмірі дійсної вартості втраченого товару в сумі 550754,42 грн. відповідач відмовив позивачу.

У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 550754,42 грн. шкоди, заподіяної втратою вантажу прийнятого до перевезення товару.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено розміру збитків на суму 550754,42 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Частинами 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Укладений між сторонами договір про надання послуг з організації перевезення відправлень від 08.06.2018 №212159 за своєю правовою природою є договором перевезення.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 314 Господарського кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ст. 308 зазначеного Кодексу, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Пунктом 136 Статуту автомобільного транспорту УРСР (чинного на даний час) передбачено, що автотранспортне підприємство, або організація відшкодовують збитки, заподіяні при перевезенні вантажів у таких розмірах: в) за втрату вантажу, зданого до перевезення з оголошеною цінністю, -в розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона нижча його справжньої вартості.

Таким чином, основними умовами для визначення розміру майнової відповідальності перевізника є: встановлення факту передачі для перевезення індивідуально визначеного вантажу; визначення за наданими доказами розміру фактичної вартості вантажу.

Пунктом 11.8. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, визначено, що у випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж.

З матеріалів справи встановлено, що у експрес-накладній №7488 від 23.08.2018 позивач у відповідних графах зазначив наступну інформацію про відправлення: «кількість місць - 1», «фактична вага - 612 кг», «оголошена вартість - 1000 грн». При цьому, графу «контрольна вага» позивач залишив незаповненою, а в графі «повний опис відправлення» вказав «спеції» без зазначення вмісту відправлення. У графі «документи, що супроводжують відправлення» нічого позивачем не було вказано. У графі «Додаткова інформація про відправлення» також нічого не зазначено.

Отже вказана експрес-накладна за якою прийнятий вантаж до перевезення, не містить ознак товарно-транспортної накладної, яка є обов'язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом, відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» та Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.19997 №363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568.

Зважаючи на викладене, позивач не виконав власний обов'язок як відправник надати перевізнику конкретизований опис вантажу, та як наслідок свідомо позбавив себе можливості доказування розміру фактичного збитку.

Відповідно до п. 47 Статуту автомобільного транспорту УРСР, вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних ними в товарно-транспортних документах.

У відповідності до вимог пп. 3.3.2, 3.3.3 п. 3.3 договору, саме на позивача покладено обов'язок чітко та правильно заповнити експрес-накладну на кожне окреме відправлення (заповнити всі обов'язкові поля, зазначити достовірну інформацію, засвідчити її підписом) та надати заповнену та підписану експрес-накладну експедитору.

Тобто, вказаними пунктами договору сторони встановили, що відправник зобов'язаний внести до експрес-накладної достовірну інформацію про відправлення у т.ч. його повний опис та оголошену вартість.

За вказаних обставин, зазначена позивачем у Експрес-накладній №7488 від 23.08.2018 інформація про відправлення, а саме: опис вантажу - «спеції» та оголошена вартість відправлення - « 1000 грн.» є достовірною та повністю відповідає дійсній вартості вантажу, який надано для перевезення.

Зважаючи на викладене, вимога позивача щодо стягнення з відповідача вартості втраченого вантажу в сумі 550754,42 грн. є необґрунтованою, оскільки вказана сума не відповідає оголошеній відправником у Експрес-накладній №7488 вартості вантажу (1000,00 грн.) та не підтверджена жодним доказом.

Позивач на підтвердження своїх вимог надав суду договір №ДГ-ЛС 00012 від 01.10.2014, укладений між СП ТОВ «Лай Спеції» та ФГ «Світ мяса», специфікацію №38 від 22.08.2018 додаток №38 до вищевказаного договору, видаткову накладну від 23.08.2018 року № 2498, податкову накладну № 257 від 23.08.2018 року як доказ понесення збитків внаслідок втрати вантажу.

Зокрема, згідно специфікації №38 до договору та видатковій накладній зазначено про наступну партію товару: еверфреш, препарат спецій для молочних сосисок, цейлобінд, біндаль салямі, карніфлейвер. Разом з тим, при оформленні Експрес-накладної позивачем у відповідних графах вказано, що вмістом вантажу є «спеції» оголошеною вартістю « 1000 грн», без зазначення конкретного змісту відправлення (найменування, кількість одиниць, тощо), що не дозволяє ідентифікувати індивідуальні характеристики вантажу, прийнятого відповідачем.

Крім того, договір №ДГ-ЛС 00012 від 01.10.2014 та видаткова накладна №2498 від 23.08.2018, які позивач надає для встановлення фактичної вартості вантажу, не є тристоронніми, не містять умов про здійснення поставки вказаного товару за участю відповідача та не встановлюють прямого звязку між даними господарськими відносинами і відправленням вантажу за Експерес-накладною №7488.

Враховуючи все вищевказане, позивачем не доведено розміру збитків на суму 550754,42 грн.

У п. 6.2.2 договору сторони дійшли згоди про те, що у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора експедитор повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (але не більше від фактичної вартості відправлення) та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною; у разі повної компенсації за пошкодження відправлення замовник повертає експедитору відправлення, за яке було отримано компенсацію.

Відповідач у відповіді на претензію визнав факт втрати вантажу та повідомив про компенсацію суми оголошеної вартості у розмірі 1 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, відповідач відшкодував 1000,00 грн - оголошеної вартості вантажу, що підтверджується платіжним дорученням №НП-21117 від 19.09.2018 (а.с. 50).

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Наведені позивачем у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Полтавської області від 07.02.2019 у справі №917/1247/18 ухвалене з повним дослідженням обставин, які мають значення для справи, та правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Лай-Спеції» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 07.02.2019 у справі №917/1247/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян