УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

24.04.2019Справа №910/5301/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову і додані до неї матеріали,

Особи, які отримають статус:

Позивача: ОСОБА_1

Відповідача-1: ОСОБА_2

Відповідача-2: ОСОБА_3

Третьої особи-1: Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

Третьої особи-2: Державний реєстратор ДП «Київоблреклама» Кашніков Руслан Едуардович

Третьої особи-3: Державний реєстратор КП «Правочин» Мартинівської сільської Ради Пулинського району Житомирської області Панченко Юлія Олександрівна

представники учасників справи: не викликались

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 квітня 2019 року звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, проводити будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ДАН-АВТО» ідентифікаційний код 39873573.

Вказана Заява мотивована наступним.

Згідно Протоколу №23/09-15 Загальних зборів учасників Товариства, договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 22.09.2015 року, ОСОБА_1 став єдиним засновником і власником ТОВ «ЛК «ДАН-АВТО». Згідно Протоколу №12/10-15 від 12.10.2015 року, Наказу від 13.10.2015 року ОСОБА_1 був призначений директором.

В подальшому, з сайту Міністерства юстиції України ОСОБА_1 стало відомо про те, що згідно даних реєстру останній не є засновником та директором підприємства.

Як зазначає заявник, спочатку учасником (власником 100% корпоративних прав) стала ОСОБА_2 на підставі підробленого рішення №23/11/-18 від 23 листопада 2018 року та Акту прийому-передачі частки в статутному капіталі ТОВ ДАН-АВТО» в розмірі 100% від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, справжність підпису на яких посвідчена ПН КМНО ОСОБА_6, зареєстровані в реєстрі за №8997, 8998.

Заявником зазначено, що продовжуючи свої незаконні дії ОСОБА_2 достеменно знаючи про підробку документів - протоколу, акту прийому-передачі та статуту Товариства, а також печатки Товариства, проводить відчуження 100% корпоративних прав в Товаристві на користь ОСОБА_3 та проводить зміну керівника з ОСОБА_1 на ОСОБА_3

Відповідні зміни в реєстр вносить реєстратор ДП «Правочин» Мартинівської сільської Ради Пулинського району Житомирської області Панченко Юлія Олександрівна.

Так, дії відповідача 1 - ОСОБА_2, що полягають в підробці правочину спрямовані на заволодіння майном позивача, а відповідно є очевидним, що дії ОСОБА_2 будуть спрямовані на протиправне утримання корпоративних прав, в тому числі шляхом їх подальшого відчуження на інших осіб.

Вказане підтверджується діями ОСОБА_2, яка достеменно знаючи про підробку документів - протоколу, акту прийому-передачі та статуту Товариства, а також печатки Товариства, 27.12.2018 року проводить відчуження 100% корпоративних прав в Товаристві на користь ОСОБА_3 та проводить зміну керівника з ОСОБА_1 на ОСОБА_3

Вказане, на думку заявника, свідчить про об'єктивно існуючу імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

За змістом п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову та надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з тим, положеннями частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

З поданої до суду заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_1 готується до подання позову про застосування наслідків нікчемного правочину, вчиненим шляхом підробки - акту прийому-передачі корпоративних прав, внаслідок використання якого з власності ОСОБА_1 протиправно вибуло 100% корпоративних прав у ТОВ «Лізингова компанія «ДАН-АВТО». Позовними вимогами, що будуть заявлені є:

1. Застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування всіх реєстраційних дій щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Дан-Авто», , які проводились у період з 28.11.2018 по 28.12.2018 включно, а саме:

- Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах; 28.11.2; Кашніков Руслан Едуардович; Державне підприємство «Київоблреклама»; зміна складу або інформації про засновників;

- Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах; 28.11.2; Кашніков Руслан Едуардович; Державне підприємство «Київоблреклама»; зміна складу або інформації про засновників;

- Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 29.12.2; Панченко Юлія Олександрівна; КП «Правочин» Мартенівської сільської Ради Пулинського району Житомирської області; інші зміни;

- Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах; 28.11.2; Панченко Юлія Олександрівна; КП «Правочин» Мартенівської сільської Ради Пулинського району Житомирської області; зміна складу або інформації про засновників;

- Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах; 29.12.2; Панченко Юлія Олександрівна; КП «Правочин» Мартенівської сільської Ради Пулинського району Житомирської області; зміна керівника юридичної особи.

Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у статті 25 встановлює вичерпні підстави проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій, однією із таких підстав для проведення державної реєстрації є закріплений пунктом другим частини 1 статті 25, а саме: судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» підставою для проведення державної реєстрації визначено - судові рішення, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також, що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо: заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій.

Відтак, у разі визнання судом вказаних Заявником у поданій до суду заяві реєстраційних дій, як таких, що проведені з порушенням вимог закону або на підставі правочину, який, в свою чергу, може бути визнаний судом недійсним, такий запис підлягає скасуванню на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, вказані у поданій до суду заяві про забезпечення позову заходи, в розумінні приписів частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.

Також суд зазначає, що обрані Заявником заходи до забезпечення позову не є співмірними з одним із основних принципів господарського судочинства - змагальності сторін, закріпленого у п.4 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи те, що заявник просить суд заборонити вчиняти дії фактично всім суб'єктам реєстраційних дій, зокрема: державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, комісіям, технічним адміністраторам Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації.

Крім того, заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Разом з тим, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з статтею 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази, до яких належать і документи, подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктом 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинний від 01.09.2003) встановлено, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Як вбачається з додатків до заяви про забезпечення позову в якості «доказів» заявником додано ксерокопії документів, які не є засвідченими у встановленому законом порядку (засвідчення копій, відповідно до п.5.27 ДСТУ 4163-2003, не було здійснено).

Таким чином, додані до заяви документи, суд не може вважати належними та допустимими доказами, в розумінні статті 91 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вказана заява, суд відмовляє в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 137, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

3. Дана ухвала може бути оскаржена відповідно до статті 255 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Є. Блажівська