ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. Справа№ 910/6980/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" - Бондаренко М.Г., адвокат, довіреність № 60 від 03.01.19;

від третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Край" - Завірюха М.І., адвокат, ордер №274457 від 13.03.19;

від третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Край-3" - представник не прибув;

від третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Сотнікова І.В., адвокат, довіреність № 27-13/19 від 02.01.19;

від третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Край Проперті" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/6980/17 (суддя Сташків Р.Б., повний текст складено - 05.11.2018) за позовом Дочірнього підприємства "Край Проперті" до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: публічного акціонерного товариства "Український професійний банк", товариства з обмеженою відповідальністю "Край", товариства з обмеженою відповідальністю "Край-3", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", про визнання поруки такою, що припинена.

Встановив наступне.

Дочірнє підприємство "Край Проперті" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика" про визнання поруки за договором поруки №48-1 від 26.06.2008 такою, що припинена.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 в позові відмовлено. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 залишено без змін.

Верховний Суд постановою від 18.04.2018 скасував вищезазначені постанову Київського апеляційного господарського суду та рішення Господарського суду міста Києва, а справу №910/6980/17 було передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За новим розглядом рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/6980/17 у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є належним кредитором позивача, з огляду на нікчемність правочину - договору відступлення прав вимоги від 28.05.2015, який не породжує жодних юридичних наслідків.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, позивачем не доведено порушення, невизнання чи оспорювання його прав відповідачем, враховуючи, що кредитором за Кредитним договором та договором поруки є Банк, та відповідні зміни до Кредитного договору щодо зміни строку дії траншевої кредитної лінії вносилися Банком та позичальником.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/6980/17 скасувати та прийняти нове - про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що без його згоди, як поручителя, сторони договору про відкриття траншевої кредитної лінії №48 уклали додатковий договір про внесення змін до договору про відкриття траншевої кредитної лінії, що призвело до збільшення періоду нарахування підвищеної відсоткової ставки та, відповідно, до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Крім того, за доводами скаржника, відповідачем не пред'являлась вимога до позивача, як поручителя, про виконання ним зобов'язань за договором поруки в установлений для цього строк, тобто в межах строку дії договору поруки та протягом шести місяців з моменту настання строку повернення кредитних коштів.

Також, скаржник вказує, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке впливає на права та інтереси особи, що не була залучена до участі у справі - товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс".

Представник третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Край" в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу позивача.

Представники третіх осіб - публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Позивач (апелянт), відповідач та треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю "Край-3" та товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; ухвала суду про відкладення була направлена за адресами офіційного місцезнаходження вказаних осіб.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від відповідача та третіх осіб - товариства з обмеженою відповідальністю "Край-3" та товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" до суду не надійшло.

В свою чергу, від апелянта - Дочірнього підприємства "Край Проперті" до суду надійшло клопотання про відкладення слухання справи, яке мотивоване тим, що в.о. генерального директора скаржника перебуває у відпустці та відповідно не має змоги бути присутнім у даному судовому засіданні.

Дослідивши обставини, заявленого клопотання, колегією суддів відмовляється у його задоволенні, оскільки позивачем у справі є підприємство, а не окремий його представник, в свою чергу, Господарським процесуальним кодексом України передбачена участь у судовому процесі через представника, що надає можливість направити в судове засідання іншу уповноважену належним чином на те особу.

Період відпустки за наказом, виданим в.о. Генерального директора ОСОБА_7, починається з 15.04.2019 (з дати, на яку було призначено дане судове засідання). Видано наказ - 12.04.2019. Того ж дня датовано клопотання про відкладення.

Отже, рішення про відпустку з дня призначеного судового засідання було прийнято свідомо.

За таких умов, керівник бажаючи, щоб представник підприємства приймав участь в судовому засіданні, мав можливість її забезпечити, або шляхом взяття відпустки з дати після засідання, або уповноваживши іншого представника.

При цьому, слід зазначити, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, чи клопотання цих осіб про відкладення розгляду справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Враховуючи те, що неявка представника скаржника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, з огляду на наявність викладеної позиції апелянта, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між відкритим акціонерним товариством "Український професійний банк" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"), як Банком, та товариством з обмеженою відповідальністю "Край", як Позичальником, 26.06.2008 було укладено договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 48 (далі - Кредитний договір), за умовами якого Банк зобов'язався відкрити Позичальнику мультивалютну траншеву відкличну кредитну лінію з встановленням лімітів у наступних валютах: 30000000 грн.; 2035000 дол. США; 1200000,00 євро терміном до 24.06.2010.

Пунктом 1.2 Кредитного договору сторони погодили, що зобов'язання Банку щодо надання кредитів та зобов'язання Позичальника щодо повернення кредитів та сплати процентів, а також інші права та зобов'язання сторін, передбачені цим договором, виникають з дати укладення сторонами додаткових договорів про надання кредитів, які є невід'ємними частинами цього договору, в сумах, зазначених у таких додаткових договорах. Строк користування кожним окремим кредитом у межах загальної суми, встановленої п. 1.1 цього договору, визначається додатковими договорами, але не пізніше строку, встановленого п. 1.1 цього договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Позивачем, як Поручителем, та відкритим акціонерним товариством "Український професійний банк" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"), як Банком, 26.06.2008 було укладено договір поруки № 48-1, за умовами п. 1.2 якого Поручитель взяв на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати перед Банком, як солідарний боржник, за Кредитним договором, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Договору поруки в разі повного або часткового невиконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, в передбачені Кредитним договором строки, Банк має право задовольнити свої вимоги за рахунок грошових коштів Поручителів, а у разі їх недостатності - звернути стягнення на інше майно та цінності Поручителів в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Між Банком та товариством з обмеженою відповідальністю "Край", як Позичальником, 17.03.2015 було укладено додатковий договір про внесення змін до додаткових договорів від 26.06.2008, 09.07.2008, 23.07.2008, 26.06.2008, 26.12.2008 до кредитного договору, в якому сторони дійшли згоди про внесення змін до п. 1, 3 та 9 додаткових договорів щодо строку повернення конкретно визначеного умовами додаткових договорів траншу, а саме цифри: "17.03.2015" замінили на "17.04.2015".

Також, 17.04.2015 укладено аналогічний додатковий договір про внесення змін до вказаних додаткових договорів, згідно з умовами якого строк повернення конкретно визначеного траншу було продовжено до 15.05.2015.

При цьому, строк, визначений у п. 1.1 Кредитного договору, з укладенням вищевказаних додаткових договорів про внесення змін до додаткових договорів від 26.06.2008, 09.07.2008, 23.07.2008, 26.06.2008, 26.12.2008 до Кредитного договору від 17.03.2015 та від 17.04.2015 не змінювався.

Надалі, сторонами кредитного договору 17.03.2015 укладено додатковий договір до кредитного договору, яким сторони визначили такий строк дії траншевої кредитної лінії до 16.03.2016.

У відповідності до внесених додатковими договорами змін до Кредитного договору, сторонами укладались відповідні додаткові договори до договору поруки.

Між публічним акціонерним товариством "Український професійний банк", як первісним кредитором, та товариством з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС", як новим кредитором, 28.05.2015 укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої права вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "Край", а Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за відступлення права грошової вимоги кошти у сумі, визначеній в п. 5 цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги Первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії від 26.06.2008 № 48 з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього, Договором застави майна від 22.04.2013 № 48-14, Договором застави майна від 22.04.2015 № 48-15, Договором застави майна від 25.01.2013 № 703-4.

Надалі, 02.07.2015 між ТОВ "ФК Аурум Фінанс", як Первісним кредитором, та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика", як Новим кредитором, було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає, а новий кредитор у повному обсязі набуває право вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "Край" за вищевказаними Кредитним договором та Договорами застави майна.

Предметом даного спору є вимоги позивача (поручителя за договором поруки) до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика" (новий кредитор) про визнання поруки за договором поруки №48-1 від 26.06.2008 такою, що припинена.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 17.03.2015 без його згоди, як поручителя, сторони договору про відкриття траншевої кредитної лінії №48 уклали додатковий договір про внесення змін до договору про відкриття траншевої кредитної лінії, де погодили змінити строк дії кредитного договору та термін повернення наданих траншів, чим зменшили строк виконання зобов'язань за спірним кредитним договором на 11 місяців, тобто, фактично скоротили термін повернення кредитних коштів, що призвело до збільшення періоду нарахування підвищеної відсоткової ставки та, відповідно, до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Крім того, за доводами позивача, відповідачем не пред'являлась вимога до позивача, як поручителя, про виконання ним зобов'язань за договором поруки в установлений для цього строк, тобто в межах строку дії договору поруки та протягом шести місяців з моменту настання строку повернення кредитних коштів.

Місцевий господарський суд ухвалюючи за результатом нового розгляду даної справи рішення про відмову у задоволенні позову виходив з того, що відповідач не є належним кредитором позивача, з огляду на нікчемність правочину - договору відступлення прав вимоги від 28.05.2015, який не породжує жодних юридичних наслідків.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, позивачем не доведено порушення, невизнання чи оспорювання його прав відповідачем, враховуючи, що кредитором за Кредитним договором та договором поруки є Банк, та відповідні зміни до Кредитного договору щодо зміни строку дії траншевої кредитної лінії вносилися Банком та позичальником.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Як вже було вказано, між публічним акціонерним товариством "Український професійний банк", як первісним кредитором, та товариством з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС", як новим кредитором, 28.05.2015 укладено Договір про відступлення прав вимоги відповідно до умов якого Банк відступив (передав) ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" належні йому майнові права за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 48 від 26.06.2008 р.. Одночасно з відступленням права вимоги за Кредитним договором відбулось відступлення прав за договорами забезпечення.

Постановою Правління Національного банку України від 28 травин 2015 року № 348 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних", Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних (далі за текстом - Постанова № 348).

Винесенню вказаної постанови передувало ухвалення Правлінням Національного банку України Постанови від 30 квітня 2015 року № 293/БТ "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку", відповідно до якої було установлено цілий ряд обмежень у здійсненні діяльності вказаного Банку, запроваджено особливий режим контролю за його діяльністто та призначено куратора Національного банку України.

На підставі цієї Постанови Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 28.05.2015 р. №107 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УПБ".

Даним рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 р. по 28.08.2015 р. (включно). Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "УПБ" було призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Л.О.

За наслідком запровадження у ПАТ "УПБ" тимчасової адміністрації та на виконання своїх обов'язків, передбачених ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", п. 1.18. Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 р. № 2 "Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 р. за № 1581/21893, уповноваженою особою Фонду, наказом № 26/ТА від 29.05.2015 p., було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "УПБ", якою було здійснено перевірку усіх правочинів (договорів), укладених Банком з іншими контрагентами протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації.

Метою проведення такої перевірки було виявлення правочинів, у тому числі тих, які сприяли настанню негативних для неплатоспроможного банку наслідків, забезпечували виведення кредиторами та пов'язаними особами банку коштів з неплатоспроможного банку, та в подальшому унеможливили виконання цим банком зобов 'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Під час здійснення перевірки було виявлено, що Договір про відступлення прав вимоги 28.05.2015 є нікчемним, оскільки при укладені даного договору було допущено ряд порушень норм чинного законодавства України, обмежень, встановлених Національним банком України, до того ж, було встановлено, що такий правочин має ознаки нікчемності, визначені частиною 3 статті 38 Закону №4452-VI, оскільки має безоплатний характер, шо зумовило неможливість виконання Банком зобов'язань перед іншими кредиторами та направлений на позачергове задоволення вимог одного з кредиторів неплатоспроможного банку.

Результати роботи комісії було оформлено відповідним Протоколом №5 від 30.06.2015 р. (т.3, а.с. 57-62). Даний протокол було затверджено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "УПБ" Пантіною Л.О. 30 червня 2015 року.

Виявлені ознаки нікчемності правочину були зафіксовані у Наказі Уповноваженої особи Фонду від 16 липня 2015 року №78/ТА.

На виконання вимог ст. 38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012 p. ПАТ "УПБ" направило на адресу Позичальника, Поручителів та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" повідомлення про нікчемність правочину з вимогою відновити погашення кредитних платежів саме на користь Банку (т.3, а.с. 76-81, разом з доказами отримання вказаних повідомлень).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Спеціальним законом у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Щодо наявності ознак нікчемності правочину, визначених у п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції яка діяла на час укладення Договору про відступлення прав вимоги від 28.05.2015) визначено як підставу нікчемності правочину те, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Розрахунки за Договором про відступлення прав вимоги мали проводитися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" №, відкритого у ПАТ "УПБ" на транзитний рахунок №0002, відкритий також у ПАТ "УПБ".

Позитивний залишок на поточному рахунку ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" № утворився внаслідок здійснення штучної транзакції з переоформлення заборгованості на рахунках банку з рахунку пов'язаної з банком юридичної особи, за Договором про залучення фінансових активів.

Ці кошти обліковувалися на депозитному рахунку пов'язаної з Банком юридичної особи, яка більш ніж 8 років була клієнтом ПАТ "УПБ" (що підтверджується випискою по рахунку ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС", яка наявна в матеріалах справи), отже такі кошти не можна вважати високоліквідними.

Вказані кошти було розміщено ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" на його депозитний рахунок, відкритий згідно Договору строкового банківського вкладу "Депозитна лінія "Гнучка" №245 від 20.05.2015 р.

Транзакцію з перенесення обліку грошового зобов'язання в балансі банку з депозитного рахунку ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" на його поточний рахунок № було здійснено 25.05.2015 р.

При цьому, під час здійснення усіх цих коригувань, у самого банку - платника був недостатній залишок коштів на рахунку, що унеможливлювало проведення таких операцій (належні та допустимі докази наявні в матеріалах справи, зокрема - Довідки, видані Національним банком України про стан кореспондентського рахунку ПАТ "УПБ").

Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року № 280, за дебетом балансового рахунку 1200 "Кореспондентський рахунок банку в Національному банку України" проводяться суми коштів, які надходять на користь банку та його клієнтів, за кредитом рахунку проводяться суми коштів, які списуються Національним банком України за дорученням банку - власника рахунку за власними операціями, операціями його клієнтів.

На кореспондентському рахунку відображаються фактичні надходження і видатки грошових коштів з/на рахунок Банку, це означає, що всі кошти, які надходить па користь Банку та його клієнтів зараховуються на кореспондентський рахунок Банку в Національному Банку України, а для обліку коштів, які надходять на користь клієнтів, Банк відкриває на своєму балансі аналітичні рахунки балансових рахунків (поточні рахунки) тощо.

Відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

З аналізу вказаної норми вбачається, що у банківській системі кошти клієнтів обліковуються як запис, однак, за відсутності коштів у банку платника, такі копии не можуть перераховуватись на будь-який інший рахунок.

Так, в силу приписів Інструкції, затвердженої Постановою НБУ "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" від 21.01.2004 р. № 22, безготівкові розрахунки це - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, внесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Преамбулою цієї ж Інструкції визначено, що розрахунковий документ - це документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

В свою чергу, платіжне доручення це - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Так, з метою перерахування коштів зі свого поточного рахунку на рахунок ПАТ "УПБ" в рахунок оплати за договором відступлення ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" було оформлено платіжне доручення № 82 від 28.05.2015 р.

Натомість п. 1.12 Інструкції визначений алгоритм дій банку у разі неможливості виконання платіжного доручення клієнта через відсутність коштів на кореспондентському рахунку.

Таким чином, визначено, що за відсутності коштів на кореспондентському рахунку банку платіжне доручення клієнтів не виконується.

Так, станом на 28.05.2015 р. залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ "УПБ" складав 291 732,91 грн.

Отже, за відсутності коштів на кореспондентському рахунку, ПАТ "УПБ" не мало можливості виконати платіжне доручення № 82 від 28.05.2015 р. з перерахування коштів та власне перерахувати такі кошти.

Таким чином, фактично кошти до банку не надходили, натомість відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов'язань.

Щодо застосування положень Постанови Національного банку України №293/БТ від 30.04.2015 р. "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку", слід зазначити наступне.

Положення даної постанови містили чітку заборону на проведення розрахунків у порядку іншому, аніж через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України (п. 6 Постанови).

Положення статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (редакція якої діяла на момент прийняття такої постанови), встановлюють, що Національний банк України має право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Тобто, заборона проведення розрахунків через консолідований кореспондентський рахунок та заборона використання прямих кореспондентських рахунків не є тотожними поняттями.

Поняття консолідованого кореспондентського рахунку закріплено в Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, що затверджена Постановою Національного банку України від 16.08.2006 р. № 320.

Так, консолідований кореспондентський рахунок - кореспондентський рахунок, що відкритий у Національному банку і на якому об'єднані кошти банку та його філій для роботи банку у системі електронних платежів, тобто, саме з цього рахунку мали б списуватись кошти під час проведення транзакцій з перерахування коштів, з рахунків клієнтів банку, і саме на цьому рахунку кошти мали б відображатись, у разі їх реального переведення.

Для відображення коштів на кореспондентському рахунку ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" мало здійснити перерахування коштів з власного поточного рахунку, в будь - якому іншому банку та лише тоді ПАТ "УПБ" отримало високоліквідні кошти, що могли бути направлені на задоволення кредиторських вимог.

Наведене підтверджуються і змістом самої Постанови, пунктом 5 якої встановлено заборону використовувати прямі кореспондентські рахунки (даний пункт стосується міжбанківських операцій), в свою чергу, пунктом 6 регулятор фактично зобов'язав банк зздійснювати будь-які розрахунки виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Враховуючи, що достатнього залишку коштів на кореспондентську рахунку ПАТ "УПБ" не було і фактично провести транзакцію з оплати Договору про відступлення прав вимоги було неможливо, Банк, всупереч положень постанови № 293/БТ, здійснив штучну транзакцію з перенесення обліку коштів з рахунку ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" на, зазначений у Договорі про відступлення прав вимоги, рахунок.

Таким чином, укладений Банком договір відступлення права вимоги має ознаки нікчемності, визначені у п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у редакції яка діяла на час укладення Договору про відступлення прав вимоги від 28.05.2015 (банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог).

Щодо наявності ознак нікчемності правочину, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції яка діяла на час укладення Договору про відступлення прав вимоги від 28.05.2015) встановлено, що правочнн неплатоспроможного банку є нікчемним якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Як зазначалося вище, Постановою № 293 ПАТ "УПБ" було віднесено до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю.

Положеннями статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, шо проблемний банк зобов'язаний у строк до семи днів повідомити Національний банк Укроти про заходи, які він вживатиме з метою приведення своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, та на вимогу Національного банку України повідомляти його про хід виконання цих заходів.

Згідно з приписам п. 12.5. Розділу II Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 р. № 346, Банк (філія іноземного банку) подає у строк, визначений статгею 75 Закону про банки: заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства; план фінансового оздоровлення, розроблений та затверджений згідно з вимогами, викладеними в розділі IV цього Положення, якщо віднесення банку до категорії проблемних пов'язане з погіршенням фінансового стану банку.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3. Глави 2 Розділу IV вказаного Положення, план фінансового оздоровлення банку має передбачати комплекс заходів окремого банку, спрямованих на поліпшення його фінансового стану, а також на усунення порушень, причин і умов, що призвели до погіршення фінансового стану та має включати, у тому числі заходи щодо покращення фінансовано стану з визначенням кількісних та/або якісних показників діяльності банку та строки їх виконання.

При цьому, прогнозні кількісні показники мають відображати: дотримання обов'язкових економічних нормативів; підвищення рівня капіталізації банку (програма капіталізації); підвищення рівня ліквідності; покращення якості активів.

Відповідно до положень статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" фінансове оздоровлення банку - відновлення платоспроможності банку та приведення фінансових показників його діяльності у відповідність із вимогами Національного банку України.

Разом з тим, під поняттям платоспроможності законодавець розуміє - спроможність банку виконати законні вимоги кредиторів. При цьому, платоспроможність банку характеризується рівнем забезпеченості фінансових зобов'язань банку власним капіталом (ліквідними активами). Неплатоспроможність банку визначається як його неспроможність протягом одного місяця в повному обсязі виконати законні вимоги кредиторів через відсутність коштів або зменшення розміру капіталу банку до суми, що становить менше третини суми, встановленої Національним банком як мінімально необхідної.

Пунктом 1.1. Глави 1 Розділу V Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 р. № 368, визначено, що ліквідність банку - це здатність банку забезпечити своєчасне виконання своїх грошових зобов'язань, яка визначається збалансованістю між строками і сумами погашення розміщених активів та строками і сумами виконання зобов'язань банку, а також строками та сумами інших джерел і напрямів використання коштів (надання кредитів, інші витрати).

Як вбачається зі змісту Постанови Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 р. "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних", однією з підстав віднесення банку до категорії неплатоспроможних стало те, що на момент прийняття такої постанови обсяг високоліквідних коштів (готівка та кошти на кореспондентському рахунку в Національному банку України) значно зменшився, що унеможливлювало виконання зобов'язань Банку перед його кредиторами.

Відповідно до п. 2.2. Глави 2 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 р. № 368, високоліквідними коштами (тобто коштами, якими в подальшому реально можливо здійснювати погашення грошових зобов'язань) є: готівкові кошти (кошти, що перебувають у касі банку), і безготівкові кошти, що обліковуються на кореспондентському рахунку, відкритому в Національному банку України.

Враховуючи, шо за наслідком укладення між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" Договору про відступлення прав вимоги, кошти не були відображені ані на кореспондентському рахунку, ані у касі банку - такі кошти не є високо ліквідними, а отже не можуть бути направлені на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" підставою віднесення проблемного банку до категорії неплатоспроможних є, у тому числі, невиконання банком протягом п'яти робочих днів поспіль двох і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами та/або встановлення фактів не відображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані банком у встановлений законодавством строк.

Так, за наслідком дій з відчуження активів не було підвищено ані ліквідність, ані платоспроможність проблемного банку, що зумовило віднесення Банку до категорії неплатоспроможних, тобто, підставою неплатоспроможності Банку, стало, у тому числі, укладення між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" Договору про відступлення прав вимоги від 28.05.2015.

Нормами спеціального Закону, зокрема п. 2 ч. 3 ст. 38 (у редакції яка діяла на час укладення Договору про відступлення прав вимоги від 28.05.2015) регламентовано нікчемність правочину у разі якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання (у даному випадку уклав уклав правочин), внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Враховуючи те, що уклавши з ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" Договір про відступлення прав вимоги Банк здійснив відчуження власних активів, що жодним чином не покращило його ліквідність та призвело до неплатоспроможності і неможливості виконання грошових зобов'язань перед іншими кредиторам в частині суми відступлення - такий правочин є нікчемним.

Щодо наявності ознак нікчемності правочину, визначених у п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", колегія суддів зазначає наступне.

Пункт 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції яка діяла на час укладення Договору про відступлення прав вимоги від 28.05.2015) регламентує, що правочин є нікчемним у разі, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування), майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Пункт 14.1.71 Податкового кодексу України, дає визначення поняттю звичайної ціни, за яким звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Згідно з пунктом 14.1.219. Податкового кодексу України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Ціна за відступлення, яку ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" повинно сплатити на користь Банку, згідно умов Договору про відступлення прав вимоги (п. 5 Договору відступлення), становить 5 000 000,00 грн., тоді як, сума майнових вимог Банку до Позичальника становить 2 248 285,81 доларів США та 2 225 073,98 Євро (еквівалент згідно курсу НБУ станом на дату відступлення становив 98 165 667,87 грн.).

Згідно з висновком суб'єкта оціночної діяльності ТОВ "Е.P.C.Т.Е.", що діє на підставі сертифікату Фонду державного майна України від 12.08.2014 р. № 16812/14, договору на проведення оцінки з ПАТ "УПБ", про вартість майна (що виступало забезпеченням виконання кредитних зобов'язань Позичальника) станом на 27.05.2015 р. ринкова вартість майнових прав за кредитною угодою складала 69 391 347,00 гри, (еквівалент згідно курсу НБУ становив 3 239 034,00 дол. США).

Таким чином, Банк, уклавши правочин відступлення права вимоги, здійснив відчуження майна (майнових прав), за ціною, що є значно нижчою від звичайної (більше ніж на 20%), що в свіою чергу є підставою нікчемності правочину.

Щодо наявності ознак нікчемності правочину, визначених у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", колегія суддів зазначає наступне.

Пункт 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції яка діяла на час укладення Договору про відступлення прав вимоги від 28.05.2015), як одну з ознак нікчемності правочину неплатоспроможного банку визначає наступну: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" є кредитором Банку за відповідними договорами, зокрема за Договором № 315-УОК на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 p., та Депозитним договором № 245 строкового банківського вкладу "Депозитна лінія "ГНУЧКА" від 20.05.2015 р.

На передодні укладення договору про відступлення на депозитному рахунку ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" відповідно до умов Депозитного договору № 245 обліковувався позитивний залишок.

За наслідком здійснення транзакцій з перенесення обліку грошового зобов'язання, запис про безготівкові кошти було перенесено з депозитного рахунку ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" на його поточний рахунок, з якого в подальшому і було здійснено транзакції в рахунок оплати Договору про відступлення прав вимоги.

Згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Положеннями статті 175 Господарського кодексу України, визначено, що майново - господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Таким чином, з урахуванням наведених вище приписів чинного законодавства, ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" є саме кредитором банку.

Разом з тим, проведення реальної оплати такого Договору не вбачалося можливим, оскільки Банк перебуваючи на межі неплатоспроможності не здійснював виконання зобов'язань перед клієнтами саме через відсутність у банка коштів, наслідком чого стало запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Зазначене знайшло своє відображення у Постанові Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 p., якою ПАТ "УПБ" було віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено у ньому тимчасову адміністрацію.

Так, вказаною Постановою Правління НБУ визначено, що ПАТ "УПБ" неспроможний своєчасно та в повному обсязі виконувати законні вимоги кредиторів через відсутність коштів.

В силу приписів положень статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредиторські вимоги юридичних осіб до неплатоспроможного банку задовольняються в межах ліквідаційної процедури в сьому чергу, з коштів, що отримані з реалізації майна неплатоспроможного банку.

З наведено вище слідує, що договір відступлення було укладено з метою надання ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" можливості позачергово задовольнити свої грошові вимоги, що зумовило зміну черговості задоволення вимог кредиторів за зобов'язаннями, що виникли до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку.

Наразі поняття надання переваг чи пільг певному кредитору неплатоспроможного банку імперативно закріплено лише в частині 8 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, під наданням переваг чи пільг окремим кредиторам розуміється укладення правочину (у тому числі договору), що спрямований на забезпечення виконання зобов'язань банку чи третьої особи перед окремим кредитором, що вчинений (укладений) до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, а також укладення правочину (у тому числі договору), що спричиняє чи може спричинити зміну черговості задоволення вимог кредиторів за зобов'язаннями, що виникли до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку.

ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС", будучи кредитором Банку за укладеними з ним Договором №315-УОК на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 p., та Депозитним договором № 245 від 20.05.2015 р. та розрахувавшись за Договором про відступлення прав вимоги з поточного рахунку ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС", відкритому в Банку, фактично, в рахунок погашення майнових вимог на суму більш ніж 10 000 000 грн. отримав право майнової вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "Край" за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії №48 від 26.0.6.2008р. та, відповідно, враховуючи віднесення Банку до категорії неплатоспроможних, отримав переваги щодо задоволення майнових вимог перед іншими кредиторами Банку, які (переваги) невстановлені для ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" законодавством чи внутрішніми документами Банку.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного у сукупності, договір про відступлення прав вимоги від 28.05.2015 є нікчемним в силу положень пунктів 1, 2, 3 та 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, яка діяла на час укладення вказаного Договору).

Нормами ст. 215, 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга стаггі 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (пункт 4 постанови).

Частиною 1 ст.236 Цивільного кодексу України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно вимог ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, договір про відступлення прав вимоги від 28.05.2015 з огляду на його нікчемність не створив для його сторін юридичних наслідків, окрім лише тих, що пов'язані з нікчемністю.

Як вже було вказано, 02.07.2015 між ТОВ "ФК Аурум Фінанс", як Первісним кредитором, та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика", як Новим кредитором, було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає, а новий кредитор у повному обсязі набуває право вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "Край" за вищевказаними Кредитним договором та Договорами застави майна.

Враховуючи те, що договір про відступлення прав вимоги від 28.05.2015 через свою нікчемність не створив для його сторін юридичних наслідків, наступне відступлення прав вимоги за договором від 02.07.2015 також не можна вважати таким, що створило для сторін юридичні наслідки.

Відповідно товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика" не набуло прав вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю "Край" за вищевказаними Кредитним договором та Договорами застави майна.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, матеріально-правовий аспект захисту прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на пред'явлення позову у особи виникає після порушення її права.

Тобто, захисту в судовому порядку підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено в майбутньому, і щодо якого невідомо, буде воно порушено, чи ні.

При вирішенні спору про визнання поруки припиненою підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Позивачем не доведено порушення, невизнання чи оспорювання його прав відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика", враховуючи те, що кредитором за Кредитним договором та договором поруки є Банк, та відповідні зміни до Кредитного договору щодо зміни строку дії траншевої кредитної лінії вносилися Банком та позичальником.

Наведене, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні даного позову.

Враховуючи те, що позивачем пред'явлено позов не до тієї особи, яка має за ним відповідати, доводи апелянта, які стосуються підстав припинення договору поруки, колегією суддів не розглядаються.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Край Проперті" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2018 у справі №910/6980/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 22.04.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко