УХВАЛА

м. Київ

12.04.2019Справа № 910/4582/19
Суддя Мудрий С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1

до акціонерного товариства "Фінансова компанія «Аверс №1»

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувсь до господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Фінансова компанія «Аверс №1» про визнання недійсним договору

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він є акціонером акціонерного товариства "Фінансова компанія «Аверс №1».

Проте, в січні 2019 року позивачу стало відомо про укладення відповідачем договору іпотеки від 08.11.2018 року.

На думку позивача, товариством не дотримано відповідного порядку вчинення правочину із заінтересованістю, Правлінням товариства перевищено повноваження визначені статутом та чинним законодавством, внаслідок чого порушено корпоративні права позивача передбачені пунктами 1-3 частини 1 статті 25 ЗУ «Про акціонерні товариства».

У зв'язку з чим просить суд, визнати недійсним іпотечний договір з майновим поручителем укладений 08.11.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. та зареєстрований в реєстрі за №5043.

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову в якій просить суд з метою забезпечення позову про визнання недійсним іпотечного договору від 08.11.2018 року зареєстрованого в реєстрі за №5043, вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно передане в іпотеки за вказаним договором. Накласти арешт на нежилі приміщення з №1 по №44 (групи приміщень №300) (в літера А) які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які належать на праві власності акціонерного товариства "Фінансова компанія «Аверс №1» на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Завірною М.В. 29 грудня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №6434.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що на підставі оскаржуваного договору іпотеки, виникло право іпотекодержателя на нерухоме майно - право звернути стягнення, набути право власності або ж реалізувати предмет іпотеки третій особі. Реалізація іпотекодержателем майнових прав на нерухоме майно, на підставі правочину укладеного з порушенням чинного законодавства, матиме наслідком неможливість поновлення порушених прав позивача.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Дослідивши надані суду докази та обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, суд вважає їх не обґрунтованими, оскільки, заявником не надав доказів на підтвердження того факту, що невжиття запобіжних заходів порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, що є підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції безпосередньо до суду апеляційної інстанції в строк, визначений ст. 256 ГПК України

Суддя С.М. Мудрий