СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. Справа № 913/837/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.

за участю секретаря судового засідання Кладька А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх.№373 Л/2) на ухвалу господарського суду Луганської області від 04.01.2019, постановлену суддею Вінніковим С.В. у приміщенні господарського суду Луганської області 04.01.2019 о 10:51 год. (повний текст ухвали складено та підписано 08.01.2019)

за результатами розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 19.12.2018 № 14/5-3338В на дії державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області у справі №913/837/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до фізичної особи-підприємця Зліщевої Аліни Олександрівни, смт. Новопсков Луганської області

про стягнення 345411,98 грн.

Орган виконання судового рішення - Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, смт. Новопсков Луганської області

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 04.01.2019 у задоволенні скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 19.12.2018 №14/5-3338В на неправомірні дії державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, відмовлено.

Місцевий господарський суд зазначив, що лише за умови, якщо здійснення виконавчих дій розпочато до 05.10.2016, такі дії завершуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", який діяв до 05.10.2016; відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла до 05.10.2016) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження; як вбачається із матеріалів справи, до 05.10.2016 здійснення виконавчих дій по відповідному виконавчому документу розпочато не було; направлення 29.09.2016 стягувачем поштою заяви про відкриття виконавчого провадження, тобто в період дії попередньої редакції Закону, не свідчить про початок виконавчих дій до набрання чинності нової редакції Закону; подання заяви про відкриття виконавчого провадження не є виконавчою дією, а є дією стягувача, направленою на ініціювання вчинення уповноваженим суб'єктом виконавчих дій; отже, у державного виконавця після 05.10.2016 були відсутні підстави відкривати виконавче провадження за нормами Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження"; з урахуванням викладених обставин, враховуючи приписи Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій) та ненадання стягувачем доказів сплати авансового внеску, суд дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу від 04.01.2019, скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на неправомірні дії державного виконавця задовольнити; визнати неправомірними дії державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області усунути порушення прав стягувача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 13.09.2016 № 913/837/16 в строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження"; зобов'язати Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області повідомити суд і стягувача про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги, не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Апелянт зазначає, що при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен був керуватися нормами редакції Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999, яка не передбачала авансового внеску, оскільки заяву про відкриття виконавчого провадження направлено стягувачем 29.09.2016; на момент звернення стягувача зі скаргою до суду постанова про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 13.02.2018 та оригінал наказу господарського суду Луганської області від 13.09.2016 в даній справі на адресу стягувача не надходили.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О.) відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, призначено її розгляд на 19.03.2019. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 5 днів з дня вручення їм ухвали про відкриття провадження у справі.

18.03.2019 у зв'язку з відпусткою судді Фоміної В.О. було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

19.03.2019 на електронну адресу суду надійшла заява Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в якій даний учасник справи просить розглядати справу без його участі, а також відзив на апеляційну скаргу, в якому Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що наказ у даній справі надійшов до відділу на примусове виконання 07.10.2016, тобто вже після набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016. У відзиві також зазначається, що 05.03.2019 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" сплатило на рахунок Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області авансовий внесок по виконавчому документу №913/837/16 від 13.09.2016, але станом на 18.03.2019 вказаний документ на виконання не надійшов.

Колегія суддів зазначає, що відзив подано з порушенням п'ятиденного строку, встановленого ухвалою від 18.02.2019 (враховуючи, що копію зазначеної ухвали Новопсковським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області отримано 25.02.2019). Клопотання про поновлення пропущеного строку подання відзиву на апеляційну скаргу вказаним учасником справи надано не було.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 11.04.2019.

03.04.2019 апелянт надав пояснення, в яких зазначає, що всупереч відповіді начальника Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області, рішення про повернення виконавчого документа стягувачу прийнято 09.06.2017, а не 13.02.2018; повідомлення від 09.06.2017 про повернення наказу отримано стягувачем 05.02.2019. Також апелянт зазначає, що 22.03.2019 ним повторно направлено на адресу ДВС заяву про відкриття виконавчого провадження (разом з оригіналом виконавчого документа), але результати її розгляду на теперішній час невідомі. Із посиланням на норми Закону України "Про виконавче провадження" (як у попередній, так і в нині чинній редакції) відповідно до яких строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред'явлення виконавчого документа до виконання, апелянт стверджує, що строк пред'явлення наказу до виконання не закінчився. До пояснень додано копію повідомлення від 09.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв'язку з відсутністю підтвердження сплати авансового платежу (т.2, а.с.134).

11.04.2019 Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надіслав на електронну адресу суду заяву (вх.№675) про розгляд справи без участі відділу, а також відзив на апеляційну скаргу (вх.№3716), в якому, зокрема, повідомляє, що 03.04.2019 на примусове виконання до відділу надійшов наказ від 13.09.2016 у даній справі; 04.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження. Водночас доказів винесення відповідної постанови та направлення її сторонам до відзиву не додано.

Присутній у судовому засіданні 11.04.2019 представник ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначив про відсутність у стягувача інформації станом на 11.04.2019 про відкриття виконавчого провадження за наказом від 13.09.2016 у даній справі.

У судовому засіданні 11.04.2019 було оголошено перерву до 16.04.2019.

Боржника та Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області було повідомлено про час та місце судового засідання 16.04.2019 телефонограмами (т.2, а.с.163, 164).

15.04.2019 до суду надійшли пояснення ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в яких даний учасник справи зазначає, що станом на 12.04.2019 на адресу стягувача не надходило жодних постанов про відкриття виконавчого провадження про стягнення з Зліщевої А.О. коштів на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", водночас початок примусового виконання рішення суду не вказує на правомірність дій органу ДВС щодо строків та результатів розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження, а також на відповідність оскаржуваної ухвали суду в даній справі нормам матеріального та процесуального права. ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" наполягає на задоволенні вимог апеляційної скарги в повному обсязі.

15.04.2019 Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надіслав до суду електронною поштою (з електронним цифровим підписом) заяву (вх.№3825), в якій просить долучити до матеріалів справи копію постанови від 04.04.2019 про відкриття виконавчого провадження №58788607 за наказом господарського суду Луганської області від 13.09.2016 у справі №913/837/16.

За ідентифікатором доступу, зазначеним у вказаній постанові, судом встановлено, що відповідна постанова дійсно міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень.

Присутній у судовому засіданні 16.04.2019 представник ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначив, що на теперішній час копію постанови від 04.04.2019 про відкриття виконавчого провадження стягувачем не отримано. Даний учасник справи підтримав викладену ним письмово правову позицію.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, не направили своїх представників для участі в даному засіданні.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні представник апелянта погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши представника апелянта, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.08.2016 у справі №913/837/16 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з фізичної особи-підприємця Зліщевої Аліни Олександрівни на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" борг в сумі 180728,00 грн., пеню в сумі 17640,75 грн., інфляційні втрати в сумі 137316,58 грн., 3% річних в сумі 9726,63 грн. та судовий збір в сумі 5181,18 грн.

На виконання рішення позивачу - Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" видано наказ від 13.09.2016 №913/837/16 (т.1, а.с.50).

29.09.2016 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" направило на адресу Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області заяву про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2016 № 14/2-1851В (т.2, а.с.9) та оригінал наказу від 13.09.2016 № 913/837/16. Факт направлення вказаних документів заявником саме 29.09.2016 підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення до цінного листа та фіскального чека (т.2, а.с.11).

У зв'язку з неотриманням у встановлений Законом України "Про виконавче провадження" строк рішення, прийнятого за результатами розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області з запитом від 22.10.2018 № 14/5-2731В.

Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надано відповідь від 29.11.2018 № 24743/16/2.3 (т.2, а.с.12), в якій зазначено наступне: «згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, до Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надходив наказ Господарського суду Луганської області № 913/837/16 про стягнення з фізичної особи-підприємця Зліщевої Аліни Олександрівни на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" боргу в сумі 350593,15 грн.; 13.02.2018 державним виконавцем на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв'язку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску; повторно зазначений виконавчий документ на виконання до Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області не надходив».

Не погоджуючись із діями державного виконавця щодо повернення виконавчого документа, стягувач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 26.12.2018 звернувся зі скаргою (вих. №14/5-3338В від 19.12.2018) в порядку ст. 339 ГПК України на дії та бездіяльність державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (т.2, а.с.2). Заявник просив суд:

1) прийняти вищевказану скаргу до розгляду;

2) визнати неправомірними дії державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

3) зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області усунути порушення прав стягувача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання наказу господарського суду Луганської області від 13.09.2016 № 913/837/16 в строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження";

4) зобов'язати Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області повідомити суд і стягувача про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги, не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Оскаржуваною ухвалою господарського суду Луганської області від 04.01.2019 у задоволенні скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 19.12.2018 №14/5-3338В на неправомірні дії державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, відмовлено - з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку висновку місцевого господарського суду згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на усій території України.

При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

У пілотному рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини встановив, що було порушено п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Протоколу № 1 через невиконання або несвоєчасне виконання остаточних судових рішень. Суд зазначив, що затримки були спричинені комбінацією чинників, включаючи відсутність бюджетних коштів, бездіяльністю державної виконавчої служби та недоліками національного законодавства, внаслідок чого пан Іванов та інші заявники у подібній ситуації не змогли добитись примусового виконання судових рішень. Всі ці чинники належали до компетенції української влади, і, отже, Україна несе повну відповідальність за таке невиконання (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", від 15.10.2009, № 40450/04, п. 83-85). Суд також постановив, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв'язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту (п. 4 резолютивної частини рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України").

У п. 3 резолютивної частини рішення від 12.10.2017 у справі "Бурмич та інші проти України", заява № 46852/13, Велика палата Європейського суду з прав людини постановила, що п'ять заяв та 12143 заяв (всього 12148), перераховані в додатках I і II до цього рішення, а також ті, що можуть надійти вже після ухвалення цього рішення, повинні розглядатися відповідно до зобов'язань, які випливають із пілотного рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", в якому виявлено існування структурної проблеми, що спричиняє порушення параграфу 1 ст. 6 і 13 Конвенції та ст. 1 Протоколу № 1.

Отже, тривале невиконання або несвоєчасне виконання національних судових рішень, за виконання яких Україна несе відповідальність, є структурною та системною проблемою, яку визначено в пілотному рішенні Європейського суду з прав людини, і запровадження ефективних засобів юридичного захисту стосовно відповідних порушень є прямим обов'язком держави.

Таким чином, виходячи з практики з Європейського суду з прав людини держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі. Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення параграфу 1 ст. 6 і 13 Конвенції та ст. 1 Протоколу № 1.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи встановлено ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", за приписами п. 1 якої виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

З 05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження", згідно з якими втратив чинність, крім статті 4, Закон України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону № 1404 "Про виконавче провадження" до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Закон України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження", який був чинним до 05.10.2016, відповідної норми не містив.

Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Вимогами положень частини 3 статті 5 ЦК України передбачено, що якщо цивільні відносини виникли раніше та регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Як було встановлено вище, заяву про відкриття виконавчого провадження стягувач направив на адресу Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надіслав поштою 29.09.2016 - тобто до набрання чинності тією редакцією вищевказаного Закону, що зобов'язувала стягувача надавати квитанцію про сплату авансового внеску.

Отже, стягувачем при направленні заяви не було порушено норм законодавства, чинного на момент здійснення відповідної дії.

За таких обставин, колегія суддів зазначає про необґрунтованість посилань Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області та суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на пункти 5, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (якими передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом; виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом; після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно цього Закону) - оскільки відповідні норми стосуються порядку здійснення виконавчих дій, а не оцінки правомірності дій стягувача.

Натомість, відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Тому, враховуючи, що на момент звернення стягувача з заявою про відкриття виконавчого провадження (станом на 29.09.2016) законодавством не було передбачено обов'язок стягувача надавати квитанцію про сплату авансового внеску, колегія суддів зазначає, що відмова у відкритті виконавчого провадження із посиланням на вказані підстави не узгоджується з вищенаведеними приписами Конституції України та Цивільного кодексу України.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевим господарським судом в ході розгляду скарги стягувача на дії та бездіяльність державного виконавця не було з'ясовано, коли саме - до чи після набрання чинності Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" - виконавчою службою було отримано заяву про відкриття виконавчого провадження, надіслану стягувачем 29.09.2016.

У наданих суду апеляційної інстанції поясненнях (відзиві на апеляційну скаргу) державний виконавець зазначає, що відповідний наказ надійшов на примусове виконання 07.10.2016. Однак доказів відповідного твердження ним не надано суду першої та апеляційної інстанції.

Отже, державним виконавцем не доведено неможливості відкрити виконавче провадження за нормами Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження", який був чинним до 05.10.2016.

Також, у відповідності до п.8 ч.4 ст.4 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження", яким керувався державний виконавець, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Тобто вказаною законодавчою нормою визначено граничний строк повернення виконавчого документа стягувачу - три робочих дні з дня його пред'явлення.

Проте, у порушення вказаного закону, державний виконавець виніс повідомлення про повернення стягувачеві наказу, направленого на виконання 29.09.2016, майже через рік, а саме, 09.06.2017 (т.2, а.с.134). При цьому доказів надіслання вказаного повідомлення на адресу стягувача ним не надано суду першої та апеляційної інстанції. Як зазначає апелянт, відповідне повідомлення разом із наказом надійшло на його адресу лише 05.02.2019.

Водночас, як було встановлено вище, Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області у листі від 29.11.2018 № 24743/16/2.3 (т.2, а.с.12), повідомлено стягувача, що 13.02.2018 державним виконавцем на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Тобто фактично виконавчою службою допускалися істотні порушення норм чинного законодавства, зокрема, щодо дотримання строків вчинення передбачених законом дій (що, відповідно до вищенаведених висновків Європейського суду з прав людини, є втручанням у право стягувача на мирне володіння майном), а також надавалася стягувачеві недостовірна інформація щодо часу повернення виконавчого документа та способу, яким таке повернення було здійснено (повідомлення або постанова).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не може визнати дії державного виконавця правомірними та зазначає, що ухвала місцевого господарського суду, постановлена за результатами розгляду скарги на вказані дії, підлягає скасуванню, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для даної справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

Стосовно змісту вимог скаржника, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", колегія суддів зазначає наступне.

Як було встановлено вище, стягувач просив суд першої інстанції визнати неправомірними дії державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки на момент звернення зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця (26.12.2018) вважав, що наказ повернуто саме постановою - як було вказано у листі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 29.11.2018 № 24743/16/2.3 (т.2, а.с.12).

В ході розгляду апеляційної скарги було встановлено, що відповідної постанови виконавцем не приймалося, натомість наказ повернуто стягувачеві згідно з повідомленням 09.06.2017.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що порушене право заявника не може бути захищено шляхом визнання неправомірними дій державного виконавця, які полягають у винесенні постанови - оскільки така постанова фактично не виносилася.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.5 ГПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи, що, як вбачається зі змісту скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії та бездіяльність державного виконавця та апеляційної скарги, заявник фактично не погоджується з самою дією, вчиненою державним виконавцем - поверненням наказу без прийняття до виконання.

Тому та обставина, яким саме документом (постановою чи повідомленням) було здійснено таке повернення, на думку колегії суддів, не має вирішального значення для розгляду скарги і, відповідно, неспівпадіння наведеної заявником у скарзі назви документа його фактичній назві не може бути підставою для відмови у визнанні дій державного виконавця неправомірними.

Отже, у вищенаведеній частині - щодо визнання дій державного виконавця неправомірними - скарга підлягає задоволенню (з урахуванням вищевказаних приписів ч.2 ст.5 ГПК України щодо визначення ефективного способу захисту порушеного права). А саме, слід визнати неправомірними дії державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, які полягають у винесенні повідомлення від 09.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

У скарзі на дії державного виконавця заявник також просив зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області усунути порушення прав стягувача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання наказу господарського суду Луганської області від 13.09.2016 № 913/837/16 в строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження"; зобов'язати Новопсковський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області повідомити суд і стягувача про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги, не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Проте, як було встановлено судом апеляційної інстанції на підставі доказів, наданих державним виконавцем, а також відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, 04.04.2019 - тобто вже після відкриття даного апеляційного провадження, у процесі розгляду апеляційним господарським судом скарги стягувача на дії державного виконавця - державним виконавцем Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Тищенко К.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58788607 за наказом господарського суду Луганської області від 13.09.2016 у справі №913/837/16 та повідомлено Східний апеляційний господарський суд про вчинення відповідної дії (електронний лист з електронним цифровим підписом відправника судом отримано 15.04.2019).

Таким чином, станом на 16.04.2019 у вищевказаній частині предмет спору фактично відсутній.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відповідне узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 905/1584/15, від 06.03.2019 у справі №914/130/16.

Отже, в частині вимог скаржника про зобов'язання державного виконавця або іншої посадової особи Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області усунути порушення прав стягувача шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та повідомити суд і стягувача про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги - провадження у справі підлягає закриттю в порядку п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, з огляду на відсутність предмета спору.

Враховуючи викладене вище, керуючись п.2 ч. 1 ст. 231, ст. 269, п.4 ст.275, п.1, 4 ч.1, ч.2 ст.277, ст.282 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 04.01.2019 у справі №913/837/16 скасувати.

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 19.12.2018 № 14/5-3338В на неправомірні дії державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, які полягають у винесенні повідомлення від 09.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

В іншій частині скарги провадження у справі закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.04.2019

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов