ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2019 р. Справа№ 915/1129/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

за участю представників

позивача: Цой Д.С.;

відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійникова

Слобода"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019

про відшкодування судових витрат

у справі №915/1129/18 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійникова

Слобода"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро"

про стягнення суми попередньої оплати товару, неустойки та нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України у розмірі 432 366,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійникова слобода" (далі за текстом - позивач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (далі за текстом - відповідач) попередньої оплати з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат задоволено частково.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №915/1129/18 в задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 55 999,88 грн. відмовлено повністю, оскільки позивачем не подано разом з першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та не надано розрахунок витрат на правничу допомогу на час розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2019 у справі №915/1129/18 та прийняти нове рішення щодо задоволення заяви про розподіл судових витрат.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2019 у справі №915/1129/18 та стягнути з відповідача 55 999,88 грн. витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представника позивача.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні у справі матеріали та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець передбачив попереднє подання стороною заяви, в якій вона має повідомити суд про намір надати у п'ятиденний термін після ухвалення рішення докази на підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 28.01.2019 (дата прийняття рішення по суті спору у даній справі) представником позивача зроблено заяву про надання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п'яти днів після ухвалення судового рішення.

01.02.2019 до суду надійшло клопотання позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 55 999,88 грн. До клопотання додано Акт приймання-передачі наданих юридичних послуг/правової допомоги №01/29 від 29.01.2019 за Договором про надання правової допомоги №17/02-06 від 01.02.2018. Окрім того, в матеріалах справи наявний Договір №17/02-06 від 01.02.2018, укладений між Адвокатським об'єднання "Еверлігал" та позивачем, Додаткова угода №2 від 10.05.2018 до названого договору, рахунок №55 від 11.05.2018 та платіжне доручення №3315 від 18.05.2018 на суму 55 999,88 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, місцевий господарський суд зазначав про те, що більшість поданих позивачем доказів датовані задовго до звернення з позовом до суду. Так, рахунок №55 на суму 55 999,88 грн. виставлено Адвокатським об'єднанням "Еверлігал" 11.05.2018, а позивач сплатив його 18.05.2018 згідно з платіжним дорученням №3315, тоді як безпосередньо позовна заява подана до суду 22.10.2018, тобто майже через півроку після виставлення рахунку та його оплати.

Також суд зазначав, що в порушення вимог ч.3 ст. 126 ГПК України, на момент розгляду заяви про відшкодування судових витрат, позивачем не подано розрахунку витрат на правову допомогу. Доданий позивачем Акт приймання-передачі наданих юридичних послуг/правової допомоги №01/29 від 29.01.2019 за договором про надання правової допомоги №17/02-06 від 01.02.2018 не є таким розрахунком, оскільки не містить вартості наданих послуг із розмежуванням по кожній із дій.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В ст. 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч.2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

- як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегією суддів враховано п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009, яким передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору про надання правової допомоги №17/02-06 від 01.02.2018 передбачили у Додатку №2 від 10.05.2018 (додаткова угода №2 від 10.05.2018) фіксовану суму гонорару Адвокатського об'єднання «Еверлігал» за весь об'єм правової допомоги, передбачений п.1 вказаного Додатку, як за одиницю послуг/робіт, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З наведеного слідує, що правова допомога позивачу не розмежовувалася сторонами на окремі види робіт/послуг та не визначався гонорар об'єднання за кожну з них окремо. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність в законодавстві імперативної норми, яка б встановлювала обов'язок розмежування правничої допомоги, що надається адвокатом клієнту, на окремі складові та визначення гонорару за окремо по кожній з них.

В заяві про розподіл судових витрат від 01.02.2019 та в Акті приймання-передачі наданих юридичних послуг (правої допомоги) від 29.01.2019 відповідно до вимог ч.3 ст. 126 ГПК України наведено детальний опис наданих послуг.

Відносно вказівки місцевого господарського суду на те, що позивач не подав разом з першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, колегія суддів зазначає, що у позові зазначено попередній розрахунок суми судових витрат, згідно з яким позивач повідомляв про сплату судового збору у розмірі 6 485,50 грн. за подання позову, а також про понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 55 999,88 грн.

Згідно з ч.3 ст. 124 ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

До того ж, як зазначалося вище, умовами укладеного між позивачем та Адвокатським об'єднанням «Еверлігал» договору встановлено фіксовану суму гонорару за юридичний супровід (правничу допомогу) сторони позивача у даній справі і сума понесених позивачем судових витрат відповідає сумі, вказаній у попередньому (орієнтовному) розрахунку, що наведений у позовній заяві.

Надання позивачу професійної правової допомоги та понесення ним відповідних витрат підтверджується:

- договором про надання правової допомоги №17/02-06 від 01.02.2018, укладеним між Адвокатським об'єднання "Еверлігал" та позивачем, та додатковою угодою №2 від 10.05.2018 до названого договору;

- рахунком №55 від 11.05.2018;

- платіжним дорученням №3315 від 18.05.2018 на суму 55 999,88 грн.;

- Актом приймання-передачі наданих юридичних послуг/правової допомоги №01/29 від 29.01.2019, підписаним сторонами без жодних зауважень щодо наданих послуг.

Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об'єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Також у порядку ст. 86 ГПК України слід надавати належну оцінку доказам фактичного надання стороні адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг із виставленням адвокатом (адвокатським об'єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг (аналогічна правова позиція наведена у додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 922/749/18).

Приймаючи до уваги обсяг виконаної адвокатом роботи (аналіз наданих позивачем документів щодо наявного спору з відповідачем; розробка правової позиці та плану дій щодо захисту прав та законних інтересів позивача, порушених відповідачем; збір доказової бази, необхідної для захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача; підготовка та подання позовної заяви; підготовка та подання заяви про усунення недоліків у позовній заяві; представництво інтересів позивача у судових засіданнях у справі №915/1129/18; підготовка детального опису робіт (наданих послуг) та здійснених витрат в процесі надання правничої допомоги у справі №915/1129/18; підготовка та подача до суду заяви від 01.02.2019 про розподіл судових витрат та участь у судовому засіданні під час розгляду даної заяви), категорію складності справи, часткове задоволення позовної заяви, а також відсутність клопотань відповідача про зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку критерію розумності та співмірності витрат на правову допомогу відповідає сума у розмірі 33 411,40 грн., яка є пропорційною у відсотковому співвідношенні до задоволених позовних вимог. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки вищевказані правові норми та наявні у справі матеріали залишилися поза увагою місцевого господарського суду, оскаржуване додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №915/1129/18 підлягає частковому скасуванню відповідно до ст. 277 ГПК України із зазначенням розподілу витрат на правову допомогу з підстав, викладених у даній постанові.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження за результатами перегляду даної справи, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 244, 269, 270, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійникова Слобода" задовольнити частково.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №915/1129/18 скасувати в частині відмови у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійникова слобода" про розподіл судових витрат щодо стягнення 33 411,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В цій частині прийняти рішення про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійникова слобода".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олійникова слобода" 33 411,40 грн. (тридцять три тисячі чотириста одинадцять гривень 40 копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

4. В іншій частині додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №915/1129/18 залишити без змін з підстав, наведених у мотивувальній частині даної постанови.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

6. Матеріали справи №915/1129/18 повернути Господарському суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені Господарським процесуальним кодексом України порядку і строки.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 22.04.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир