ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

27.03.2019 р. м. Ужгород Справа № 907/625/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна нафтогазова компанія", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерговест", м. Мукачеве

про стягнення 2 460 456 грн. 47 коп. вартості неоплаченого товару (нафтопродуктів), 457 746 грн. 49 коп. пені та 38 390 грн. 35 коп. трьох процентів річних (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог),

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Штундер Д.Л.

представники:

Позивача - Ковальський Г.В., адвокат, довіреність № 26-11-18/1 від 26.11.2018 року

Відповідача - Севч М.В., адвокат, довіреність № 18-02/19 від 18.02.2019 року

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю "Західна нафтогазова компанія", м. Київ заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерговест", м. Мукачеве про стягнення суми 2 823 125 грн. 73 коп. Заявою про збільшення розміру позовних вимог б/н від 30.01.2019 року позивач просить суд стягнути з відповідача суму 2 460 456 грн. 47 коп. вартості неоплаченого товару (нафтопродуктів), 457 746 грн. 49 коп. пені та 38 390 грн. 35 коп. трьох процентів річних.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач не виконав взятих на себе договірних зобов'язань щодо оплати поставленого товару, чим порушив вимоги ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України, а також умови договору поставки нафтопродуктів № 3H-MO-2553 від 16.01.2018 року, внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість, яка склала суму 2 460 456 грн. 47 коп. вартості неоплаченого товару (нафтопродуктів), на яку позивачем нараховано суму 457 746 грн. 49 коп. пені та 38 390 грн. 35 коп. трьох процентів річних.

На день призначення розгляду справи по суті, посилаючись на часткове погашення відповідачем після пред'явлення позову боргу за поставлений товар на загальну суму 434 801 грн. 19 коп., позивач просить суд закрити провадження в цій частині та повернути судовий збір в розмірі 8 374 грн. 29 коп. В решті позовні вимоги просить задоволити.

Відповідач не скористався наданим йому правом подати суду відзив на позов та докази, які мають значення для розгляду справи по суті. В судовому засіданні представником відповідача подано лише докази часткового погашення боргу, які просить врахувати при винесенні рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

заслухавши пояснення представників сторін,

суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Західна нафтогазова компанія" (постачальником, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерговест" (покупцем, відповідачем у справі) 16.01.2018 року укладено договір поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-2553, відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому - "Товар", у відповідності до умов Договору та додаткових угод до нього.

Згідно з пунктом 1.2. Договору поставка Товару здійснюється окремими партіями. Найменування та кількість товару, умови поставки на кожну окрему партію Товару визначаються відповідними додатковими угодами до цього Договору, узгодженими сторонами, які після їх підписання є невід'ємними частинами цього Договору. Кожна наступна додаткова угода не відміняє і не припиняє дію попередніх додаткових угод ні в цілому, ні в частині, при умові, що це прямо не зазначено в відповідній додатковій угоді. Загальна кількість Товару, який поставляється по цьому Договору, визначається як сума кількості окремих партій Товару, вказаних в додаткових угодах до цього Договору. Загальна вартість Товару, що поставляється по цьому Договору, визначається як сума вартостей окремих партій Товару, вказаних в додаткових угодах до цього Договору.

Відповідно до пункту 2.2.2. Договору Покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату повної вартості Товару, а також, якщо це передбачено відповідними умовами поставки - витрати, пов'язані з перевезенням Товару.

Ціна та порядок розрахунків сторонами погоджені у розділі 5 Договору, яким передбачено, що Покупець здійснює 100% попередню оплату за Товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Покупець здійснює оплату Товару на підставі виставленого Постачальником рахунку протягом поточного банківського дня, тобто дня виставлення рахунку, що відповідає даті рахунку, або відповідно до умов, передбачених в додаткових угодах до Договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

На підставі п. 11.1. цей Договір є чинним з моменту його укладання і діє до 31.12.2018 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє винну Сторону від відповідальності за його невиконання. Якщо жодна зі Сторін не заявить про свої наміри припинити дію цього Договору за 30 (тридцять) днів до закінчення строку його дії, то строк дії цього Договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік.

В подальшому, між сторонами спору укладено ряд додаткових угод: № 67 від 24.07.2018 року, № 68 від 25.07.2018 року, № 69 від 26.07.2018 року, № 70 від 31.07.2018 року до договору поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-2553 від 16.01.2018 року, відповідно до умов яких Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар по цінах та в кількості, наведених в додаткових угодах. Оплата за товар, поставлений на підставі даних додаткових угод, має бути здійснена протягом 4 (чотирьох) банківських днів з моменту відвантаження товару. Такі додаткові угоди є невід'ємними частинами Договору поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-2553 від 16.01.2018 року та набирають чинності з моменту їх укладення.

На виконання умов Договору та Додаткових угод до нього, Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна нафтогазова компанія" в період з 24.07.2018 року до 31.07.2018 року здійснювало відповідачу поставки товару згідно з підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними (№ НБ007526 від 25.07.2018 року на суму 975 456 грн., № НБ007528 від 25.07.2018 року на суму 975 456 грн., № НБ007568 від 26.07.2018 року на суму 305 131 грн. 20 коп., № НБ007567 від 26.07.2018 року на суму 418 168 грн. 80 коп., № НБ007721 від 31.07.2018 року на суму 144 913 грн. 34 коп., № НБ007719 від 31.07.2018 року на суму 561 331 грн. 13 коп.).

Як стверджує позивач, відповідач свої зобов'язання з оплати отриманого товару виконав частково, станом на 19.10.2018 року оплативши товар на суму 920 000 грн., що підтверджується довідкою від 22.10.2018 року № 93542-28.1-229736, з огляду на що у нього перед позивачем утворилась заборгованість за поставлений товар в розмірі 2 460 456 грн. 47 коп.

З огляду на прострочення грошового зобов'язання, на підставі п. 7.4. Договору, відповідно до якого у разі несплати або несвоєчасної оплати вартості відвантаженого Товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу від вартості несплаченого або несвоєчасно оплаченого Товару за весь час прострочення до повного погашення заборгованості, Позивачем нараховано 457 746 грн. 49 коп. пені окремо за кожну партію товару, а також 38 390 грн. 35 коп. трьох процентів річних у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України (заява про збільшення позовних вимог від 30.01.2019 року).

Оскільки вимога про оплату вартості товару № 19-09-2018/01 від 19.09.2018 року задоволена відповідачем не була, позивач просить стягнути суму основного боргу та штрафних і господарських санкцій в судовому порядку.

В ході судового розгляду справи позивач повідомив суд про часткове погашення відповідачем суми основного боргу, що в подальшому підтверджено і самим відповідачем, у зв'язку з чим просить суд провадження у справі в цій частині закрити за відсутності предмету спору.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір поставки нафтопродуктів № ЗН-МО-2553 від 16.01.2018 року, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов'язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином.

Спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати за поставлений позивачем на підставі видаткових накладних товар, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерговест" виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 2 460 456 грн. 47 коп.

Станом на день розгляду даної справи сторонами подано суду докази про часткове погашення боргу на суму 434 801 грн. 19 коп., а саме: платіжне доручення № 1606 від 04.02.2019 року на суму 50 000 грн., № 1630 від 18.02.2019 року на суму 50 000 грн., № 1621 від 11.02.2019 року на суму 50 000 грн., а також довідки з банку від 12.03.2019 року № 24041-28.1-235485 про надходження 184 801 грн. 19 коп. на рахунок позивача та від 25.03.2019 року № 28561-28.1-235552 про надходження 100 000 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

За таких обставин, з огляду на наведену норму та подані сторонами докази, в частині стягнення 434 801 грн.19 коп. боргу провадження у справі належить закрити.

Інша ж частина боргу є непогашена, відповідачем у встановленому законом порядку не спростована та не заперечена.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення вартості неоплаченого товару (нафтопродуктів) в сумі 2 025 655 грн. 28 коп., підлягає задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором поставки, оскільки вартість отриманого товару відповідачем повністю не сплачена, що в свою чергу надає позивачеві право на нарахування відповідачеві відсотків річних та штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

Так, за прострочку відповідачем оплати вартості поставленого за договором товару позивач, посилаючись на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача суму 38 390 грн. 35 коп. трьох процентів річних, нарахованих за кожну поставку товару.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми 38 390 грн. 35 коп. трьох процентів річних, суд доходить висновку, що такий здійснено правомірно та з дотриманням порядку нарахування, а тому сума 38 390 грн. 35 коп. трьох процентів річних підлягає стягненню з відповідача. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором поставки, позивачем нараховано до стягнення з відповідача суму 457 746 грн. 49 коп. пені.

Відповідно до частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно - господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 1 та частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями пункту 7.4. Договору, сторонами погоджено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати вартості відвантаженого товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу від вартості несплаченого або несвоєчасно оплаченого товару за весь час прострочення до повного погашення заборгованості.

Перевіривши здійснене позивачем нарахування пені у сумі 457 746 грн. 49 коп. пені, суд доходить висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства та порядку нарахування пені, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

За таких обставин, заявлені у справі позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 2 025 655 грн. 28 коп. вартості неоплаченого товару (нафтопродуктів), 457 746 грн. 49 коп. пені та 38 390 грн. 35 коп. трьох процентів річних

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 37 826 грн. 88 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерговест", 89600, м. Мукачеве, вул. Берегівська-об'їздна, будинок 11 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна нафтогазова компанія", 01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, будинок 15 оф. 52 () суми 2 025 655 (Два мільйони двадцять п'ять тисяч шістсот п'ятдесят п'ять гривень) грн. 28 коп. вартості неоплаченого товару (нафтопродуктів), 457 746 (Чотириста п'ятдесят сім тисяч сімсот сорок шість гривень) грн. 49 коп. пені та 38 390 (Тридцять вісім тисяч триста дев'яносто гривень) грн. 35 коп. трьох процентів річних, а також суму 37 826 (Тридцять сім тисяч вісімсот двадцять шість гривень) грн. 88 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми 434 801 (Чотириста тридцять чотири тисячі вісімсот одна гривня) грн. 19 коп. вартості неоплаченого товару (нафтопродуктів) закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

У зв'язку з відпусткою судді Пригари Л.І. повне судове рішення складено та підписано 22.04.2019 року

Суддя Пригара Л.І.