РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.04.2019Справа № 910/17433/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши справу № 910/17433/18

за позовом Київської міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "Киїавторемтранс"

про звільнення самовільно занятих земельних ділянок

за участю представників сторін:

від позивача: Пилипчук І.І., довіреність № 225-КМР-487 від 11.02.2019р.;

від відповідача: Штундер Я.Г., ордер №КС460423 від 17.01.2019р.;

Шипка О.І., довіреність №МК75223 від 21.03.2019р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Кийавторемтранс" про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач без правовстановлюючих документів використовує земельні ділянки (код ділянки 75:041:0045 та код ділянки 75:041:0046), що розташовані по пр. Академіка Палладіна, 32-В у Святошинському районі м. Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2018р. відкрито провадження у справі № 910/17433/18, ухвалено здійснювати розгляд за правилами загального позовного засідання, попереднє засідання призначено на 31.01.2019р. При цьому, суд запропонував відповідачу у строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; докази направлення відзиву всім учасникам справи.

28.01.2019р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив, в якому останній проти позову заперечує, посилаючись на те, що ТОВ "Кийавторемтранс" не займає спірні земельні ділянки на даний час та їх не використовує.

В підготовчому засіданні 31.01.2019р. представник позивача просив оголосити перерву для підготовки відповіді на відзив, оскільки позивач ще не отримав відзив на позовну заяву.

Крім того, представник позивача заявив усне клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Представник відповідача заперечив щодо залучення третьої особи.

Суд відмовив у задоволенні усного клопотання представника позивача щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оскільки позивачем не зазначено як рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки вказаної юридичної особи.

В підготовчому засіданні суд оголосив перерву до 14.02.2019р.

08.02.2019р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від позивача надійшли відповідь на відзив, клопотання про поновлення строку позивачу на подання відповіді на відзив та клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача - ТОВ «ВІСТ ЛТД».

14.02.2019р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В підготовчому засіданні 14.02.2019р., з огляду на приписи ст.ст. 118, 119 ГПК України, суд задовольнив клопотання представника позивача про поновлення строку позивачу на подання відповіді на відзив та прийняв до розгляду відповідь на відзив.

Представник відповідача заперечив щодо залучення до участі у розгляді справи співвідповідача.

Суд, розглянувши клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача - ТОВ «ВІСТ ЛТД», відмовив у його задоволенні з огляду на відсутність заявлених вимог до ТОВ «ВІСТ ЛТД».

Дослідивши надані учасниками справи документи, суд встановив, що відповідач не надав доказів, на які посилається у відзиві на позовну заяву.

З огляду на зазначені вище обставини та з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також для виконання завдань підготовчого провадження, суд ухвалою від 14.02.2019р. підготовче засідання у справі №910/17433/18 відклав на 28.02.2019р. Зобов'язав відповідача надати суду: оригінали (для огляду) та належним чином засвідчені копії (для залучення до матеріалів справи) документів, на підставі яких було оформлено та видано Свідоцтво про право власності від 29.01.2004р.; належним чином засвідчені копії (для залучення до матеріалів справи) документів, на підставі яких належала земельна ділянка попередньому власнику майнового комплексу, на який оформлено Свідоцтво про право власності від 29.01.2004р.; у разі відсутності витребуваних доказів, надати з цього приводу відповідні письмові пояснення.

27.02.2019р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли пояснення на виконання ухвали суду від 14.02.2019р. та заява про застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні 28.02.2019р. оголошено перерву на 21.03.2019р.

21.03.2019р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд:

- зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Кийавторемтранс» повернути земельну ділянку загальною площею 0,156 га по проспекту Академіка Палладіна 32-B у Святошинському районі м. Києва (код ділянки 75:041:0045) Київській міській раді, привівши у придатний для користування стан;

- зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Кийавторемтранс» повернути земельну ділянку загальною площею 0,156 га по проспекту Академіка Палладіна 32-B у Святошинському районі м. Києва (код ділянки 75:041:0046) Київській міській раді, привівши у придатний для користування стан.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Враховуючи наведене та оскільки суд не перейшов до розгляду справи по суті, суд визнає подану заяву про зміну предмету позову такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України, у зв'язку з чим приймає її до розгляду, а тому подальший розгляд здійснюється відповідно до вказаної заяви.

В судовому засіданні 21.03.2019р. оголошено перерву на 28.03.2019р.

28.03.2019р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову.

Присутній в судовому засіданні 28.03.2019р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав, викладених у відзивах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2019р. закрито підготовче засідання у справі № 910/117433/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.04.2019р.

09.04.2019р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від відповідача отримано письмові судові дебати..

Присутні в судовому засіданні 11.04.2019р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представники відповідача проти позову заперечили.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 11.04.2019р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Головним спеціалістом відділу землеустрою та моніторингу земель Святощинського району управління землеустрою та моніторингу земель Департаменту було здійснено перевірку земельної ділянки по проспекту Академіка Палладіна, 32-В у Святошинському районі м. Києва, код ділянки 75:041:0045 та земельної ділянки код 75:041:0046, за наслідками якої були складені акти обстеження земельної ділянки №17-0093-08 та №17-0094-08 відповідно, копії якого долучені до позову.

Відповідно до актів обстеження земельної ділянки №17-0093-08 та №17-0094-08, згідно з даними міського земельного кадастру земельна ділянка площею 0,1560 га на просп. Академіка Палладіна, 32в (обліковий код 75:041:0045) на підставі технічного звіту про встановлення зовнішніх меж земельної ділянки обліковується за ТОВ "ВІСТ ЛТД"; земельна ділянка площею 0,1232 га кв. м. на просп. Академіка Палладіна, 32в (обліковий код 75:041:0046) на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки обліковується за ТОВ "ВІСТ ЛТД". Під час перевірки вказаних земельних ділянок встановлено, що останні використовуються відповідачем для експлуатації та обслуговування будівлі, споруд. На земельній ділянці (обліковий код 75:041:0046) проводяться будівельні роботи (облаштування фундаменту). За інформацією, наявною в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на майно (в тому числі на спірні земельні ділянки) за фізичними та юридичними особами не зареєстровано. За поданням Департаменту земельних ресурсів рішення щодо передачі зазначених земельних ділянок в оренду Київська міська рада не приймала. Таким чином, земельні ділянки використовуються з порушенням вимог земельного законодавства - самовільне зайняття земельної ділянки.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з бази даних Державного земельного кадастру станом на 25.12.2006 - Реєстр земельних ділянок, черговий план - за ТОВ "ВІСТ ЛТД" обліковується земельна ділянка за обліковим кодом 75:041:0045 та 75:041:0046 по проспекту Академіка Палладіна, 32в у м. Києві, вид права - не вказано.

Також, що відповідно до Витягу з бази даних Державного земельного кадастру станом на 25.12.2006 - Реєстр земельних ділянок, черговий план - за ТОВ "КИЙавторемтранс" обліковується земельна ділянка за обліковим кодом 75:041:0068 по проспекту Академіка Палладіна, 32б у м. Києві, вид права - не вказано.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів за №1524827, 26.09.2005р. приватним нотаріусом Селіверстовим В.О. Київського міського нотаріального округу внесено до Державного реєстру правочинів запис про відчуження відповідачем на користь ТОВ "ВІСТ ЛТД" за договором купівлі-продажу №856241нежитлової будівлі, сарай цегляний в літ. Д, площею 169,70 кв.м., склад зберігання фарби в літ. Е, площею 39,00 кв.мм, склад рем фонду в літ. Л, площею 120,50 кв.м., ковальський цех в літ. К, площею 95,00 кв.м. Загальна площа відчужуваних будівель становить 424,20 кв.м., що складає 14/100 частин майнового комплексу, загальною площею 3029,5 кв.м., за адресою м. Київ, пр. Академіка Палладіна, будинок 32-б.

Згідно з розпорядженням Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації №1805 від 19.10.2006р. присвоєно нежитловим будівлям (під літ. "Д", "Е", "Л", "К") по просп. Академіка Палладіна, 32-В.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що останнім було встановлено незаконне та без правовстановлюючих документів використання відповідачем земельних ділянок за обліковим кодом 75:041:0045 та 75:041:0046 по проспекту Академіка Палладіна, 32в у м. Києві, однак будь-яких рішень про передачу вказаних земельних ділянок відповідачеві позивач не приймав, документи, що посвідчують право власності чи користування вищевказаними земельними ділянками в Департаменті не зареєстровані, речові права на спірні земельні ділянки у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зареєстровані. За наведених обставин, позивач просить суд зобов'язати відповідача повернути Київській міській раді земельні ділянки (облікові коди 75:041:0045 загальною площею 0,156 га та 75:041:0046 загальною площею 0,156 га) по проспекту Академіка Палладіна 32-В у Святошинському районі міста Києва, привівши їх у придатний для користування стан.

Факт використання відповідачем земельних ділянок розташованих за адресою м. Київ, проспект Академіка Палладіна 32-В (облікові коди 75:041:0045 та 75:041:0046) у Святошинському районі м. Києва, під час розгляду справи заперечувався відповідачем, обґрунтовуючи тим, що нерухоме майно відповідача знаходиться за адресою м. Київ, пр. Академіка Палладіна, 32-Б та розташоване на земельній ділянці обліковий код - 75:041:0068, що унеможливлює самовільне зайняття спірних земельних ділянок.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

За змістом ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Як встановлено судом, спір у справі виник, у зв'язку з виявленням факту експлуатації відповідачем без документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою, земельних ділянок розташованих по проспекту Академіка Палладіна, 32-В (облікові коди 75:041:0045, 75:041:0046) у Святошинському районі м. Києва, та розміщення на них будівель і споруд.

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України, до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ст. 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища. Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об'єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об'єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено повноваження місцевих рад у галузі охорони навколишнього природного середовища та зазначено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, в тому числі, здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Аналогічні положення наведені в ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до якої до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, делеговані повноваження щодо здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Оскільки вказані земельні ділянки, які, за твердженням позивача, використовуються відповідачем без будь-яких правових підстав, знаходяться на території міста Києва, суд дійшов висновку, що Київська міська рада як орган місцевого самоврядування, який здійснює розпорядження землями територіальної громади міста та який уповноважений на здійснення в межах своєї території контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з огляду на заявлені предмет позову та підстави позову, є належним позивачем у даній справі.

За змістом ст. 2 Закону України "Про охорону земель", об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Статтею 189 Земельного кодексу України та статтею 20 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські, районні та обласні ради.

За змістом Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року N 16/890, самоврядний контроль за використанням і охороною земель полягає у забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства та включає правові, економічні і соціальні заходи, спрямовані на додержання вимог земельного законодавства. Самоврядний контроль повинен здійснюватись систематично, регулярно і своєчасно, що значно підвищує ефективність та результативність контрольної діяльності. Самоврядний контроль за використанням і охороною земель передбачає постійне спостереження за станом земель, отримання від землекористувачів і землевласників відповідної проміжної та підсумкової інформації про використання земель, аналіз цієї інформації та результатів моніторингу. Усі землі в межах міста Києва є об'єктами самоврядного контролю та охорони.

Пунктом 10 рішення Київської міської ради від 2 квітня 2015 року N 317/1182 "Про забезпечення недопущення самочинного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок" передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва без відповідних дозвільних документів або виданих з порушенням законодавства чи самовільного зайняття земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповідній районній в місті Києві державній адміністрації слід забезпечити складання акта про виявлені порушення.

Як встановлено судом, 16.11.2017р. Головним спеціалістом відділу землеустрою та моніторингу земель Святошинського району управління землеустрою та моніторингу земель Департаменту було здійснено перевірку земельної ділянки по проспекту Академіка Палладіна, 32-В у Святошинському районі м. Києва, код ділянки 75:041:0045 та земельної ділянки код 75:041:0046, за наслідками якої були складені акти обстеження земельної ділянки №17-0093-08 та №17-0094-08 відповідно.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а також передбаченому ст. 6 Земельного кодексу України принципі забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Згідно з ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною 2 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, згідно з положеннями законодавства України право на землю реалізується шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, отримання заявником дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також про передання у власність чи користування (оренду) визначеної земельної ділянки заявникові, та отримання документів, що посвідчують права заявника на визначену земельну ділянку. Усі перелічені документи можуть свідчити або про вжиття особою заходів до оформлення права на земельну ділянку або про завершення оформлення такого права в установленому законодавством порядку.

Водночас, під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач був власником майнового комплексу загальною площею 3029,5 кв.м., розташованого у м. Києві по проспекту Академіка Палладіна 32-б на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва 29.01.2004р. на підставі наказу №58-В від 28.01.2004р. серія МК №010008140, що підтверджується наявним в матеріалах справи реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, записаного в реєстраційну книгу №18з-32, зареєстровано за №954-з від 12.02.2004р.

26.09.2005р. відповідачем на підставі договору купівлі-продажу 14/100 частини майнового комплексу було відчужено товариству з обмеженою відповідальністю «ВІСТ ЛТД» загальною площею 424,20 кв.м. у м.Києві про проспекту Академіка Палладіна, 32-б, посвідченим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна та записано в реєстрову книгу №18з-33 за реєстровим №954-з від 14.10.2005р.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів від 26.09.2005р. до ТОВ «ВІСТ ЛТД» перейшло право власності на нежитлову будівлю, сарай цегляний в літ. Д, площею 169,70 кв.м., склад зберігання фарби в літ. Е, площею 39,00 кв.мм, склад рем фонду в літ. Л, площею 120,50 кв.м., ковальський цех в літ. К, площею 95,00 кв.м. Загальна площа відчужуваних будівель становить 424,20 кв.м., що складає 14/100 частин майнового комплексу, загальною площею 3029,5 кв.м., за адресою м. Київ, пр. Академіка Палладіна, будинок 32-б.

Згідно з розпорядженням Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації №1805 від 19.10.2006р. присвоєно нежитловим будівлям (під літ. "Д", "Е", "Л", "К") по просп. Академіка Палладіна, 32-В.

Таким чином, з моменту відчуження вказаного нерухомого майна, тобто з 26.09.2005р. ТОВ «ВІСТ ЛТД» є його власником, і вказане майно знаходиться на земельних ділянках 75:041:0045, площею 0,156 га та 75:041:0046 площею 0,1232 га (що підтверджується витягом з реєстру земельних ділянок), а право користування відповідачем спірними земельними ділянками код 75:041:0045 та 75:041:0046, припинилося на підставі статті 377 ЦК України та частини другої статті 120 ЗК України.

В свою чергу, нерухоме майно, належне відповідачу, знаходиться за адресою м. Київ, проспект Академіка Палладіна, 32-Б, та знаходиться на земельній ділянці код 75:041:0068, загальною площею 0,3536 га, яка відповідачем і використовується.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній станом на час укладення вказаного договору купівлі-продажу), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній станом на час укладення договору купівлі-продажу), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Окрім цього, реєстрація право власності об'єктів нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках код 75:041:0045, площею 0,156 га та код 75:041:0046 площею 0,1232 га за адресою: м. Київ, проспект Академіка Палладіна, 32-В, за товариством з обмеженою відповідальністю "ВІСТ ЛТД" також є чинною та ніким не оспорювалось.

Пунктами 3.1., 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" № 6 від 17.05.2011 роз'яснено, що відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Із зазначеного визначення випливає, що під самовільним зайняттям земельної ділянки слід розуміти заволодіння земельною ділянкою, без законних підстав та яке відбувається з порушенням порядку надання земельних ділянок, здійснюється без відведення землі в натурі й одержання відповідного документу.

Під час розгляду справи позивач належними засобами доказування не спростував твердження відповідача щодо невикористання ним земельних ділянок код 75:041:0045 та 75:041:0046, відтак суд дійшов висновку про безпідставність тверджень позивача про займання спірних ділянок відповідачем.

Отже, позивачем не надано доказів фактичного зайняття та заволодіння відповідачем спірними земельними ділянками.

Крім того, Конституцією України та ст. 321 Цивільного кодексу України гарантується непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386 Цивільного кодексу України закріплені засади захисту права власності, а саме те, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини ст. 1 Першого протоколу до конвенції містить три чітких норми:

перша, викладена в першому реченні п. 1, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном;

друга, що міститься в другому реченні п. 1, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення;

третя, викладена в п. 2, визнає право держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Ці норми не є окремими, вони пов'язані між собою. Друга та третя стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном. Отже, їх слід тлумачити у світлі загального принципу, викладеного в першій нормі (рішення у справах "Ян та інші проти Німеччини" та Холдинг "Совтрансавто" проти України").

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а п. 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

Європейський суд з прав людини нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції"). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст. 1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (рішення у справі "Прессос компанія Навьера А.О та інші проти Бельгії").

Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, Європейський суд з прав людини виходить із того, що держава має широку свободу розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети певного закону. Суд обов'язково визначає, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом особи на "мирне володіння майном" у розумінні першого речення ст. 1 Першого протоколу (рішення у справі "Звольський та Звольська проти Республіки Чехія").

Однак, позивачем жодним чином не доведено наявність суспільного інтересу у позбавлені відповідача права власності на належне йому нерухоме майно та відповідно звільнення земельної ділянки, що розташована під будівлями, право власності на які було набути у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.ст. 77, 79 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на встановлені вище обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо заявленого відповідачем пропуску строку позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи висновки суду щодо безпідставності заявлених позовних вимог, господарський суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, не застосовуючи при цьому позовну давність та наслідки її спливу.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 22.04.2019р.

Суддя А.І. Привалов