ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2019 р. Справа№ 910/8436/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Буравльова С.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Васів Ю.М. адвокат

від відповідача: Гелеверя Р.В. - адвокат

від відповідача 2: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2019, повний текст якої складено та підписано 26.02.2019

у справі № 910/8436/18 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілоріс»

про визнання права та визнання відсутнім права

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2019, повний текст якої складено та підписано 26.02.2019, у справі № 910/8436/18 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про закриття провадження. Закрито провадження у справі № 910/8436/18.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір про визнання права та визнання відсутнім права не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства відповідно до висновку Великої палати Верховного суду, викладеного у п.41 постанови №910/14144/17 від 21.08.2018, а саме: вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідча (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатись в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за таким договором.

Не погоджуючись з ухвалою, 07.03.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 у справі № 910/8436/18 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що оспорювана ухвалу суду прийнята з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та обмежує позивача в доступі до правосуддя.

У обґрунтування вказаної позиції позивач послався на те, що:

- висновок суду про те, що вимоги позивача не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатись в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за таким договором, не ґрунтується на вимогах процесуального закону, прямо порушує принцип судового захисту і перешкоджає доступу до правосуддя;

- при винесенні оспорюваної ухвали судом не роз'яснено до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи;

- невиконання відповідачем 1 договірних зобов'язань з передачі позивачу належним чином засвідчених документів, що підтверджують обов'язки відповідача за кредитним договором, свідчить про порушення ним прав позивача і, як наслідок, гарантоване право звернутися до суду, який, встановивши обставини справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку, повинен зробити висновок про те, чи були порушені права позивача та яким чином, у випадку порушення вони мають бути поновлені, а у випадку, якщо вказані порушення не доведені, суд повинен не закрити провадження у справі, а розглянути спір;

- формулювання закриття провадження у справі із забороною розгляду позовних вимог у будь-якій іншій юрисдикції свідчить про вихід за межі господарської юрисдикції, за правилами якої і розглядається вказана справа, та про втручання, що не передбачене законом, у повноваження судів інших юрисдикцій.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2019 справа № 910/8436/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.

Ухвалою від 28.03.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 у справі № 910/8436/18;

- встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 15.04.2019;

- учасникам процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- розгляд справи № 910/8436/18 призначено на 17.04.2019 о 14:00;

- сторони попереджено, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

Станом на 17.04.2019 відзивів на апеляційну скаргу, клопотань та пояснень до суду не надходило.

Відповідач 2 представників в судове засідання не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників відповідача 2 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представник відповідача 1 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив:

- визнати право позивача вимагати від відповідача 2 сплати суми боргу за кредитним договором № 4В15045И від 17.02.2015 на суму 24 983 174,13 грн., який сплачений позивачем відповідачу 1 за відповідача 2;

- визнання відсутнім у відповідача 1 права вимагати від відповідача 2 сплати суми боргу за кредитним договором № 4В15045И від 17.02.2015 на суму 24 983 174,13 грн., який позивач сплатив відповідачу 1 за відповідача 2.

22.01.2019 до суду від відповідача 1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому відповідач 1 просив суд закрити провадження у справі № 910/8436/18 з тих підстав, що заявлені позивачем вимоги є вимогами про встановлення юридичних фактів, які можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між ними спору про права, а відтак, не можуть бути предметом розгляду в господарському суді.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2019, повний текст якої складено та підписано 26.02.2019, у справі № 910/8436/18 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про закриття провадження. Закрито провадження у справі № 910/8436/18.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір про визнання права та визнання відсутнім права розглядається не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства відповідно до висновку Великої палати Верховного суду викладеного у п.41 постанови №910/14144/17 від 21.08.2018, а саме: вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідча (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатись в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за таким договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі.

16.11.2016 між позивачем як поручителем та відповідачем 1 як кредитором укладено договір поруки № 4В13645И/П (а.с. 15), умовами якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання відповідачем 2 (боржник) своїх зобов'язань за кредитними договорами, в тому числі і кредитним договором № 4В15045И від 17.02.2015, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору (п. 1 договору).

З наявної в матеріалах справи належним чином засвідченої копії платіжного доручення № 18 від 17.11.2016 (а.с. 16) слідує, що позивач перерахував відповідачу 1 грошові кошти в сумі 24 983 174,13 грн. з призначенням платежу: виконання зобов'язань за кредитним договором № 4В15045И від 17.02.2015 згідно з договором поруки № 4В13645И/П від 16.11.2016.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем 1 позивачу вказаних коштів як безпідставно набутих, факт їх отримання відповідачем 1 не заперечується.

При зверненні до суду з цим позовом позивач посилається на те, що ним як поручителем відповідача 2 згідно з договором поруки № 4В13645И/П від 16.11.2016, за яким позивач поручився за виконання відповідачем 2 укладених з відповідачем 1 кредитних договорів, в тому числі і кредитного договору № 4В15045И від 17.02.2015, відповідачу 1 сплачено 24 983 174,13 грн., а відтак, право вимоги вказаних грошових коштів перейшло до позивача, з огляду на що позивач звернувся до відповідача 1 з вимогою передати позивачу належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують обов'язки відповідача 2 за спірним кредитним договором, яка залишились без задоволення, що, на думку позивача, свідчить про невизнання відповідачами фактів оплати позивачем спірної суми та переходу права вимоги за кредитними договорами до позивача.

Згідно зі статтею 15 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За приписами ст. 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 та ч. 2 ст. 20 ГК України, одним зі способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини

Відповідно до статей 553, 554, ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною другою статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відповідно до пункту 8 договору поруки № 4В13645И/П від 16.11.2016 до поручителя, який виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору (договорам) застави (іпотеки), укладеним з метою забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором, у частині виконаного зобов'язання.

Отже, порука є договірним зобов'язанням, стосовно якого передбачено обов'язкове дотримання письмової форми (ч. 1 ст. 547 ЦК України), моментом укладення такого договору є досягнення згоди з усіх істотних умов, внаслідок якого у сторін виникають взаємні права та обов'язки.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не є вимогами про встановлення юридичних фактів, однак такі доводи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 910/14144/17 (провадження № 12-88гс18), якою провадженні у справі щодо аналогічних вимог закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 і п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»:

- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 4);

- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів (ч. 5).

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 910/14144/17 (провадження № 12-88гс18).

З огляду на обставини, які викладені вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо посилань апелянта на те, що при винесенні оспорюваної ухвали судом не роз'яснено, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи, колегія суддів зазначає про те, що вимоги позивача підлягають розгляду в порядку саме господарського судочинства, проте мають розглядатися не самостійно а лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право (розгляду справи про стягнення з позивача, як поручителя відповідача 2 заборгованості за відповідними кредитними договорами, про стягнення з відповідача 2 виконаного позивачем за спірним договором поруки тощо).

За таких обставин, підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 у справі № 910/8436/18 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс» відсутні.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс».

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 у справі № 910/8436/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2019 у справі № 910/8436/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за подачу апеляційної скарги покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8436/18.

Повний текст постанови складено: 18.04.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

С.І. Буравльов