ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. Справа №914/1274/18

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентком», б/н від 02.01.2019

на рішення господарського суду Львівської області від 08.11.2018 (повний текст складено 28.11.2018), суддя Ділай У.І.

у справі №914/1274/18

за позовом: Іноземного підприємства «СЖС Україна», м. Одеса

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентком», м. Львів

про стягнення заборгованості в розмірі 49 768,90 грн. за договором про надання послуг №AGRI/18-2014 від 19.03.2014,

учасники справи не викликалися,

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позову та рішення суду першої інстанції:

Іноземним підприємством «СЖС Україна» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентком» про стягнення заборгованості в розмірі 49 768,90 грн за договором про надання послуг №AGRI/18-2014 від 19.03.2014.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору надання послуг, а саме не оплачено кошти за проведення наглядового аудиту за складання документації, про що свідчить акт надання послуг, внаслідок чого у відповідача існує заборгованість за даним договором у розмірі 28532,18 грн. Враховуючи порушення визначених в договорі строків оплати, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 8468,19 грн, 3% річних 2563,21 грн, інфляційні втрати 10205,32 грн. Свою позицію обґрунтовує приписами ст. 526, 530, 536, 549, 611, 625 ЦК України.

У процесі розгляду справи в суді першої інстанції позивачем було змінено підстави позову та розмір позовних вимог з тих підстав, що договір про надання послуг фактично не регулює правовідносини сторін стосовно проведення наглядового аудиту та не містить відповідних комерційних умов такої послуги, відтак наявні підстави змінити підстави позову відповідно до ч.3 ст.46 ГПК України, просить стягнути заборгованість за надані послуги з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних у розмірі 41 300,71 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 27.09.2018 вищезазначену заяву прийнято до розгляду.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.11.2018 (суддя Ділай У.І., повний текст складено - 28.11.2018) у справі № 914/1274/18 позовні вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентком» на користь Іноземного підприємства «СЖС Україна» 28532,18 грн основного боргу, 877,07 грн 3% річних, 2824,52 грн інфляційних втрат та 1375,17 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 1686,14 грн 3% річних та 7380,80 грн інфляційних втрат відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач свої зобов'язання щодо надання послуг сертифікації відповідно до стандарту ІSСС DЕ виконав повністю, що підтверджується копією акту про приймання виконаних послуг щодо відповідного наглядового аудиту від 30.06.2015, долученою до матеріалів справи. Відповідач отриманих послуг не оплатив, в результаті утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 28532,18грн. Разом з тим, позивач оплатив послуги щодо проведення наглядового аудиту із власних коштів «СЖС Джермані ГмбХ» згідно інвойсу (рахунку) №92180729 від 16.02.2015. Однак, суд зазначив, що проведений розрахунок сум позивача, проведений не вірно починаючи з 15.07.2015 всупереч приписам ч. 2 ст. 530 ЦК України, оскільки останній день для оплати заборгованості є 03 липня 2017 року. Відтак, нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних слід розпочинати з 04.07.2017.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентком» з вказаним рішенням суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості в розмірі 49 768,9 грн. скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи це тим, що виставлений позивачем рахунок за послуги стосовно наглядового аудиту ISCC DЕ, включаючи тверді розцінки на вартість людино-днів аудиту (проте не вказано скільки конкретно людино-днів необхідно для проведення аудиту апелянта), який був проведений із залученням СЖС Німеччина, не був передбачений комерційною пропозицією, оскільки остатньою запропоновано лише ряд послуг з приблизною вартістю послуг, за які відповідач розрахувався повністю отримавши сертифікат. Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що договірні відносини за договором про надання послуг № AGRI/18-2014, були закінченими відповідно до акту здавання-приймання про проведення наглядового аудиту в кінці 2014 року. Інших актів здавання-приймання відповідач не отримував. Зазначене базувалось також на тому, що акти наданих послуг за видачу сертифіката направлялися позивачем одночасно, тому отримавши рахунок за проведення наглядового аудиту апелянт його оплатив та вважає, що всі зобовязання перед позивачем виконано в повному обсязі.

Апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції було прийнято рішення суду про часткове задоволення позову, а не на суму в розмірі в розмірі 49 768,9 грн., як зазначає апелянт в апеляційній скарзі, не врахувавши заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, яку було прийнято судом першої інстанції до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, мотивуючи це тим, що доводи апелянта про те, що кількість людино-днів, необхідних для проведення аудиту, не була чітко визначена, а запропонована вартість послуг є приблизною, не відносяться до суті спору, оскільки суть спору стосується невизнання відповідачем рахунку за послуги, повязані з адміністративною роботою щодо аудиту. Також позивач заперечує доводи апелянта, що ним після отримання рахунку на сплату вартості послуг з проведення наглядового аудиту ISCC було виконано свої зобовязання і більше ніяких подальших платежів він не мав здійснювати, оскільки така позиція відповідає інтересам відповідача, про те не враховує той факт, що сертифікація здійснюється не позивачем, а відповідними державними установами Німеччини і уповноваженими законодавчими органами сертифікації, відповідно до процедур і вимог такої системи сертифікації. Щодо неотримання відповідачем актів виконаних робіт та не можливість одночасно виставити спірний рахунок із рахунком за проведений виїзд аудитора, позивач також заперечує, зазначивши, що матеріалами справи доводи апелянта спростовуються, про що зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08 лютого 2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, та відкрито апеляційне провадження у даній справі, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентком» призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши у порядку письмового провадження наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

19.03.2014 ІП «СЖС Україна», що діяло, як виконавець, та ТОВ «Рентком», що діяло як замовник, було складено договір про надання послуг №АGRІ/18- 2014.

Як зазначено в позовній заяві, підписаний з боку виконавця договір було надіслано замовнику, але незважаючи на подальше узгодження, прийняття та сплату першого з передбачених договором етапу послуг - замовник належний позивачу екземпляр договору не повернув.

З заяви про зміну підстав позову та розміру позовних вимог вбачається, що 02.04.2014 позивач направив відповідачу комерційну пропозицію, яка є деталізованою офертою та містить всі суттєві умови для надання послуг із сертифікації виробничих потужностей відповідача за системою сертифікації ІSСС DЕ, включаючи тверді розцінки на вартість людино-днів аудиту та на окремі технічні дії (адміністрування пакету документів, аналіз ризиків). Комерційною пропозицією визначено необхідність проведення наглядового аудиту у відповідний термін та необхідність ре-сертифікації кожного наступного року.

Комерційна пропозиція сформована на підставі листа-звернення ТзОВ «Рентком» №14/03-10/1 від 10.03.2014 та на підставі «Анкети для пропозиції згідно ІSСС DЕ», яку відповідач заповнив, підписав та надав саме для формування комерційної пропозиції щодо його підприємства. Разом із направленням комерційної пропозиції позивачем в супровідному електронному листуванні було зазначено, що оформлення «Анкети на сертифікацію» є прийняттям комерційної пропозиції. Така анкета була заповнена, підписана та скріплена печаткою ТзОВ «Рентком» і надіслана до органу сертифікації (компанії «СЖС Джермані ГмбХ»).

Слід зазначити, що сторонами, зокрема апелянтом дані обставини не заперечуються.

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, у відповідь на комерційну пропозицію зазначено згоду на перехід до послуг із сертифікації й укладення договору.

За вказаних обставин, позивач вважає, що господарсько-правові відносини, повязані із наданням та сплатою послуг щодо наглядового аудиту згідно ІSСС DЕ регулюються укладеним у спрощеній спосіб договором між сторонами на підставі комерційної пропозиції.

За твердженням позивача усіма подальшими і наступними діями відповідач брав участь у підготовці до наглядового аудиту та безпосереднім і дієвим чином сприяв отриманню такої послуги на свою користь, жодним чином не заперечував проти проведення відповідного аудиту та не повідомляв про намір припинити послуги. При цьому від відповідача не надходило жодної пропозиції про уточнення вартості або складу послуг за наглядовий аудит, що на думку позивача свідчить про свідоме прийняття умов комерційної пропозиції відповідачем і відсутність будь-яких розбіжностей в її розумінні.

У червні 2014 року позивач та фахівці SGS Germany GmbH успішно завершили надання передбачених договором послуг, результатом яких стала видача відповідачу сертифіката №DЕ-В-ВLЕ-ВМ-10-100-20141307 від 17.07.2014, строком на 12 місяців. Заявка на проведення аудиту на адресу органу сертифікації (SGS Germany GmbH) була належним чином заповнена, підписана й завірена печаткою компанії ТзОВ «Рентком».

Відповідно до п. 4.1.1.2.1. «планові наглядові аудити» Положення про проведення аудитів ІSСС (Regulations to carry out Audits, ІSСС 11-01-14 v. 1.16), органи сертифікації не пізніше 6 місяців з дати видачі сертифіката здійснюють перевірку відповідних елементів виробничого ланцюжка на їхню відповідність умовам видачі сертифікату.

У грудні 2014 року - січні 2015 року з відома та сприяння відповідача, на виконання вимог стандарту ІSСС, орган сертифікації (SGS Germany GmbH) провів наглядовий аудит - технічний огляд первинної точки накопичення та заводу (FGP+conversion), а також використовуваного елеватора/складу.

Як зазначає позивач, вартість наглядового аудиту, проведеного SGS Germany GmbH, була оплачена позивачем на підставі інвойсу органу сертифікації №92180729 і виставлена відповідачу до оплати за допомогою рахунку-фактури №1961/10-ОDС-15-LОС від 30.06.2015 на суму 28532,18 грн. Додатково позивачем був оформлений акт про приймання виконаних послуг щодо відповідного наглядового аудиту та рахунок-фактура, які скеровані відповідачу, відповідно до експрес-накладної кур'єрської служби від 03.07.2015.

В порядку досудового врегулювання спору 07.06.2017 позивач направив відповідачу претензію №464/1 про сплату заборгованості.

03.08.2017 відповідач направив позивачу лист-відповідь на претензію, в якому повідомив про відсутність підстав для задоволення вказаної претензії.

Предметом позову є ( з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог) вимога про стягнення 41 300,71 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3 процентів річних.

Разом з тим, як зазначено у заяві про зміну підстав позову та розміру позовних вимог, зважаючи на те, що комерційна пропозиція не містить окремо обумовлених строків сплати рахунків, позивач вважає можливим в інтересах відповідача залишити без змін зазначений у позові термін сплати, оскільки останній є більшим, ніж передбачений ч. 2 ст. 530 ЦКУ семиденний термін, а також в межах сформованої ділової практики за цими послугами - зважаючи на прийняття Сторонами зазначеного строку сплати за договором № АGRІ/18- 2014, що регулював надання першої (сертифікаційної) частини послуг за тим самим процесом сертифікації відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач заперечує доводи позивача, що ним не виконано умови комерційної пропозиції та договору про надання послуг аудиту, оскільки відповідачем сплачено грошові кошти за всі надані послуги, в підтвердження чого в матеріалах справи наявна оборотно-сальдова відомість по рахунку 6851 від 01.01.2014-13.08.2018, в якій зазначено, що відповідачем сплачено повністю за надані позивачем послуги в сумі 97 378,78 грн. Разом з тим, відповідач зазначає, що позивачем надано наступні послуги: Проведено аудити ІSСС (головний офіс, завод, господарство, елеватор) та сертифікацію ІSСС DЕ. Зазначені послуги виконані в повному обсязі та оплачені замовником, відповідно до акту здавання-приймання від 30.07.2014, підписаного обома сторонами, на загальну суму 34 202,92 грн (включаючи ПДВ). Надано послуги «СЖС Німеччина» стосовно сертифікації ІSСС DЕ, підготовки аудиту, технічного огляду першої точки збору та заводу звіт власнику системи та ВІ.Е, видання сертифікатів, технічного огляду фермерських господарств згідно ІSСС сертифікації, технічного огляду елеватору (складу) згідно ІSСС сертифікації, аналіз ризиків, внеску за ІSСС сертифікацію, внеску за ІSСС ліцензію, внеску за ІSСС реєстрацію. Зазначені послуги виконані в повному обсязі та оплачені замовником, відповідно до акту здавання-приймання від 30.07.2014, підписаного обома сторонами, на загальну суму 35 942,05 грн (включаючи ПДВ). Надано послуги з проведення наглядового аудиту ІSСС (головний офіс, елеватор). Зазначені послуги виконані в повному обсязі та оплачені замовником, відповідно до акту здавання-приймання від 29.12.2014, підписаного обома сторонами, на загальну суму 27 233,81 грн (включаючи ПДВ).

За твердженням відповідача, відсутність заборгованості також підтверджується наявними у сторін, зокрема в ІП «СЖС Україна», актом звірки взаєморозрахунків від 31.03.2017.

З заперечень на відзив відповідача вбачається, що позивач заперечив проти покликань відповідача стосовно тверджень про повну сплату послуг з проведеного наглядового аудиту згідно рахунку від 29.12.2014, зазначивши, що сплачений рахунок на суму 27233,81 грн містив вартість лише витрат часу аудитора ІП «СЖС Україна» на проведення огляду та аудиту відповідного промислового майданчика та одного складу/елеватора. Відповідний рахунок не містив вартості послуг з адміністрування пакету документів (технічного огляду, коригування документації, подання повідомлень до власника системи сертифікації), наданих із залученням компанії «СЖС Джермані ГмбХ» (Німеччина) і необхідних для прийняття власником системи сертифікації звіту за результатами наглядового аудиту і внесення відповідних відомостей в реєстр сертифікатів, які були виставлені до сплати згодом рахунком-фактурою №1961/10-ОDС-15-LОС від 30.06.2015.

За твердженням позивача, специфіка роздільного виставлення рахунків за аудит була відома Відповідачу за результатами сертифікаційного аудиту в липні 2014 року, де послуги за сертифікаційний (початковий) аудит були так само розділені і виставлені до сплати двома окремими рахунками з деталізацією послуг на безпосередньо аудит силами IП «СЖС УКРАЇНА» і послуги СЖС Німеччина. Щодо неможливості одночасно виставити рахунки за наглядовий аудит, позивач зазначив, що таке технічно було неможливим, оскільки інвойс від «СЖС Джермані ГмбХ» був сформований і надісланий позивачу лише у лютому 2015 року за фактом його готовності, тобто майже через 2 місяці. При цьому, позивач зазначив, що ним було повністю виконано обсяг послуг щодо проведення наглядового аудиту, задекларовано та сплачено ПДВ із суми операції, сплачено із власних коштів вартість послуг «СЖС Джермані ГмбХ» згідно інвойсу (рахунку) №92180729 від 16.02.2015 та забезпечено розгляд і подання звітів до органу сертифікації з метою досягнення узгодженого із замовником (відповідачем) фактичного результату дійсності сертифікату №DЕ-В-ВLЕ-ВМ-10-100-20141307. Докази сплати інвойсу №92180729 від 16.02.2015 позивач долучив до матеріалів справи.

З наведених вище аргументів відповідача вбачається, що останній не погодився із інформацією про розділення виставлених рахунків щодо отримання сертифікату (які начебто були відомі відповідачу, на підставі отриманих документів щодо отримання сертифікату) та, відповідно, неможливістю одночасного виставлення рахунків за наглядовий аудит, повідомивши, що акт здавання-приймання про проведення власне аудиту та акт здавання - приймання про проведення інших робіт, необхідних для отримання сертифіката, надіслано та датовано 30 липня 2014 року, тобто технічно направлення рахунків за проведені роботи навіть у випадку складання та розділення послуг по декільком актам однією датою та одним листом є можлива, що підтверджується наявними актами здавання-приймання від 30 липня 2014 року, які підписані обома сторонами, та на які посилається позивач. При цьому, відповідач звернув увагу, що інших актів здавання-приймання він не отримував. Щодо акта приймання-здавання наданих послуг від 05.06.2015, який укладений між позивачем та СЖС Німеччина ЛТД на загальну суму 2425,00 євро та оплаченого позивачем інвойсу № 92180729 від 16.02.2015 відповідач вважає, такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки такі докази не підтверджують наявність будь-яких зобовязань відповідача перед позивачем.

Крім того, відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с 167 Т.1).

Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, 02.04.2014 позивач направив відповідачу комерційну пропозицію, яка є деталізованою офертою, що містить всі суттєві умови для надання послуг із сертифікації виробничих потужностей відповідача за системою сертифікації ІSСС DЕ, включаючи тверді розцінки на вартість людино-днів аудиту та на окремі технічні дії (адміністрування пакету документів, аналіз ризиків). Комерційною пропозицією визначено необхідність проведення наглядового аудиту у відповідний термін та необхідність ре-сертифікації кожного наступного року. Комерційна пропозиція сформована на підставі листа-звернення ТзОВ «Рентком» №14/03-10/1 від 10.03.2014 та на підставі «Анкети для пропозиції згідно ІSСС DЕ», яку відповідач заповнив, підписав та надав саме для формування комерційної пропозиції щодо його підприємства. Разом із направленням комерційної пропозиції позивачем в супровідному електронному листуванні було зазначено, що оформлення «Анкети на сертифікацію» є прийняттям комерційної пропозиції. Така анкета була заповнена, підписана та скріплена печаткою ТзОВ «Рентком» і надіслана до органу сертифікації (компанії «СЖС Джермані ГмбХ»). Відповідач у відповідь на комерційну пропозицію позивача надав зазначено згоду на перехід до послуг із сертифікації й укладення договору.

За договором про надання послуг, відповідно до вимог ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, відповідач не заперечив проти дійсності укладення між сторонами договору у спрощений спосіб, відповідно договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній його частині. Натомість, у випадку ненадання послуг за договором відповідач міг звернутися до позивача із вимогою припинення чи розірвання такого. Однак доказів такого звернення відповідачем також не надано.

Судом встановлено, що зі сторони позивача зобов'язання щодо надання послуг сертифікації відповідно до стандарту ІSСС DЕ ним виконано повністю, що підтверджується копією акту про приймання виконаних послуг щодо відповідного наглядового аудиту від 30.06.2015, долученою до матеріалів справи. Відповідач отриманих послуг не оплатив, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 28532,18 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази сплати інвойсу №92180729 від 16.02.2015 за послуги щодо проведення наглядового аудиту, які надані «СЖС Джермані ГмбХ» та оплачені позивачем із власних коштів.

Щодо покликань відповідача про оплату в повному обсязі за отримані послуги та відсутність заборгованості перед позивачем судом відхиляється, оскільки доказів оплати послуг на суму 28532,18грн, які були надані відповідно до акту про приймання виконаних послуг щодо відповідного наглядового аудиту від 30.06.2015 не надано. При цьому, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факту ненадання таких послуг позивачем.

Отже, відповідач своїх зобовязань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, вимога надати докази невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором (ст. 610 ЦК України) покладається на позивача. Водночас, стаття 614 ЦК України зобов'язує відповідача надати докази відсутності вини у неналежному виконанні зобов'язання.

Отже, при пред'явленні позову кредитор повинен довести лише факт порушення зобов'язання, він звільняється від обов'язку доводити вину боржника. Тягар доказування відсутності вини в порушенні зобов'язання лежить на боржникові.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобовязань щодо оплати заборгованості за отримані послуги у розмірі 28532,18грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних слід зазначити наступне.

Як зазначено вище, комерційна пропозиція не містить окремо обумовлених строків сплати рахунків. З наявної в матеріалах справи претензії позивача від 16 червня 2017 року вбачається, що така була скерована на адресу відповідача та отримана останнім 26.06.2017.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, обов'язок виконання (оплати) боржником встановлено у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем процесі розгляду справи в суді першої інстанції було подано заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно з ч.1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до встановлених судом обставин справи вбачається, що обовязок сплати заборгованості для відповідача виник в червні 2017, відтак строк позовної давності позивачем не пропущений, а тому заява про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

За вказаних обставин, останній день для оплати заборгованості є 03 липня 2017 року (26.06.2017 + 7 днів = 03.07.2017). Відтак, нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних слід розпочинати з 04.07.2017. Натомість, позивач проводив розрахунок сум, починаючи з 15.07.2015 всупереч приписам ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат за період з 04.07.2017 до 12.07.2018, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача - 877,07 грн 3% річних, 2824,52 грн інфляційних втрат.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 08.11.2018 у справі № 914/1274/18 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, та були спростовані судами в ході розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись статтями ч. 13 ст.8, ст.ст.12, 86, 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентком», б/н від 02.01.2019 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 08.11.2018 у справі № 914/1274/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Суддя - доповідач: Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

ОСОБА_1