УХВАЛА

м. Київ

17.04.2019Справа № 910/14213/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участю секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про відстрочку виконання рішення суду

у справі за позовом Державного підприємства "Українські Спеціальні Системи" (04119, м. Київ, вул. Мельникова 83 б)

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 31)

про стягнення 28 282,76 грн.

за участю представників сторін:

від заявника: Оксамитний М.М.

від стягувача: Серьогін С.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Українські Спеціальні Системи" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 28 282,76 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.12.2018 позов задоволено повністю, вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Державного підприємства "Українські Спеціальні Системи" суму попередньої оплати у розмірі 28282,76 грн. та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн., зобов'язано

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі №910/14213/18 залишено без змін.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 видано відповідний наказ.

08.04.2019 до господарського суду надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про відстрочку виконання рішення суду від 05.12.2018 у справі № 910/14213/18 строком на три місяці.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.04.19 розгляд заяви Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про відстрочку виконання рішення суду призначено на 17.04.2019.

17.04.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшли заперечення стягувача на заяву про відстрочення рішення суду, в яких стягувач зазначає, що з моменту звернення стягувача до боржника з листом № 08-878 від 25.07.2018 з вимогою повернення надлишково перерахованих коштів за договором № 1110509 вже минуло більше дев'яти місяців, протягом яких відповідач продовжує безпідставно використовувати отримані грошові кошти. Також, позивач звертає увагу, що відповідачем не надано доказів в підтвердження скрутного фінансового стану (баланс чи фінансовий звіт).

У судовому засіданні, яке призначене на 17.04.2019, представник боржника надав усні пояснення по суті заяви та просив суд відстрочити виконання рішення суду строком на три місяці.

Представник стягувача надав усні пояснення по суті заяви та заперечив щодо задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду, з підстав наведених у письмових запереченнях.

Розглянувши заяву про відстрочку виконання рішення суду, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити та розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 р Питання про відстрочку або розстрочку виконання постанови апеляційної чи касаційної інстанції за наявності обставин, передбачених частиною першою статті 121 ГПК, вирішує сама апеляційна чи касаційна інстанція, якщо ці обставини стали їй відомі до прийняття постанови за результатами перегляду рішення господарського суду першої інстанції. У цих випадках припис про відстрочку або розстрочку, зміну способу та порядку виконання відповідної постанови має міститися в її резолютивній частині.

В інших випадках, тобто коли відповідну заяву подано стороною, державним виконавцем після прийняття постанови апеляційною чи касаційною інстанцією, питання про відстрочку або розстрочку, зміну способу та порядку виконання цієї постанови вирішує господарський суд першої інстанції.

Частиною 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Положення ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, згідно з п. 7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

При розгляді заяви про відстрочку рішення суду, суду необхідно встановити обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі у визначений строк або встановленим господарським судом способом, врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка виконання рішення, ухвали, постанови допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У заяві про відстрочку виконання рішення суду, боржник вказує підставу відстрочки рішення, що причиною утворення заборгованості у розмірі 28 282,79 грн. стали обставини, які не залежали від волі відповідача та унеможливили повернення позивачу переплачених коштів вчасно. Так, Рішенням Київської міської ради від 30.04.2018 було припинено Угоду щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2011, у зв'язку з чим ПАТ «Київенерго» припинило діяльність у сфері теплопостачання, а тому відповідач не з власної волі не зміг в подальшому здійснити постачання теплової енергії в рахунок сплачених наперед позивачем коштів у розмірі 28 282,79 грн.

Також, заявник зазнає, що активно веде претензійно-позовну роботу по стягненню дебіторської заборгованості з боржників за спожиту теплову енергію та співпрацює з органами ДВС та приватними виконавцями щодо примусового виконання отриманих рішень по стягненню боргів.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що в підтвердження вищевказаних обставин, боржником надано лише копії постанов про відкриття виконавчих проваджень, в яких стягувачем є ПАТ «Київенерго». Проте, заявником не надано жодного доказу, з якого можливо було б встановити про відсутність коштів на банківських рахунках боржника для погашення заборгованості за рішенням суду.

У заяві про відстрочку виконання рішення суду, боржник вказує, що наявне скрутне фінансове становище боржника. При цьому, суд зазначає, що сам факт тяжкого матеріального становища заявника не є виключною підставою для надання відстрочки виконання рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що станом на день розгляду заяви про відстрочку виконання рішення суду, боржником не було надано суду жодних належних доказів, в підтвердження неможливості виконання рішення суду після спливу відстрочки, а тому тяжке матеріальне становище, в даному випадку, не може бути підставою, яка ускладнює виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

З підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Суд зазначає, що заявник, в порушення приписів ст. 74 ГПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості виконання рішення суду, а також доказів, які б підтвердили можливість заявника сплатити заборгованість після спливу відстрочки. Крім того, сам факт тяжкого матеріального становища заявника не є виключною підставою для надання відстрочки рішення суду.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення суду у встановлений строк та стягувача при відстрочці виконання рішення суду, суд вирішив відмовити у задоволенні заяви ПАТ «Київенерго» про відстрочку виконання рішення суду, оскільки заявником не надано жодних ґрунтовних доказів, в підтвердження неможливості виконання рішення суду та відсутності коштів для погашення заборгованості.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про відстрочку виконання рішення Господарського суду м. Києва від 05.12.2018 у справі № 910/14213/18.

Ухвала набирає законної сили 17.04.2019 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л. Г. Пукшин