ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. Справа№ 910/19978/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Добрицька В.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕК «Лазурний блюз»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.02.2017 (повний текст складено 13.02.2017)

у справі № 910/19978/16 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пенетрон-Київ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕК

«Лазурний блюз»

про стягнення 254 277,74 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пенетрон-Київ» (далі - ТОВ «Пенетрон-Київ», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕК «Лазурний блюз» (далі - ТОВ «ЕК «Лазурний блюз», відповідач) про стягнення 254 277,74 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання за Договором №0210-15 від 26.10.2015, відтак просило стягнути з відповідача 233 856,00 грн. заборгованості, 3 507,84 грн. інфляційних втрат, 1 518,46 грн. 3% річних та 15 395,44 грн. пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі №910/19978/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Пенетрон-Київ» задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕК «Лазурний блюз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пенетрон-Київ» 233 856, 00 грн. основної заборгованості, 3 507, 84 грн. інфляційних втрат, 345, 98 грн. 3 % річних, 3 450,33 грн. пені та 3 617, 42 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права. За твердженнями апелянта, як позивач, так й відповідач разом відійшли від умов Договору, здійснюючи роботи та оплату наступним чином: позивач (виконавець) здійснював власними силами та власними матеріалами роботи, а відповідач (замовник) приймав роботи та здійснював оплату за фактом виконаних робіт, проте суд першої інстанції чомусь врахував лише те, що саме відповідач відійшов від умов Договору та окрім стягнення основної суми, з якою відповідач також не може погодитись, стягнув з нього й штрафні санкції. Апелянт стверджував, що останній акт за січень 2016 він відмовився підписувати та оплачувати, оскільки роботи в січні не велись, загальний об'єм робіт не виконаний, а той, який було виконано раніше, виконано із порушеннями, що призвело до затікання, випадання жгуту із швів та гідроізоляції. На переконання апелянта, ніяких робіт по виконанню Дефектного акту не здійснювалось, а наданий позивач акт про виконані роботи не може прийматись до уваги за відсутності на ньому підписів відповідача (замовника), він складався невідомо де і про його складання відповідача не повідомляли. Крім цього, не можна вважати належним доказом виконавчу схему виробництва робіт, так як ця схема завірена виключно позивачем та не надавалась до договору, відповідач дізнався про її існування лише із позову. За твердженнями апелянта, він випадково дізнався, що позивач в цей самий період підписав договір із іншою юридичною особою та отримав він неї оплату і виконав для неї роботи в жовтні 2015, доказом чого є Акт виконаних робіт за жовтень 2015. Крім цього, суд першої інстанції відповідно до оглядового листа ВГС України від 18.02.2013 року № 01-06/374/2013 «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)»врахував, що акт підписаний однією стороною може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта виконаних робіт визнані судом обґрунтованими, проте помилково встановив, що відповідач не відмовився від підписання акту 29.09.2016, адже позивач надав до суду роздруківку із сайту поштових відправлень про те, що цього листа відповідач не міг отримати тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що всі роботи за Договором виконані в повному обсязі, про що сторонами складено та підписано Акти приймання виконаних робіт за жовтень та листопад 2015, проте від підписання Акта приймання виконаних будівельних робіт за січень 2016, наданого позивачем разом з рахунком на оплату, відповідач відмовився. За твердженнями позивача, після складання сторонами Дефектного акту, позивач усунув недоліки, однак відповідач абсолютно безпідставно відмовився від прийняття робіт, намагався змусити відповідача усувати недоліки, які виникли не з його вини, зокрема, зазначаючи в своїх листах місця протікань, в яких відповідач навіть не проводив роботи. Крім цього, позивач стверджував, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою про прийняття робіт по усуненню недоліків. Факт надсилання Акту встановлений судом, відсутність підписів відповідача лише підтверджує його відмову від прийняття робіт. Також апелянт вказував, що претензія на адресу відповідача надсилалась цінним листом з описом вкладень, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 26.09.2016 № 7965 (наявні у матеріалах справи). Оскільки згідно роздруківки з сайту Укрпошти лист повернувся до позивача через відмову у його отриманні, враховуючи нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 «Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень», відповідач вважається таким, що отримав претензію 08.10.2016 (враховуючи вихідні дні). З приводу тверджень відповідача, що технологічна карта є невід'ємним додатком до Договору, слід зазначити, що Договором такий документ не передбачений, жодних посилань на нього за текстом Договору немає, а перелік робіт Технологічної карти не співпадає з погодженим сторонами у локальному кошторисі, в даному документі відсутні необхідні реквізити, що пов'язують його з Договором.

В наданих суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях, позивач зазначав, що ключовим моментом спору, який розглядається, є нерозуміння відповідачем, що укладений між сторонами Договір передбачав конкретний обсяг робіт, погоджений у Локальному кошторисі, а не герметизацію усього паркінгу, а тому, відповідальність позивача обмежена лише результатами виконаних робіт, численні протікання паркінгу, які не пов'язані з місцями виконання робіт, не є підставою для уникнення зобов'язання відповідача по Договору щодо оплати. Посилання відповідача на виконання позивачем робіт для інших контрагентів на тому ж об'єкті позивачем повністю заперечується, дані обставини не були доведеними належними доказами, не було доведено їх значення для розгляду справи.

В судове засідання апеляційної інстанції 16.04.2019 з'явились представники сторін, представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 26.10.2015 між ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» (відповідач, замовник за договором) та ТОВ «Пенетрон-Київ» (позивач, виконавець за договором) укладено Договір № 0210-15 на виконання робіт (далі - Договір), умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання відповідно до завдання та наданих замовником технічних умов та умов Договору власними та залученими силами, а також засобами виконати наступні роботи: в порядку та на умовах Договору виконавець бере на себе зобов'язання провести поставку матеріалів та виконати роботи з герметизації згідно локального кошторису № 2-1-1 (додаток № 2) в паркінгу житлового комплексу «Лазурний блюз» за адресою м. Київ, вул. Ованеса Туманяна, 15 А, а замовник зобов'язується прийняти виконані роботи та оплатити їх за умовами Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору виконавець зобов'язується виконати роботи в обумовлений строк, усунути недоліки і дефекти, що виникли з його вини і були виявлені в процесі приймання робіт за Договором, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити належним чином виконані роботи.

Якість виконаних згідно Договору робіт повинна відповідати вимогам чинних державних стандартів і технічних умов (п. 1.3 Договору).

За змістом п. 1.5 Договору на виконання робіт, виконавець має право залучити субпідрядну організацію. Сторони погодили, що цією субпідрядною організацією може бути Приватне підприємство «Вемакс» (код ЄДРПОУ - 36179700, ліцензія Архітектурної Інспекції України Серія АЕ № 525964), або інша субпідрядна організація за вибором виконавця, із якою виконавець має укладений договір. В разі залучення для проведення робіт виконавцем субпідрядної організації, виконавець виступає перед замовником як підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Виконавець відповідає перед замовником за порушення субпідрядниками своїх обов'язків, за результати та якість їхньої роботи, а перед субпідрядником - за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків замовника за Договором.

Положеннями п. 2.1 Договору сторони погодили, що договірна ціна робіт (вартість робіт по Договору) у відповідності до договірної ціни та локального кошторису, які є невід'ємною частиною Договору, становить 620 920, 80 грн., в т.ч. ПДВ - 103 486, 80 грн.

Дана ціна Договору є фіксованою (твердою) та не підлягає зміні (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору замовник здійснює оплату робіт виконавця у наступному порядку: визначена у п. 2.1 Договору сума сплачується протягом 2 (двох) банківських днів з моменту підписання сторонами Договору та виставлення виконавцем рахунку.

Прийняття обсягів виконаних робіт здійснюється шляхом підписання актів прийому-передачі. У разі виконання прихованих робіт, такі роботи приймаються з оформлення актів на відповідні роботи (п. 3.1 Договору).

За умовами п. 3.2 Договору по завершенню робіт виконавець надає замовнику в двох примірниках оформлений та підписаний акт прийому-передачі виконаних робіт та довідку про обсяг виконаних робіт за відповідний місяць. Протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту надання виконавцем відповідного акту замовник має підписати його, або направити виконавцю мотивовану відмову від його підписання. Виконавець зобов'язаний надавати замовнику всю інформацію і підтверджуючі документи щодо робіт та ресурсів, в будь-який час допускати представників замовника до об'єкту.

Сторони погодили (п. 3.3 Договору), що замовник має право відмовитись від прийняття робіт у разі виявлення в них недоліків (дефектів).

За змістом пп. 3.3.1 п. 3.3 Договору у випадку виявлення в роботах, під час їх виконання та після їх завершення, недоліків між сторонами складається дефектний акт, в якому фіксуються виявлені недоліки і дефекти, замовник визначає терміни їх усунення. Зазначені недоліки мають бути усунені підрядником за рахунок власник коштів в термін, який зазначений у відповідному акті.

Відповідно до 3.4 Договору у разі, якщо замовник без письмового повідомлення причин не підпише та/або не передасть виконавцю примірник акта прийому-передачі виконаних робіт протягом п'яти банківських днів, то роботи вважаються прийнятими за об'ємом та якістю та підлягають оплаті.

Виконавець зобов'язується виконати роботи протягом 30 (тридцяти) робочих днів (п. 4.2 Договору).

Замовник згідно п. 5.1 Договору зобов'язаний, зокрема, здійснювати фінансування виконаних робіт в обсягах та в строки, що передбачені Договором.

Після завершення виконання підрядником робіт, їх етапів, якісно та в повному обсязі, прийняти їх за актом прийому-передачі виконаних робіт згідно Договору.

В свою чергу, виконавець зобов'язаний, зокрема виконувати роботи якісно, в повному обсязі та в строки, погоджені сторонами в Договорі (п. 5.2.1 Договору).

Відповідно до п. 6.5 Договору за порушення строків оплати робіт, передбачених п. 2.3, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожний день затримки.

Договір згідно п. 8.2 вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до моменту виконання ними своїх договірних зобов'язань у повному обсязі.

Крім цього, сторони погодили локальний кошторис « 2-1-1 до договору № 0210-15 на виконання робіт від 26.10.2015», відповідно до якого кошторисна вартість будівельних робіт становить 620 921, 00 грн.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором підряду (ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України) одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин (ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України) повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем згідно Договору виконано підрядні роботи на суму 233 856, 00 грн. та направлено відповідачу для підписання акт приймання виконаних будівельних робіт за січень 2016 року, проте на день прийняття рішення у справі відповідач переданий позивачем акт приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) не підписав та не повернув, за виконані роботи по акту не розрахувався, доказів зворотного суду не надав.

Відповідно до п. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Тобто, законодавець покладає на підрядника обов'язок виконати роботу, а замовник зобов'язаний її прийняти і оплатити.

За змістом ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта, про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в) - це документ первинного обліку, який складається щомісячно для визначення вартості та обсягів виконаних будівельно-монтажних, ремонтних та інших підрядних робіт і є основою для складання «Довідки про вартість виконаних підрядних робіт та витрат» (форма № КБ-3). Акт складається підрядником (субпідрядником для генпідрядника) та представляється замовнику.

Відповідно до оглядового листа Вищого господарського суду України 18.02.2013 № 01-06/374/2013 «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)», акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

В свою чергу, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

За матеріалами справи відповідач звернувся до позивача (лист від 28.04.2016) й повідомив, що при огляді виконаних робіт, перед підписанням актів виявлено вагомі недоліки , тому до їх усунення не можливо підписати акт виконаних робіт. Оскільки відповідач вважає, що роботи не виконані у повному обсязі, відмовляється від підписання акту та просить позивача погодити прибуття спеціаліста для спільного підписання дефектного акту.

24.05.2016 між сторонами, за участю членів комісії у складі директора ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» ОСОБА_2, консьєржа ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» ОСОБА_3 та власника машиномісць ОСОБА_4 складено дефектний акт № 01 на усунення недоліків гідроізоляції паркінгу після проведених ТОВ «Пенетрон-Київ» робіт за Договором.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем проведено ряд робіт щодо усунення зазначених відповідачем недоліків, про що листом № 160729/02 повідомлено відповідача. Одночасно висловлено прохання розглянути та підписати акт виконаних робіт за січень 2016 згідно Договору та акт про виконання робіт згідно дефектного акту № 01 від 24.05.2016, до якого додано акт про усунення недоліків та акт приймання виконаних будівельних робіт за січень 2016. Згадане отримано відповідачем 08.08.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (копії в матеріалах справи).

Проте, листом від 11.08.2016 відповідач повторно звернувся до позивача про виявлені вдруге недоліки, вважав за неможливе до їх усунення підписати акт виконаних робіт, адже їх виконано не в повному обсязі. В результаті відмовився від підписання акту, просив позивача погодити прибуття спеціаліста для спільного підписання дефектного акту та в 10 денний термін з дня отримання цього листа усунути недоліки по виконанню Договору.

За приписами ст. 877 ЦК України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Отже, здійснення будівництва та пов'язаних з ним будівельних робіт за договором будівельного підряду підрядник проводить згідно з проектною документацією, яка визначає обсяг, зміст робіт та інші вимоги, що ставляться до робіт, а також кошторисом, що визначає ціну робіт. Вказані документи є обов'язковими та являються невід'ємною частиною Договору.

Технічна документація визначає обсяг, зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт, що виконуються за договором даного виду. Кошторис визначає ціну робіт і безпосередньо пов'язаний з технічною документацією.

За умовами Договору позивач зобов'язався провести поставку матеріалів та виконати роботи з герметизації згідно Локального кошторису № 2-1-1 (додаток № 2) в паркінгу житлового комплексу «Лазурний блюз» за адресою: м. Київ, вул. Ованеса Туманяна, 15А.

Матеріалами справи встановлено, що сторонами складено та підписано Локальний кошторис № 2-1-1, який є невід'ємною частиною Договору.

Доводи відповідача про те, що технологічна карта є невід'ємним додатком до Договору, є безпідставними та необґрунтованими, тому відхиляються судом апеляційної інстанції, адже Договором такий документ не передбачено, жодних посилань нього в тексті Договору немає, а перелік робіт Технологічної карти не співпадає з погодженим сторонами у Локальному кошторисі. Крім цього, у даному документі відсутні необхідні реквізити, що пов'язують його з Договором.

Отже, межі виконання робіт чітко визначено та погоджено сторонами в Локальному кошторисі.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні й відповідачем суду не надано доказів на підтвердження того, що зазначені в листі від 11.08.2016 недоліки виявлено саме в тій частині, що виконувались позивачем, як і того, що такі недоліки взагалі стосуються результатів робіт за Договором, які виконались позивачем та наведені протікання пов'язані з роботи по герметизації деформаційних швів. Відповідно доводи відповідача (апелянта) в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

При цьому, слід відзначити, що пп. 3.3.1 п. 3.3 Договору сторони погодили, що у випадку виявлення в роботах під час їх виконання та після їх завершення недоліків, між сторонами складається дефектний акт, в якому фіксуються виявлені недоліки і дефекти та замовник визначає терміни їх усунення. Зазначені недоліки мають бути усунені підрядником за рахунок власних коштів в термін, зазначений у відповідному акті.

Відповідно до п. 4.8. Договору у разі виявлення в період гарантійних строків недоліків (дефектів) у виконаних виконавцем роботах, замовник повідомляє про це виконавця письмово (в тому числі за допомогою факсимільного або електронного зв'язку). Виконавець зобов'язаний надати свого співробітника для складання акта про порядок та строки усунення недоліків (дефектів) протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання від замовника повідомлення про недоліки та/або дефекти. Виконавець зобов'язаний у найкоротший строк, але у будь-якому випадку не пізніше 14 (чотирнадцяти) робочих днів з моменту підписання такого акту, безоплатно усунути недоліки (дефекти) у результатах робіт. Якщо між замовником і виконавцем виник спір щодо усунення недоліків (дефектів) або їх причин, на вимогу будь-якої сторони може бути проведено незалежну експертизу.

Таким чином, умовами Договору передбачено послідовність дій відповідача у разі виявлення у виконаних роботах недоліків, як-то: складання двостороннього дефектного акту, який фіксує виявлені недоліки та проведення незалежної експертизи, яка проводиться на вимогу будь-якої сторони, однак у матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази,, що ним вчинялись дії щодо проведення незалежної експертизи що визначених в листі від 11.08.2016 недоліків.

Крім того, судом враховано положення п. 5.4.2 Договору, відповідно до якого замовник має право у випадку відмови виконавця від усунення виявлених у роботах недоліків, що виникли з вини виконавця, самостійно усунути такі недоліки (чи залучити відповідну організацію), з подальшим відшкодуванням всіх понесених витрат на виконавця. Замовник зобов'язаний повідомити виконавця про намір усунути недоліки власними силами.

Вищевикладені обставини свідчать про відсутність підстав вважати, що позивач не виконав своїх зобов'язань належним чином, відтак відповідач не звільняється від обов'язку оплатити роботи, виконані позивачем за Договором.

Разом з тим, слід зазначити, що за умовами п. 2.3 Договору замовник здійснює оплату робіт виконавця у наступному порядку: визначена п. 2.1 Договору сума (620 920, 80 грн.) сплачується протягом 2 (двох) банківських днів з моменту підписання сторонами Договору та виставлення виконавцем рахунку.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 26.09.2016, згідно якої після складання сторонами дефектного акту № 01 від 24.05.2016 з визначенням переліку недоліків, підрядником проведено ряд робіт щодо усунення цих недоліків, про що замовника повідомлено листом № 160729/02. Підрядник знов направив вимогу щодо прийняття робіт за Договором та підписання акту, адже заявлені замовником недоліки не стосуються результатів робіт за Договором, а протікання не пов'язані з роботами по герметизації деформаційних швів, тому відповідальність підрядника в даному випадку виключена. До претензії долучено рахунок від 29.01.2016 на оплату 233 856, 00 грн., акт приймання-передачі робіт за січень 2016 року, повідомлення про усунення недоліків та виконавча схема виробництва робіт. Факт надіслання підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку № 7965 від 26.09.2016.

Враховуючи нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року № 958 «Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень» відповідач вважається таким, що отримав претензію 08.10.2016 (враховуючи вихідні дні). Відповідно доводи апелянта в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати виконаних робіт, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідачем порушено умови Договору та положення ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача 233 856, 00 грн. заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 15 395, 44 грн. пені, 3 507, 84 грн. інфляційних втрат та 1 518, 46 грн. 3 % річних за період з 08.08.2016 по 25.10.2016.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (п. 1 ст. 218 ГК України).

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За змістом до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до п. 6.5 Договору, за порушення строків оплати робіт, передбачених п. 2.3, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожний день затримки.

Оскільки положення Договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого ст. 232 ГПК України, нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом 6 місяців.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги, що відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань й не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, місцевий суд вважав обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків пені, 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що допущені помилки у визначенні моменту прострочення грошового зобов'язання та відповідно у розмірі нарахування пені та 3 % річних, при цьому розмір інфляційних втрат визначено вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у розмірі 345, 98 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 08.10.2016 по 25.10.2016, сума пені в розмірі 3 450, 33 грн. та інфляційні втрати в сумі 3 507, 84 грн., а тому позовні вимога в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Доводи апелянта з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта, викладені в його апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕК «Лазурний блюз» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі № 910/19978/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/19978/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.04.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко