ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2019 р. Справа №921/149/17-г/4

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Плотніцького Б.Д.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Теребовлянського районного споживчого товариства, за вих. № 2/87 від 07.09.2018 (вх.З № 01-05/213/18 від 17.10.2018)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.08.2018 (суддя Андрусик Н.О., повний текст складено 21.08.2018)

у справі № 921/149/17-г/4

за позовом: Теребовлянського районного споживчого товариства (надалі Теребовлянське РайСТ), м. Теребовля Тернопільської області

до відповідача: Теребовлянської міської ради, м. Теребовля Тернопільської області

за участю третьої осіби-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відділу архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради, м.Теребовля Тернопільської області

за участю третьої осіби-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2Я.), м. Теребовля Тернопільської області

про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання недійсними (незаконними) паспортів прив'язки тимчасових споруд

за участю учасників справи:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 6 від 14.06.2018)

від третьої особи-1: не зявився

від третьої особи-2: не зявився

Відповідно до п.9 Перехідних положень Розділу ХІ ГПК України в редакції від 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Теребовлянське РайСТ звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Теребовлянської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відділу архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради та ФОП ОСОБА_2, про усунення перешкод у здійсненні права власності на нежитлову будівлю під літ. Б - павільйон по торгівлі продовольчими товарами, площею 57,4 кв.м., шляхом визнання недійсними (незаконними) паспортів прив'язки тимчасових споруд торгового призначення за №ТС-20/1 від 29.09.2016, №ТС-20/2 від 29.09.2016, №ТС-20/3 від 29.09.2016 та за №ТС-20/4 від 26.09.2016, виданих ФОП ОСОБА_2 (з урахуванням заяви позивача про описку а.с. 12-124 том ІІ).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.05.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2017, в задоволенні позову відмовлено (а.с. 86-90 том І, а.с. 43-48 том ІІ).

Постановою Верховного Суду від 18.04.2018 рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №921/149/17-г/4 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області (а.с. 96-102 том ІІ).

Скасовуючи судові рішення попередніх судових інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, Верховним Судом зазначено, що судами не було встановлено фактичних обставин справи на підставі належних та допустимих доказів, оскільки матеріали справи містили незасвідчені копії документів; не надано оцінки наявним у справі доказам; не встановлено, чи наявними доказами підтверджується відсутність порушення права позивача через видачу спірних паспортів прив'язки тимчасових споруд щодо земельної ділянки, яка не перебуває у постійному користуванні позивача, чи через відсутність тимчасових споруд ОСОБА_2 саме в павільйоні під літ. В, площею 54,6кв.м. (позов заявлено і зазначено павільйон В); не надано оцінки доводам позивача, викладеним в додаткових обґрунтуваннях до апеляційної скарги від 26.06.2017 щодо визнання рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради №133 від 30.08.2016 недійсним в судовому порядку. На переконання колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дослідження усіх наявних у матеріалах справи доказів в сукупності з наданими сторонами поясненнями має істотне значення для вирішення спору у цій справі та є підґрунтям для подальших висновків щодо наявності (або відсутності) підстав для задоволення позову за наведених у позовній заяві, підстав.

При новому розгляді рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.08.2018 у справі №921/149/17-г/4 у задоволені позову відмовлено (а.с. 27-37 том ІІІ).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту наявності порушеного права власності з боку відповідача; вчинення останнім протиправних дій щодо користування його власністю; не встановлення судом факту існування обєктивно існуючих перешкод у здійсненні власником права власності нежитловою будівлею під літ Б - павільйон по торгівлі продовольчими товарами, площею 57,4кв.м, розміщеною за адресою: вул. Паращука, 7 в м. Теребовля. Також суд зазначив, що рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради на підставі яких паспорти привязка були видані підприємцям, в т.ч. ФОП ОСОБА_2, визнано недійсним, відповідно зазначене не вказує на створення позивачеві перешкод, ускладнень щодо здійснення ним своїх правомочностей як власника чи про існування реальної загрози порушення такого права.

Не погоджуючись з даним рішенням, Теребовлянське РайСТ подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник не погоджується з висновком суду про невірно обраний спосіб захисту, оскільки видачею Теребовлянською міською радою паспортів привязки тимчасових споруд ФОП ОСОБА_2 на нежитлову будівлю, яка є приватною власністю, поза волею власника, відповідачем тим самим заперечено право власності РайСТ і звужено правомочності по його повному і незаперечному здійсненні.

20.02.2019 Теребовлянським РайСТ подано на адресу суду заяву про зупинення провадження у справі № 921/149/17-г/4 до вирішення справи № 606/2096/17, яка перебуває на розгляді у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного суду.

У п.5 ч.1 ст. 227 ГПК України передбачено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов'язує з неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.

При цьому пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у цій справі, і такі обставини мають бути такими, що мають значення для цієї справи.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

В обґрунтування поданої заяви Теребовлянське РайСТ зазначає, що місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову Теребовлянського РайСТ у даній справі, виходив з того, що рішенням Теребовлянського районного суду від 11.07.2018 у справі № 606/2096/17 зобовязано Відділ архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради анулювати паспорти привязки тимчасових споруд, видані 35 особам, в тому числі ОСОБА_2, що відновить порушені права позивача і усуне перешкоди у здійсненні права власності на цілісний майновий комплекс та перешкоди у здійсненні права постійного користування земельною ділянкою по вул. Паращука, 7 у м. Теребовля. Оскільки постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2019 скасовано рішення Теребовлянського районного суду від 11.07.2018 у справі №606/2096/17, Теребовлянське РайСТ подало касаційну скаргу, яка ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 12.02.2019 прийнята до свого провадження. На думку позивача, правовідносини у вказаних справах є подібними, стосуються паспортів привязок тимчасових споруд, які видані підприємцям, в т. ч. ФОП ОСОБА_2, відтак вважає, що обставини які будуть встановлені у справі №606/2096/17 матимуть преюдиційне значення для справи №921/149/17-г/4.

Слід зазначити, що метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов'язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Проаналізувавши доводи заявника, колегія суддів зазначає, що сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 606/2069/17, апеляційний господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи № 921/149/17-г/4.

Розгляд справи № 606/2069/17 не є перешкодою для встановлення та оцінки, з урахуванням вимог ст. 74 ГПК України, суттєвих обставин у цій справі під час її розгляду апеляційним господарським судом.

Відтак, з огляду на викладене, заяву Теребовлянського РайСТ про зупинення провадження у справі № 921/149/17-г/4 до задоволення не підлягає.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання 23.04.2019 не забезпечив, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи в звязку із зайнятістю представника Теребовлянського РайСТ адвоката ОСОБА_4 в іншому судовому засіданні (зареєстроване в канцелярії суду за вх№01-04/2705/19 від 23.04.2019).

Частиною 11 ст. 270 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів вважає, що наведені позивачем обставини не є поважними, адже не є об'єктивно непереборними. Теребовлянське РайСТ, як учасник судового процесу, не було позбавлене права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Разом з тим неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Проте, таких доказів товариством суду не надано.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В даному випадку колегія суддів вважає, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для такого розгляду і без участі представника Теребовлянського РайСТ.

З огляду на викладене, а також на обмеженість процесуальних строків для розгляду спору, суд відхиляє клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, без участі повноважного представника позивача, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Відповідач в судовому засідання проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/58/18 від 17.10.2018), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема вважає, що паспорти привязок є технічними документами, а не актами нормативно-правового характеру чи правочином, тому не може визнаватися судом недійсними.

Третя особа-1 письмові пояснення щодо апеляційної скарги не подала, явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Третя особа-2 письмові пояснення щодо апеляційної скарги не подала, явку уповноваженого представника в судове засідання 23.04.2019 не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. В попередньому судовому засідання проти доводів скаржника заперечила в усному порядку, рішення суду першої інстанції просила суд залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд, встановив наступне.

Теребовлянське РайСТ є постійним землекористувачем земельної ділянки, наданої товариству у 2001 році, площею 0,6956 га для обслуговування приміщень ринку та його функціонування по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 12.02.2001 (а.с. 17-19 том І).

Законність видачі даного Державного акту була встановлена судовим рішенням у справі № 921/377/16-г/17 (а.с. 126-149 том І).

Рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради №186 від 26.07.2011 Про переоформлення права власності на цілісний майновий комплекс Теребовлянського РайСТ вирішено переоформити право власності за Теребовлянським районним споживчим товариством на цілісний майновий комплекс ринку, який знаходиться в м. Теребовля по вул. Паращука,7, в т.ч.: на нежитлову будівлю (павільйон по торгівлі м'ясопродуктами з добудовою готелю та лабораторії), загальною площею 655,8 кв.м.; на нежитлову будівлю (павільйон по торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами), загальною площею 69,9 кв.м.; на нежитлову будівлю (павільйон по торгівлі продовольчими товарами), загальною площею 73,4 кв.м.; на нежитлову будівлю (адміністративний будинок з додатковими приміщеннями), загальною площею 1332,6 кв.м; та видати позивачу свідоцтво на право власності на цілісний майновий комплекс по вул. Паращука,7 в м. Теребовля, а Теребовлянському БТІ - зареєструвати за позивачем право власності на нерухоме майно.

На підставі вказаного рішення Теребовлянським БТІ виготовлено технічний паспорт на цілісний майновий комплекс ринку по вул. Паращука,7 в м. Теребовля (а.с. 70-81 том І).

Дані обставини встановлені Теребовлянським районним судом у постанові від 15.01.2013 у справі №1914/2978/12 (набрала законної сили 28.01.2013) про визнання незаконним та скасування рішення Теребовлянської міської ради №979 від 30.07.2012 Про скасування рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 26.07.2011 №186 Про переоформлення права власності на цілісний майновий комплекс Теребовлянського РайСТ (а.с. 131-132 том ІІ).

ОСОБА_5 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексним номером 34812292 від 12.03.2015 Теребовлянське РайСТ є власником цілісного майнового комплексу (реєстраційний номер обєкта 0), що знаходиться по вул. Паращука, 7 м. Теребовля, і складається з чотирьох обєктів нерухомого майна, в т.ч.: літ. А - адміністративний будинок з додатковими приміщеннями, площею 523 кв.м.; літ. В - нежитлове приміщення - павільйон по торгівлі продовольчими і не продовольчими товарами, площею 54,6 кв.м.; літ. Б - нежитлове приміщення - павільйон по торгівлі продовольчими товарами, площею 57,4 кв.м.; літ. Д - нежитлове приміщення - павільйон по торгівлі мясопродуктами з добудовою готелю та лабораторії, площею 670,6 кв.м (а.с. 14, 70-81 том І).

29.03.2016 виконавчим комітетом Теребовлянської міської ради прийнято рішення №53 Про надання дозволу на виготовлення схеми розміщення тимчасової споруди, згідно з яким 36 підприємцям, в тому числі ФОП ОСОБА_2, надано дозвіл на виготовлення схеми розміщення тимчасової споруди в м. Теребовля по вул. Паращука, 7 для подальшого затвердження та виготовлення паспорту привязки даної тимчасової споруди (а.с. 112-114 том І).

30.08.2016 виконавчим комітетом Теребовлянської міської ради прийнято рішення №133 Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд, яким затверджено схему розміщення тимчасових споруд, зокрема ОСОБА_2 в м. Теребовля, вул. Паращука, 7 для подальшого затвердження та виготовлення паспорту привязки даної тимчасової споруди (п.20 рішення). На підставі рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради №201 від 20.12.2016 у рішення №133 від 30.08.2016 внесено зміни, а саме: в пунктах від 1 по 38 змінено адресу з: м. Теребовля по вул. Паращука, 7 на м. Теребовля по вул. Паращука (а.с. 22-23, 64 том І).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 20.12.2016 по справі №921/681/16-г/17 визнано недійсним рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради №133 від 30.08.2016 з мотивів прийняття рішення з порушенням чинного законодавства та з порушення прав і охоронюваних законом інтересів Теребовлянського РайСТ, як постійного користувача земельної ділянки по вул. Паращука,7 в м. Теребовля та законного власника цілісного майнового комплексу розміщеного на вказаній земельній ділянці, оскільки земельна ділянка по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля щодо якої прийнято рішення, не є вільною. Дане рішення залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2017 (а.с. 168-178 том І).

Судовими рішеннями зокрема встановлено, що прийняттю оскаржуваного рішення №133 передувало рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 29.03.2016 №53 Про надання дозволу на виготовлення схеми розміщення тимчасової споруди, згідно якого, розглянувши заяви підприємців та надані ними договори оренди землі виконавчий комітет Теребовлянської міської ради надав підприємцям (35 особам) дозвіл на виготовлення схеми розміщення тимчасової споруди в м. Теребовля, вул. Паращука, 7, для подальшого затвердження та виготовлення паспортів прив'язки. Контроль за виконанням вказаного рішення покладено на начальника Відділу архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради ОСОБА_6

Рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 29.03.2016 №53 визнано в судовому порядку незаконним (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2016, залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2017 у справі №921/241/16-г/17 а.с. 115-124 том І).

При розгляді вказаної справи, судом апеляційної інстанції встановлено, зокрема й те, що відповідно до змісту поданих заяв, замовники просили міського голову затвердити виготовлену схему розміщення тимчасових споруд на території ринку, долучивши до заяв не графічні матеріали довільної форми із зазначенням бажаного місця розташування тимчасової споруди (як це передбачено Порядком), а уже розроблені кадастрові плани земельної ділянки для встановлення та обслуговування тимчасових споруд (кіосків) 35-ти підприємців із присвоєнням кадастрового номера на земельну ділянку по вул. Паращука,7 в м. Теребовля, яка є в постійному користуванні позивача.

Приписами ч.4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з огляду на встановлені обставини у судових справах №921/681/16-г/17, № 921/241/16-г/17, позивач вважає, що паспорти привязки за №№ТС-20/1, ТС-20/2, ТС-20/3, №ТС-20/4 від 29.09.2016 видавалися ФОП ОСОБА_2 для встановлення та обслуговування тимчасових споруд (кіосків) саме на земельну ділянку по вул. Паращука,7 в м. Теребовля, а не по вул. Паращука, оскільки інших схем розміщення тимчасових споруд розроблено не було, як і не було затверджено відповідних схем їх розміщення міською радою (а.с. 68-87, 125, 165-167 том І)

09.12.2016 позивач звернувся до Теребовлянської міської ради з проханням надати копії паспортів привязки тимчасових споруд, виданих Відділом архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради підприємцям на земельну ділянку по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, яка знаходиться в постійному користуванні Теребовлянського РайСТ, з копіями усіх документів на підставі яких вони видані та рішеннями про їх затвердження (а.с. 20 том І).

ОСОБА_5 листа-відповіді №873/р від 15.12.2016 повідомлено, що Відділом архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради підприємцям, в тому числі ФОП ОСОБА_2 паспорти привязки тимчасових споруд торгового призначення видано на підставі рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 30.08.2016 №133 (а.с. 21 том І).

Позивач стверджує, що міською радою внаслідок вчинення дій по видачі паспортів привязки тимчасових споруд ФОП ОСОБА_2, порушено права та законні інтереси Теребовлянського РайСТ як власника нежитлової будівлі під літ. Б - павільйон по торгівлі продовольчими товарами, площею 57,4 кв.м та створюються перешкоди у здійсненні ним права власності на вказане майно, тому просить суд задовольнити позов про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання недійсними (незаконними) паспортів прив'язки тимчасових споруд.

Водночас, на обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на такі обставини:

- розміщення обєктів власності РайСТ на території ринку по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля (всього 4 обєкта) відображено в технічному паспорті цілісного майнового комплексу, виготовленому Теребовлянським бюро технічної інвентаризації 29.01.2015, інвентарний номер 273, тоді як відповідно до комплексної схеми встановлення тимчасових споруд, виготовленої ТОКП Містобудівельник у 2016 році, на ній відображено наявність по вул. Паращука в м. Теребовля лише трьох обєктів нерухомого майна, які належать споживчому товариству і зазначені на комплексній схемі під №38, а саме: будівлі під літ. А, літ. В, літ Д, тоді як нежитлова будівля - павільйон по торгівлі продовольчими товарами, площею 57,4 кв.м. під літ. Б взагалі не відображена, а натомість зазначено як тимчасова споруда ФОП ОСОБА_2Я. під номером 20 (з урахуванням заяви а.с. 123-130 том ІІ);

- видача Теребовлянською міською радою ФОП ОСОБА_2 чотирьох паспортів привязки суперечить Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №244 від 21.10.2011, яким врегульовано порядок видачі паспортів привязки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, оскільки даним Порядком не передбачено розміщення тимчасових споруд у нежитловій будівлі; Додатком №1 до Порядку передбачено видачу паспорту привязки тимчасової споруди лише за наявності у замовника, який звертається за його видачею, правовстановлюючих документів на земельну ділянку на якій встановлюється тимчасова споруда (право власності або користування), однак земельна ділянка, площею 0,6956 га, на якій знаходиться нежитлова будівля - павільйон по торгівлі продовольчими товарами та інші обєкти власності позивача, належить Теребовлянському РайСТ на праві постійного користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії 1-ТР №001696 від 12.02.2001, виданому для обслуговування будівель і функціонування ринку по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля;

- згоди на вилучення земельної ділянки для надання її підприємцям під тимчасові споруди позивач не надавав, як і згоди на розміщення тимчасових споруд на обєкті, що належить позивачу на праві власності;

- фактом наявності паспортів привязок тимчасових споруд обтяжуються права РайСТ як власника нерухомого майна.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 цього Кодексу).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 цього Кодексу).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

З огляду на зміст наведених правових норм власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Як зазначалося вище, Теребовлянське РайСТ є власником цілісного майнового комплексу по вул. Паращука, 7 в м. Теребовля, що складається з чотирьох обєктів нерухомого майна, в тому числі нежитлового приміщення - павільйону по торгівлі продовольчими і не продовольчими товарами під літ. Б, площею 57,4 кв.м.

Як стверджує позивач, незважаючи на обставину реєстрації права власності у встановленому законом порядку та наявність будівлі павільйону, відповідачем в особі відділу архітектури та містобудування міської ради у вересні 2016 року незаконно видано ФОП ОСОБА_2 чотири паспорти привязки тимчасових споруд торгового призначення за адресою, де розміщена нежитлова будівля під літ Б, що вбачається у випадку співставлення даних комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності по вул. Паращука, м. Теребовля (територія ринку) з даними технічного паспорта, виготовленого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації у 2015 році на цілісний майновий комплекс № 7 по вулиці Паращука в місті Теребовля.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує на факт видачі паспортів привязки по розміщенню тимчасових споруд у торговому павільйоні, який належить на праві приватної власності споживчому товариству, а визнання недійсними паспортів привязки, виданих Теребовлянською міською радою, відновить порушене право власності позивача.

Між тим, як зазначалося вище, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

В даному випадку Теребовлянське РайСТ звернулося за судовим захистом порушеного права власності на обєкт нежитлової нерухомості, визначивши спосіб усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання недійсними (незаконними) паспортів привязки тимчасових споруд торгового призначення.

Норма ч. 2 ст. 386 ЦК України закріплює за власником право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою, звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому, тобто застосовувати такий спосіб захисту своїх порушених прав, як попередження або припинення можливого порушення його прав власника в майбутньому. Таке правило відповідає особливому характеру права власності як його абсолютного права.

Однак всупереч вищенаведеному, звертаючись до господарського суду з даним позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності, позивач не визначив, які дії повинен вчинити чи припинити відповідач для відновлення права позивача.

Наявними у справі доказами позивачем не доведено вчинення відповідачем (міською радою) самого факту порушення його права володіння та користування певним майном та документально не підтверджено, в чому полягають порушення його права приватної власності.

Також позивачем не доведено, яку реальну небезпеку порушення прав власності позивача несуть видані паспорти привязок тимчасових споруд та існування обєктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем своїх правомочностей у звязку з оформленням цих паспортів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з п.1.4 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1330/20068, паспорт прив'язки тимчасової споруди - це комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М 1:500 і схему благоустрою прилеглої території.

Тобто, сам факт видачі паспортів привязки тимчасових споруд не свідчать про виникнення у ФОП ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, яке належить позивачу на праві власності.

Відтак, жодних правових наслідків (обмежень), ускладнень в реалізації своїх прав для позивача сама по собі видача таких паспортів не несе, оскільки такі документи (паспорти привязки тимчасових спору) не породжують у сторін прав та обовязків. Права ж позивача як власника нерухомого майна можуть бути порушені саме встановленням тимчасових споруд.

Крім того, саме існування паспортів привязки без чинності рішень Теребовлянської міської ради №53 від 29.03.2016 та №133 від 30.08.2016, на підставі яких паспорти привязок видано, в т. ч. ФОП ОСОБА_2, не вказує на створення позивачеві перешкод, ускладнень щодо здійснення ним своїх правомочностей як власника чи про існування реальної загрози порушення такого права.

В даному випадку позивачем у справі не доведено належними та допустимими доказами факту вчинення відповідачем (третіми особами) протиправних дій, спрямованих на порушення його права власності чи законного володіння даним обєктом нерухомості; не доведено, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача; не доведено факту обєктивно існуючих перешкод у здійсненні РайСТ як власником своїх правомочностей, тобто обставин, які є підставою для задоволення негаторного позову.

Також колегія суддів зазначає, що заявлена вимога позивача про визнання паспортів прив'язки тимчасових споруд недійними (незаконними), не може бути задоволена, оскільки, оспорюванні паспорти не є правочинами в розумінні ст.ст. 202 ЦК України чи господарськими зобовязаннями згідно з ст.173 ГК України, а тому не можуть визнаватись недійсними за ст.ст.203, 215 ЦК України або ст.ст. 202, 208 ГК України.

ОСОБА_5 положень статей 15, 16, 386, 391 ЦУ України та ст. 20 ГК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не є таким, що забезпечить (відновить) право власності позивача у разі його порушення.

Відповідно до змісту ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст.ст. 20, 23, 249 ГК України, суд визнає недійсним/незаконним правовий акт індивідуальної дії чи нормативно-правовий акт, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

До нормативних належать акти органів місцевого самоврядування, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію (рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. N 7-рп/2009).

Оскаржувані паспорти привязок тимчасових споруд, видані Відділом архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради, не належать до жодного виду із наведених актів.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що пунктом 2.27 названого вище Порядку регламентована можливість анулювання паспорта привязки за певних умов. Визнання ж недійсними паспортів привязки Законами України Про регулювання містобудівної діяльності та Про благоустрій населених пунктів, а також Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності не передбачено.

З огляду на недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту наявності порушеного права власності з боку відповідача; вчинення останнім протиправних дій; не встановлення судом факту існування обєктивно існуючих перешкод у здійсненні власником права власності нежитловою будівлею під літ Б - павільйон по торгівлі продовольчими товарами, площею 57,4 кв.м, розміщеною за адресою: вул. Паращука,7 в м. Теребовля, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем належним чином не доведено факт порушення прав останнього, за наявності вищезгаданих паспортів привязки, а відповідно обрані позивачем способи захисту не відповідають фактичним обставинам справи.

Наявність у позивача оформленого права на земельну ділянку, площею 0,6956 га, на якій розміщений цілісний майновий комплекс, в тому числі павільйон по торгівлі продовольчими товарами, сторонами не заперечувалося, а тому оскільки позов ґрунтувався на порушенні права власності нерухомого майна позивача, то правовідносини щодо землекористування судом не розглядалися та не встановлювалися.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

ОСОБА_5 зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу відповідачем належним чином підтверджено свої доводи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.08.2018 у справі № 921/149/17-г/4 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Б.Д. Плотніцький

ОСОБА_1