ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 місто Дніпро Справа № 904/2322/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2019 (повний текст складений 18.02.2019, суддя Первушин Ю.Ю.) у справі №904/2322/18:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг

про визнання договору частково недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом та з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с. 127-130, том 2), яку прийнято до розгляду ухвалою від 17.12.2018 та з урахуванням часткової відмови від позовних вимог (а.с. 196-197, том 2), яку задоволено ухвалою від 06.02.2019, просить:

- визнати недійним підпункт б) пункту 17.3 статті 17 "Матеріальна відповідальність та звільнення від неї" договору №328 SAP № 46000 на виконання будівельних робіт на об’єкті "Енергетичний департамент. ЦВС. Реконструкція вентиляторної градирні 21В оборотного циклу охолодження газо очистки №5 ДП-9 на території Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" за адресою: вул. Криворіжсталі, буд 1 в Металургійному районі м. Кривого Рогу", укладеного 03.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко" та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг".

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2019 у справі №904/2322/18 в задоволенні позову про визнання недійним підпункту б) пункту 17.3 статті 17 договору №328 SAP № 46000 від 03.02.2017 відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального права, зокрема, статей 193, 216, 217, 218, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, статей 526, 549, 627 Цивільного кодексу України та статті 61 Конституції України, місцевий господарський суд дійшов висновку, що підпункт б) пункту 17.3 статті 17 договору №328 SAP № 46000, яким передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу не суперечить чинному законодавству, у зв'язку з чим відсутні підставі для задоволення позову (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог).

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач на підставі пункту 15.1 розірвав договір №328 SAP №46000 на виконання робіт на об’єкті. Договір №328 SAP №46000 в якому позивач просить визнати недійсним підпункт б) пункту 17.3 статті 17 договору між сторонами є припиненим, що в свою чергу також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2019 у справі №904/2322/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги про визнання недійним підпункт б) пункту 17.3 статті 17 договору №328 SAP № 46000 від 03.02.2017.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийнято з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вважає, що підпункт б) пункту 17.3 статті 17 договору №328 SAP № 46000 від 03.02.2017 суперечить частині 1 статті 61 Конституції України, оскільки спірний пункт договору передбачає притягнення до відповідальності одного виду (цивільно-правова відповідальність), за одне й те саме порушення (порушення строків виконання робіт), притягнення до юридичної відповідальності двічі (штрафу та пені у відсотковому відношенні до суми зобов’язання незалежно від ступеню його виконання). Оскільки спірний пункт договору суперечить частині 1 статті 61 Конституції України, є підстави для визнання його недійсним.

Апелянт вважає неправильним посилання місцевого господарського суду на висновки Верховного Суду, яка міститься у постановах суддів Касаційного господарського суду та неврахування правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21.01.2015 у справі №6-2003цс15.

Апелянт не погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо припинення договору та вважає безпідставним висновок про неможливість визнати недійсним пункт договору у зв’язку із припиненням дії договору.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2019 відкрите провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2019 у справі №904/2322/18, розгляд скарги призначений у судове засідання на 16.04.2019.

05.04.2019 від Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Відповідач не погоджується із доводами апелянта про невідповідність спірного пункту договору чинному законодавству. Відповідач погоджується із місцевим господарським судом, що штраф та пеня є видами штрафних санкцій, які можуть застосовуватись в межах одного виду відповідальності. Відповідач вважає безпідставним посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21.01.2015 у справі №6-2003цс15, оскільки вона стосується спірних правовідносин що виникли з кредитних відносин.

Відповідач зазначає, що позовні вимоги з урахуванням зміни предмету позову стосувались, в тому числі й розірвання спірного договору, і лише 06.02.2019 (в день прийняття рішення) позивач відмовився від цієї вимоги. Оскільки вимоги про розірвання спірного договору досліджувались у підготовчому судовому засіданні, на думку відповідача, місцевим господарським судом надано оцінку на підставі встановлених фактичних обставин.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко"надало відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій не погодився із доводами відповідача та просив задовольнити скаргу у повному обсязі.

10.04.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку із неможливістю забезпечити явку в судове засідання належного представника, оскільки представник буде брати участь в іншому судовому засіданні.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко" у судове засідання 16.04.2019 не з'явився, про день, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні, яке відбулося 16.04.2019, представники відповідача підтримали заперечення на апеляційну скаргу, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 03.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко" (підрядник) та Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (замовник) укладений договір №328 SAP №46000 на виконання робіт на об’єкті "Енергетичний департамент. ЦВС. Реконструкція вентиляторної градирні 21В оборотного циклу охолодження газоочистки №5 ДП-9 на території ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" за адресою вул. Криворіжсталі буд.1, в Металургійному районі м. Кривого Рогу".

Відповідно до умов договору підрядник у межах договірної ціни виконує поставку обладнання, а також власними і залученими силами (по узгодженню із замовником на умовах, передбачених пунктом 8.1) роботи на об’єкті "Енергетичний департамент. ЦВС. Реконструкція вентиляторної градирні 21В оборотного циклу охолодження газоочистки № 5 ДП-9 на території ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" за адресою вул. Криворіжсталі буд. 1, в Металургійному районі м. Кривого Рогу" у повному обсязі основних та супутніх робіт згідно Технічного завдання № ТЗ № 22-164/161 від 15.04.2016, та доповнення до ТЗ № 22-268 від 29.07.16, 22-306 від 19.09.16 (Додаток №1)" , що передбачені в Специфікації.

Відповідно до пункту 19.3 договір набирає чинності з моменту підписання та діє по 31.12.2017, а в частині: порядку врегулювання спору встановленого цим договором, порядку застосування штрафних санкцій , гарантійних зобов’язань, виконання грошових зобов’язань за цим договором – до повного виконання вказаних зобов’язань.

Відповідно до підпункту б) пункту 17.3 статті 17 договору №328 SAP № 46000 за порушення строків виконання своїх зобов'язань підрядником щодо виконання робіт, зазначених у "Графіку виконання робіт", з останнього стягується на користь замовника штраф в розмірі 20% від загальної вартості за договором одноразово, а також неустойку в наступних розмірах: - 1% від загальної вартості за договором за кожний тиждень прострочення протягом перших двох тижнів; - 2% від загальної вартості договору за кожний наступний тиждень прострочення, починаючи з третього тижня.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко" вважає підпункт б) пункту 17.3 статті 17 договору №328 SAP № 46000 таким, що суперечить чинному законодавству, у зв'язку з чим просить суд визнати його недійсним.

Предметом спору є визнання недійсним підпункту б) пункту 17.3 статті 17 договору №328 SAP № 46000.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину визначено статтею 215 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частині 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав та із застосуванням наслідків, передбачених законом. Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними, та настання відповідних наслідків.

Разом із тим, згідно зі статтею 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Під час розгляду даної справи не встановлено, а позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність частини правочину, та настання відповідних наслідків щодо оспорюваного договору.

При цьому, обставини, на які посилається позивач, звертаючись до господарського суду з позовом про визнання підпункту б) пункту 17.3 статті 17 договору №328 SAP № 46000 недійсним, не свідчать про наявність підстав та умов для визнання вказаного пункту договору недійсним, оскільки є недоведеними та не узгоджуються з приписами чинного законодавства.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частини 1 статті 216 та частини 1 статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частини 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено статтею 549 Цивільного кодексу України, статтею 231 Господарського кодексу України та частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

В підпункті б) пункту 17.3 статті 17 договору №328 SAP № 46000 сторонами погоджено, що за порушення строків виконання своїх зобов'язань підрядником щодо виконання робіт, зазначених у "Графіку виконання робіт", з останнього стягується на користь замовника штраф в розмірі 20% від загальної вартості за договором одноразово, а також неустойку в наступних розмірах: - 1% від загальної вартості за договором за кожний тиждень прострочення протягом перших двох тижнів; - 2% від загальної вартості договору за кожний наступний тиждень прострочення, починаючи з третього тижня.

Таким чином, умовами договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов договору щодо невиконання негрошового зобов'язання у вигляді сплати пені.

Крім того, розмір договірної штрафної санкції у договорі обраховано у відсотковому розмірі за кожну добу прострочення, що за визначенням статті 549 Цивільного кодексу України відповідає поняттю "пеня".

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Таким чином, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 09.07.2018 у справі №903/647/17, від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18.

Отже, місцевим господарським судом правомірно спростовано доводи позивача про неправомірність одночасного стягнення штрафу та пені за неналежне виконання зобов'язання стороною, оскільки, пеня та штраф є самостійними видами юридичної відповідальності, а в даному випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі.

Також є безпідставними та відхиляються посилання апелянта на правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15, оскільки до цих висновків Верховний Суд України дійшов за результатом розгляду цивільного спору щодо боржника фізичної особи за кредитними договорами, що не є подібними правовідносинами до правовідносин у даній справі щодо стягнення пені та штрафу за порушення господарського зобов'язання за договором №328 SAP №46000 на виконання робіт на об’єкті "Енергетичний департамент. ЦВС. Реконструкція вентиляторної градирні 21В оборотного циклу охолодження газоочистки №5 ДП-9 на території ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" за адресою вул. Криворіжсталі буд. 1, в Металургійному районі м. Кривого Рогу", яке регулюється Господарським кодексом України.

Отже, враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваний підпункт б) пункту 17.3 статті 17 договору №328 SAP №46000 на виконання робіт на об’єкті "Енергетичний департамент. ЦВС. Реконструкція вентиляторної градирні 21В оборотного циклу охолодження газоочистки №5 ДП-9 на території ПАТ “АрселорМіттал Кривий Ріг" за адресою вул. Криворіжсталі буд.1, в Металургійному районі м. Кривого Рогу" жодним чином не суперечить статті 61 Конституції України, а твердження позивача з цього приводу є необґрунтованими та безпідставними.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко" про відкладення розгляду справи апеляційний господарський суд відмовляє у його задоволенні, оскільки явка представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко" не визнавалась судом апеляційної інстанції обов’язковою; суд обмежений строком розгляду скарги, встановленим статтею 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2019 у справі №904/2322/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2019 у справі №904/2322/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-Еко".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 18.04.2019.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко