ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р., м. Київ Справа№ 910/16624/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Пашкіної С.А.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військового прокурора Київського гарнізону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р., м. Київ, у справі №910/16624/18 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД"

про стягнення 653565,00 грн.

1. Зміст заяви та пояснення по суті

1.1. 11.12.2018р. Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Позивача до Відповідача про стягнення пені та штрафних санкцій у сумі 653565,00 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем договору №286/3/17/319 від 13.11.2017р. в частині поставки визначеного договором товару.

Також Прокурором зазначено, що Позивач протягом тривалого часу не звертається до суду за захистом своїх інтересів, що є підставою для звернення до суду з даним позовом Прокурора відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

2. Обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

2.1. На підтвердження позовних вимог Прокурором зазначено наступні обставини.

12.11.2017р. між Позивачем та Відповідачем укладено договір №286/3/17/319 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), відповідно до п.1.1, 1.2. Відповідач зобов'язався у 2017 році поставити Позивачу до 15.12.2017р. радіатори і котли для систем центрального опалення та їх деталі в кількості 50 штук на суму 1747500,00 грн, а Позивач забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Згідно з п.7.3.3 договору за порушення строків виконання зобов'язання Відповідач сплачує пеню в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 діб з Відповідача додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості договору.

Відповідно до п.10.1 договору термін дії термін дії останнього до 31.12.2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

2.2. 14.12.2017р. Позивач звернувся до Відповідача з претензією про виплату пені та штрафу у сумі 178245,00 грн.

2.3. Листом від 14.11.2018р. №10/10127 Військова прокуратура Київського гарнізону звернулася до Позивача з повідомленням про пред'явлення позову в інтересах держави в особі Позивача до Відповідача про стягнення пені та штрафних санкцій.

Листом від 26.12.2018р. №298/4/3749 Позивач повідомив Прокуратуру, що позов про стягнення з Відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору №286/3/17/319 від 13.11.2017р. не подавався.

2.4. 20.11.2018р. Керівник прокуратури звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Позивача до Відповідача про стягнення збитків у сумі 11113497,02 грн.

2.4. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2018р. у справі №910/16624/18 позовну заяву Прокурора залишено без руху.

3. Зміст ухвали місцевого суду

3.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. у справі №910/16624/18 позовну заяву Прокурора повернуто Прокурору.

3.2. Ухвала мотивована тим, що Прокурором не надано та не зазначено доказів наявності підстав для здійснення представництва у передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах держави в особі Позивача та не надано доказів звернення Позивача до Прокурора щодо захисту їхніх прав у суді.

4. Вимоги та обґрунтування апеляційної скарги

4.1. Не погодившись з прийнятою ухвалою, Прокурор звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. у справі №910/16624/18 та направити справу для розгляду до місцевого суду.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що Прокурор при зверненні до суду виконав вимоги ст.53 Господарського процесуального кодексу України в повному обсязі, з посиланням на законодавство визначив та обґрунтував у чому полягає порушення інтересів держави, а тому не згоден з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Прокурор зазначає, що невиконання чи неналежне виконання покладеним договором постачання обов'язків Відповідачем спричиняє шкоду державі. Необхідність захисту інтересів держави обґрунтовується потребою в ефективному використанні бюджетних коштів держави, в тому числі шляхом стягнення до бюджету через недотримання умов договору. Таким невиконанням втрачена можливість отримання продукції від більш надійного постачальника.

Прокурор зазначає про наявність підстав для представництва відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» з огляду на лист Позивача від 26.12.2018р. №298/4/3749, в якому останній повідомив Прокуратуру, що позов про стягнення з Відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору №286/3/17/319 від 13.11.2017р. не подавався.

Прокурор вказує, що Позивач як орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не здійснює захист інтересів держави, оскільки по теперішній час претензійно-правова робота щодо порушених прав оборонного відомства не ведеться, а тому встановлена необхідність на здійснення представництва інтересів держави в суді органами прокуратури.

Також Прокурор вказує, що неподання тривалий проміжок часу позивачем відповідної позовної заяви до Відповідача про стягнення штрафних санкцій свідчить про пряме порушення інтересів держави.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, мотивуючи тим, що ні з тексту позовної заяви, ні з доданих до неї документів не вбачається, що будь-які бюджетні кошти були використані та підлягають поверненню.

Відповідач зазначає, що Позивач є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, в тому числі і захист інтересів держави у разі їх порушення, оспорювання чи невизнання.

Водночас Прокурор без достатніх правових підстав, без попереднього звернення до Позивача, без належного обґрунтування перед судом підстав для здійснення представництва в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» подав позов.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 04.02.2019р. Прокурор звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду від 14.01.2019р. у справі №910/16624/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. у справі №910/16624/18 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Застосоване законодавство

7.1. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

7.2. Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

7.3. Відповідно до ч.3 ст.23 Закон України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

7.4. Згідно з ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

7.5. Згідно з ч.1, 3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

7.6. Відповідно до ч.3, 4, абз.2 ч.5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

7.7. Згідно з п.4 ч.5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Судом встановлено, що Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Позивача до Відповідача про стягнення пені та штрафних санкцій у сумі 653565,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем договору №286/3/17/319 від 13.11.2017р. в частині поставки визначеного договором товару.

Також Прокурором зазначено, що Позивач протягом тривалого часу не звертається до суду за захистом своїх інтересів, що є підставою для звернення до суду з даним позовом Прокурора відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

8.3. Виходячи з системного аналізу правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

При цьому, потрібно врахувати рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99.

Так, Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

8.4. Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Аналогічна правова позиція, викладена в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018р. у справі №924/1256/17.

8.5. Також, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме доведення нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб'єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч.3, 4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України, ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Нездійснення захисту" проявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2019р. у справі №905/1135/18, від 20.09.2018р. у справі №924/1237/17.

8.6. Як зазначає Прокурор, між Позивачем та Відповідачем укладено договір №286/3/17/319 від 12.11.2017р. про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), відповідно до п.1.1, 1.2. Відповідач зобов'язався у 2017 році поставити Позивачу до 15.12.2017р. радіатори і котли для систем центрального опалення та їх деталі в кількості 50 штук на суму 1747500,00 грн, а Позивач забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Згідно з п.7.3.3 договору за порушення строків виконання зобов'язання Відповідач сплачує пеню в розмірі 0,2% від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 діб з Відповідача додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості договору.

14.12.2017р. Позивач звернувся до Відповідача з претензією про виплату пені та штрафу у сумі 178245,00 грн.

8.7. Судом встановлено, що листом від 14.11.2018р. №10/10127 Військова прокуратура Київського гарнізону звернулася до Позивача з повідомленням про пред'явлення позову в інтересах держави в особі Позивача до Відповідача про стягнення пені та штрафних санкцій.

Листом від 26.12.2018р. №298/4/3749 Позивач повідомив Прокуратуру, що позов про стягнення з Відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору №286/3/17/319 від 13.11.2017р. не подавався.

Також Прокурором зазначено, що Позивач як орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не здійснює захист інтересів держави, оскільки по теперішній час претензійно-правова робота щодо порушених прав оборонного відомства не ведеться, а тому встановлена необхідність на здійснення представництва інтересів держави в суді органами прокуратури.

Отже, підставою для звернення Прокурором до суду з даним позовом стало те, що Позивач як орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не здійснює захист інтересів держави.

8.9. За вказаних обставин, апеляційний суд не погоджується із висновком місцевого суду, що Прокурором не надано та не зазначено доказів наявності підстав для здійснення представництва у передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах держави в особі Позивача, оскільки відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

8.10. Також як вірно вказує Прокурор, неподання тривалий проміжок часу Позивачем відповідної позовної заяви до Відповідача про стягнення штрафних санкцій свідчить про пряме порушення інтересів держави.

Прокурор зазначає, що невиконання чи неналежне виконання покладеним договором постачання обов'язків Відповідачем спричиняє шкоду державі. Необхідність захисту інтересів держави обґрунтовується потребою в ефективному використанні бюджетних коштів держави, в тому числі шляхом стягнення до бюджету через недотримання умов договору, оскільки таким невиконанням втрачена можливість отримання продукції від більш надійного постачальника.

Відповідно до пп.23 п.4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014р. №671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. №730), Міноборони відповідно до покладених на нього завдань забезпечує життєдіяльність Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності, проведення ремонту та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил.

Згідно з пп.44 п.5 Положення Міноборони з метою організації своєї діяльності забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів і матеріальних ресурсів.

За таких обставин, «суспільним», «публічним» інтересом звернення

Прокурора до суду з вимогою сплати штрафних санкцій є задоволення насамперед суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - своєчасного виконання договорів у оборонній сфері, а також захист суспільних інтересів загалом для задоволення відповідних потреб Збройних Сил України.

«Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині забезпечення своєчасного виконання державного замовлення, захисті порушеного права Позивача на своєчасне отримання необхідного матеріального забезпечення оборонної сфери шляхом стягнення штрафних санкцій для забезпечення відновлення порушених прав у зв'язку із неналежним виконання спірного договору.

8.11. Враховуючи викладене, апеляційний суд відхиляє аргументи Відповідача, що ні з тексту позовної заяви, ні з доданих до неї документів не вбачається, що будь-які бюджетні кошти були використані та підлягають поверненню, оскільки судом встановлено, що Позивач фінансується за рахунок державного бюджету, має раціонально використовувати вказані кошти та матеріально забезпечувати Збройні Сили України, а неналежне виконання Відповідачем умов спірного договору позбавило Позивача своєчасно здійснити покладені на нього функції.

8.12. З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з доводами Прокурора, що в позовній заяві вказано обставини, які пов'язані з порушенням інтересів держави та зазначено обґрунтування необхідності захисту таких інтересів.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала місцевого суду скасуванню, а матеріали справи №910/16624/18 підлягають передачі на розгляд до місцевого суду.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військового прокурора Київського гарнізону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. у справі №910/16624/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. у справі №910/16624/18 скасувати.

3. Матеріали справи №910/16624/18 передати на розгляд до місцевого суду.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді С.А. Пашкіна

С.І. Буравльов