ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. м. Київ Справа № 911/421/19

Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мідім», м. Дніпро

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Рефрижераторної вагонної компанії» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Фастів

про стягнення 61 555,76 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мідім» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Рефрижераторної вагонної компанії» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі-відповідач) про стягнення 61 555,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 70/18ПОСТ РВКЮВ від 05.11.2018.

Разом з цим, звертаючись до суду із позовом позивачем надано клопотання від 28.01.2018 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/421/19, задоволено клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), встановлено відповідачу строк для подання заяв із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву із додержаннями вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення щодо ухвали суду від 18.02.2019.

11.03.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № РВК-7/805 від 06.03.2019, в якому відповідач просить суд закрити провадження у справі у звязку із відсутністю предмету спору, зокрема, оплатою відповідачем суми заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мідім» (позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Рефрижераторна вагонна компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач, покупець) укладений Договір поставки № 70/18 ПОСТ РВКЮВ, відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобовязався поставити і передати у власність покупця певну продукцію (товар-планка стопорна, болт стяжний), відповідно до специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є невідємною частиною договору, а покупець зобовязується прийняти такий товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах визначених договором.

Покупець оплачує поставлений товар за ціною, вказаною у специфікації (п. 5.1 договору).

Загальна сума по договору, включаючи ПДВ складає 58 080,48 грн. (п. 5.2 договору).

Покупець здійснює оплату поставленого товару по факту поставки протягом 15 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної (п. 5.3 договору).

Між сторонами у справі підписаний Додаток № 1 до договору «Специфікація № 1», якою погоджені найменування, кількість, загальна вартість та термін поставки товару.

Так, позивачем на підставі видаткової накладної № 54 від 13.11.2018 було поставлено, а відповідачем прийнято товар, всього на загальну суму 58 080,48 грн.

Відповідна видаткова накладна підписана в двосторонньому порядку представниками від позивача та відповідача та скріплена печаткою та штампом.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видатковій накладній товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов'язань згідно з договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Для оплати отриманого відповідачем товару позивачем виставлений рахунок на оплату № 54 від 13.11.2018 на суму 58 080,48 грн.

Однак в порушення умов договору та взятих на себе зобовязань, вартість отриманого відповідачем товару, у строки визначені умовами договору, залишена відповідачем не сплаченою.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарських операцій і є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

11.03.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № РВК-7/805 від 06.03.2019, в якому відповідач просить суд закрити провадження у справі у звязку із відсутністю предмету спору, зокрема, оплату відповідачем суми заборгованості, про що надав платіжне доручення № 1535766 від 22.01.2019 на суму 58 080,48 грн.

Таким чином, оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем до відкриття провадження у справі № 911/421/19 та направлення позивачем позовної заяви до суду, на підставі платіжного доручення № 1535766 від 22.01.2019 перераховано позивачу, в рахунок погашення заборгованості 58 080,48 грн., а отже суд дійшов висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача 58 080,48 грн. заборгованості.

Поміж цим, у звязку із несвоєчасним виконанням відповідачем свого обовязку щодо оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 207,95 грн. пені та 267,33 грн. 3 % річних, нарахованих за період з 04.12.2018 по 28.01.2019.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Умовами п. 9.1 договору передбачено, що покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочки платежу, включаючи день оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, суд здійснивши власний розрахунок пені та 3 % річних встановив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 2 806,96 грн. та 3 % річних в сумі 233,91 грн., розраховані судом за період з 05.12.2018 по 22.01.2019.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується заявлених до стягнення з боржника 3 200,00 грн. втрат на правову допомогу, які заявник просить стягнути з відповідача на підставі Договору № 31 від 14.12.2018 про надання правової допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, але не виключно, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивачем було надано копію Договору № 31 від 14.12.2018 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «Мідім» та ОСОБА_1, детальний опис робіт (надання послуг) від 28.01.2019, акт приймання-передачі послуг від 28.01.2019, ордер на надання правової допомоги серії ЗП № 085119 від 14.12.2018, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, платіжні доручення № 294 від 20.12.2018 на суму 500,00 грн., та № 320 від 28.01.2019 на суму 2 700,00 грн.

Оглянувши матеріали справи та оцінивши обсяг послуг, що були надані позивачем адвокатом, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають задоволенню в сумі 158,08 грн., виходячи із часткового задоволення позовних вимог та відмови в позові щодо суми основної заборгованості у звязку із оплатою такої відповідачем до звернення позивача із позовом та відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, МСП, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі філії Рефрижераторна вагонна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (08502, м. Фастів, пр. Андрія Шептицького, 1-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мідім» (49010, м. Дніпро, вул. Європейська, 30, ) 2 806 (дві тисячі вісімсот шість) грн. 96 коп. пені, 233 (двісті тридцять три) грн. 91 коп. 3 % річних, 94 (девяносто чотири) грн. 90 коп. судового збору та 158 (сто пятдесят вісім) грн. 08 коп. витрат на правничу допомогу.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 24.04.2019.

Суддя О.О. Христенко