РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2019Справа № 910/15936/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Бородині В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "Бессарабський ринок"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група"

про стягнення 3 654 823, 68 грн.

Представники:

від позивача: Саванецька-Фурс Т.В.;

від відповідача: Дзера Ю.М.;

вільні слухачі: Шевченко Д.С.; Федюкова О.О.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємства "Бессарабський ринок" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 3 525 888, 11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договорами №№ 126, 127 про відшкодування комунальних витрат та витрат підприємства- балансоутримувача КП "Бессарабський ринок" на утримання орендованого майна та інших платежів від 19.06.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2018 позовну заяву Комунального підприємства «Бессарабський ринок» залишено без руху. Встановлено Комунальному підприємству «Бессарабський ринок» строк протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду: докази направлення на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська транспортно-сервісна група» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, будинок 47/49) копії позовної заяви з додатками; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

07.12.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Комунального підприємства «Бессарабський ринок» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 24.01.2019.

03.01.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" надійшла заява про продовження строку для підготовки та подання відзиву.

17.01.2019 представник відповідача через відділ автоматизованого документообігу суду подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що нарахування позивачем пені у розмірі 1 % за кожен день прострочення за договорами №№ 126, 127 від 19.06.2017, що перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, є неправомірним. Крім того, відповідач просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог про стягнення пені.

У судовому засіданні 24.01.2019 суд на місці ухвалив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 14.02.2019.

31.01.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що нормами чинного законодавства допускається застосування встановлення сторонами в укладеному договорі розміру пені у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі.

12.02.2019 представник відповідача через відділ автоматизованого документообігу суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, в якому просив суд визнати поважними причини неявки відповідача у судове засідання та відкласти розгляд справи на іншу дату.

У судовому засіданні 14.02.2019 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 14.03.2019.

26.02.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від Комунального підприємства "Бессарабський ринок" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 3 654 823, 68 грн.

14.03.2019 представник відповідача через відділ автоматизованого документообігу суду подав заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач також звертає увагу на нарахування позивачем пені за період понад 6 місяців, що є, на його думку, неправомірним, а також повторно просив суд застосувати строки позовної давності до пені.

У судовому засіданні 14.03.2019 оголошено перерву до 14.03.2019.

21.03.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав докази доплати судового збору з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 21.03.2019 розглянувши подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд визнав подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв'язку з чим прийняв її до розгляду.

За таких обставин, суд розглядає справу, виходячи з нової ціни позову, а саме стягнення заборгованості у розмірі 3 654 823, 68 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/15936/18 призначено на 18.04.2019.

У даному судовому засіданні представник позивача повідомив про сплату відповідачем суми основного боргу у повному обсязі після відкриття провадження у даній справі та підтримав заявлені позовні вимоги в частині стягнення пені.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.04.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2016 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" (орендар) та Комунальним підприємством "Бессарабський ринок" (балансоутримувач) було укладено договір №2281 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, у відповідності до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 390,30 кв.м., що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться за адресою: 01004, м. Київ, Бессарабська площа, 2, для розміщення кафе, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи (п.п. 1.1, 2.1 Договору №2281).

Крім того, 28.10.2016 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" (орендар) та Комунальним підприємством "Бессарабський ринок" (балансоутримувач) було укладено договір №2282 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (надалі - Договір №2282), у відповідності до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 238,10 кв.м., що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться за адресою: 01004, м. Київ, Бессарабська площа, 2, для розміщення кафе, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи (п.п. 1.1, 2.1 Договору №2282).

Пунктом 4.2.12 договорів оренди №2281 та № 2282, сторони погодили, що орендодавець зобов'язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація газ, електрична, теплова енергія, вивіз сміття і т.п.), за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання. У разі відсутності можливості укладання прямих договорів з підприємствами постачальниками послуг (водопостачання, газ, теплова енергія та ін.), орендар відшкодовує витрати підприємства-балансоутримувача за надані послуги у відповідності до окремо укладених договорів на підставі даних обліку (лічильників).

Відповідно до п. 4.2.13 договорів оренди №2281 та № 2282, сторони погодили, що орендодавець зобов'язаний самостійно сплачувати на підставі договору з підприємством-балансоутримувачем, пропорційно орендованій площі, частку витрат на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішньобудинкових мереж та компенсацію витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою.

Тож, 19.06.2017 між Комунальним підприємством "Бессарабський ринок" (далі - підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" (далі - орендар) укладено договір № 126 про відшкодування комунальних витрат та витрат підприємства - балансоутримувача КП "Бессарабський ринок" на утримання орендованого майна та інших платежів, умовами якого передбачено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує щомісячно підприємству:

1.1.1. Комунальні витрати на утримання нежитлового приміщення, розрахунок яких здійснюється пропорційно займаної площі з урахуванням ПДВ становить:

- 4 550, 12 грн. згідно з додатком № 1, що є невід'ємною частиною цього договору та застосовується з 01.11.2016;

- 2 595, 50 грн., згідно з додатком № 3, що є невід'ємною частиною цього договору та застосовується з 01.11.2017;

- 862, 56 грн. згідно з додатком № 5, що є невід'ємною частиною цього договору та застосовується з 03.05.2017;

1.1.2. Витрати підприємства-балансоутримувача КП «Бессарабський ринок» на утримання орендованого майна та інших платежів. Розрахунок яких здійснюється пропорційно займаної площі та становить з урахуванням ПДВ:

- 31 554, 19 грн. згідно з додатком № 2, що є невід'ємною частиною цього договору та застосовується 01.01.2016;

- 31 121, 69 грн. згідно з додатком № 4, що є невід'ємною частиною цього договору та застосовується 01.01.2017;

1.1.3. Відшкодування за фактично спожиту електричну енергію згідно з показників лічильника з урахуванням коефіцієнту втрат в мережах КЗ трансформатора на підставі акту.

1.1.4. Відшкодування за фактично спожите водопостачання та водовідведення згідно показників лічильника з урахуванням коефіцієнту втрат в мережах КЗ трансформатора на підставі акту.

Відповідно до п. 4.2. договору, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги орендар сплачує пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, Комунальним підприємством "Бессарабський ринок" були затверджені розрахунки суми комунальних витрат на утримання нежитлового приміщення на 2016 рік та на 2017 рік; розрахунки суми відшкодування витрат підприємства-балансоутримувача на утримання орендованого майна та інших платежів.

27.04.2018 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору № 126 від 19.06.2017, якою сторони домовились внести зміни в п.п. 1.1. договору та викласти його в наступній редакції: « 1.1.1. Комунальні витрати та утримання нежитлового приміщення, розрахунок яких здійснюється пропорційно займаної площі та на дату початку дії цього договору в місяць становить: 1 077, 23 грн. з урахуванням ПДВ згідно з додатком № 1, що є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди».

Пункт 1.1.2. викладено в наступній редакції: «Витрати підприємства-балансоутримувача КП "Бессарабський ринок" на утримання орендованого майна та інших платежів, розрахунок яких здійснюється пропорційно займаної площі та на дату початку дії цього договору становить: 33 472, 13 грн. з урахуванням ПДВ згідно з додатком № 2, що є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди».

Пункт 6.1. викладено в наступній редакції: «Сторони погодили, що умови цього договору застосовуватимуться до відносин, що виникли між сторонами з 01.01.2018 відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України і діють до 26.10.2019 року».

27.04.2018 між Комунальним підприємством "Бессарабський ринок" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" укладено додаткову угоду № 2 до договору № 126 від 19.06.2017, відповідно до якої, сторони керуючись пунктом 6.2. договору дійшли згоди про тимчасове призупинення дії цього договору, а саме з 01.05.2018 до 01.08.2018.

Додатковою угодою № 3 до договору № 126 від 01.08.2018, сторони керуючись п. 6.2. договору дійшли згоди про поновлення дії цього договору з 01.08.2018 по 26.10.2018.

Також, Комунальним підприємством "Бессарабський ринок" затверджено розрахунок суми комунальних послуг на утримання нежитлового приміщення на 2018 рік та розрахунок суми відшкодування витрат підприємства-балансоутримувача на утримання орендованого майна та інших платежів.

Крім того, 19.06.2017 між Комунальним підприємством "Бессарабський ринок" (далі - підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" (далі - орендар) укладено договір № 127 про відшкодування комунальних витрат та витрат підприємства - балансоутримувача КП "Бессарабський ринок" на утримання орендованого майна та інших платежів, умовами якого передбачено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує щомісячно підприємству:

1.1.1. Комунальні витрати на утримання нежитлового приміщення, розрахунок яких здійснюється пропорційно займаної площі з урахуванням ПДВ становить:

- 2 775, 77 грн. згідно з додатком № 1, що є невід'ємною частиною цього договору та застосовується з 01.11.2016;

- 1 583, 37 грн., згідно з додатком № 3, що є невід'ємною частиною цього договору та застосовується з 01.11.2017;

- 526, 20 грн. згідно з додатком № 5, що є невід'ємною частиною цього договору та застосовується з 03.05.2017;

1.1.2. Витрати підприємства-балансоутримувача КП «Бессарабський ринок» на утримання орендованого майна та інших платежів. Розрахунок яких здійснюється пропорційно займаної площі та становить з урахуванням ПДВ:

- 19 249, 43 грн. згідно з додатком № 2, що є невід'ємною частиною цього договору та застосовується з 01.01.2016;

- 19 595, 63 грн. згідно з додатком № 4, що є невід'ємною частиною цього договору та застосовується з 01.01.2017;

1.1.3. Відшкодування за фактично спожиту електричну енергію згідно з показників лічильника з урахуванням коефіцієнту втрат в мережах КЗ трансформатора на підставі акту.

1.1.4. Відшкодування за фактично спожите водопостачання та водовідведення згідно показників лічильника з урахуванням коефіцієнту втрат в мережах КЗ трансформатора на підставі акту.

Відповідно до п. 4.2. договору, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги орендар сплачує пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно п. 6.1. договору, сторони погодили, що умови цього договору застосовуватимуться до відносин, що виникли між сторонами з 01.11.2016 відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України і діє до 26.10.2019, але не більше ніж до початку проведення ремонтно-реставраційних робіт Бессарабського ринку або до прийняття Київською міською радою рішення щодо використання будівлі.

Як вбачається з матеріалів справи, Комунальним підприємством "Бессарабський ринок" були затверджені розрахунки суми комунальних витрат на утримання нежитлового приміщення на 2016 рік та на 2017 рік; розрахунки суми відшкодування витрат підприємства-балансоутримувача на утримання орендованого майна та інших платежів.

27.04.2018 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору № 127 від 19.06.2017, якою сторони домовились внести зміни в п.п. 1.1. договору та викласти його в наступній редакції: « 1.1.1. Комунальні витрати та утримання нежитлового приміщення, розрахунок яких здійснюється пропорційно займаної площі та на дату початку дії цього договору в місяць становить: 657, 16 грн. з урахуванням ПДВ згідно з додатком № 1, що є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди».

Пункт 1.1.2. викладено в наступній редакції: «Витрати підприємства-балансоутримувача КП "Бессарабський ринок" на утримання орендованого майна та інших платежів, розрахунок яких здійснюється пропорційно займаної площі та на дату початку дії цього договору становить: 20 419, 46 грн. з урахуванням ПДВ згідно з додатком № 2, що є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди».

Пункт 6.1. викладено в наступній редакції: «Сторони погодили, що умови цього договору застосовуватимуться до відносин, що виникли між сторонами з 01.01.2018 відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України і діють до 26.10.2019 року».

Також, Комунальним підприємством "Бессарабський ринок" затверджено розрахунок суми комунальних послуг на утримання нежитлового приміщення на 2018 рік та розрахунок суми відшкодування витрат підприємства-балансоутримувача на утримання орендованого майна та інших платежів, що є додатком № 1 до договору.

Як зазначає позивач, відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо відшкодування позивачу комунальних витрат та витрат підприємства-балансоутримувача - Комунального підприємства "Бессарабський ринок" на утримання орендованого майна та інших платежів у розмірі встановленому договорами № 126, № 127.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" утворилась заборгованість у розмірі 58 342, 40 грн., яка складається із заборгованості за договором № 126 від 19.06.2017 у розмірі 34 549, 36 грн., заборгованості за договором № 127 від 19.06.2017 та залишку заборгованості за холодне водопостачання у розмірі 2 716, 42 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 3 596 418, 28 грн., що складається з пені у сумі 1 768 638, 77 грн. за період з 06.07.2017 по 28.11.2018 нарахованої на суму боргу за договором № 126 від 19.06.2017 та пені у розмірі 1 827 842, 51 грн. за період з 06.07.2017 по 28.11.2018 нарахованої на суму боргу за договором № 127 від 19.06.2017.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладених між сторонами договорів № 126 від 19.06.2017 та № 127 від 19.06.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вони є договорами про надання послуг.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв. Згідно п. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім цього, відповідно до ст. ст. 1, 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" орендує нежитлові приміщення площею 390,30 кв.м. та площею 238,10 кв.м., що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться за адресою: 01004, м. Київ, Бессарабська площа, 2, для розміщення кафе та споживає комунальні послуги.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до п.18 яких, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Оскільки відповідач користувався комунальними послугами, заяви про відмову від користування послугами відповідач не подавав, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг від відповідача не надходило, то, відповідно до частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України, він зобов'язаний відшкодувати вартість отриманих послуг, що і є предметом позовної заяви, а тому вимоги позивача про відшкодування їх вартості є правомірними.

Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо відшкодування позивачу комунальних витрат та витрат підприємства-балансоутримувача - Комунального підприємства "Бессарабський ринок" на утримання орендованого майна та інших платежів у розмірі встановленому договорами № 126, № 127, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" утворилась заборгованість у розмірі 58 342, 40 грн., яка складається із заборгованості за договором № 126 від 19.06.2017 у розмірі 34 549, 36 грн., заборгованості за договором № 127 від 19.06.2017 та залишку заборгованості за холодне водопостачання у розмірі 2 716, 42 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відповідач відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, зобов'язаний був не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, сплачувати вартість наданих комунальних послуг.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі відповідач здійснив оплату заборгованості у розмірі 58 342, 40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі № 910/15936/18 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу у розмірі 58 342, 40 грн., які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості після відкриття провадження у справі, за відсутністю предмету спору.

Таким чином, на день прийняття рішення у справі надані позивачем комунальні послуги та витрата підприємства-балансоутримувача - Комунального підприємства "Бессарабський ринок" на утримання орендованого майна оплачені відповідачем у повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 3 596 418, 28 грн., що складається з пені у сумі 1 768 638, 77 грн. за період з 06.07.2017 по 28.11.2018 нарахованої на суму боргу за договором № 126 від 19.06.2017 та пені у розмірі 1 827 842, 51 грн. за період з 06.07.2017 по 28.11.2018 нарахованої на суму боргу за договором № 127 від 19.06.2017.

Відповідно до п. 4.2. договорів, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги орендар сплачує пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 3 596 481, 28 грн. за період з 06.07.2017 по 28.11.2018, в той же час Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо вимог позивача про стягнення пені.

За приписами ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з спірною вимогою про стягнення пені лише 28.11.2018 та ним не доведено наявності підстав для висновку про переривання та/або зупинення перебігу строку поновної давності щодо вказаної вимоги, оскільки з наданого позивачем акту звірки взаєморозрахунків за період з січня 2017 по листопад не вбачається за якими саме договорами проводилася сторонами взаємозвірка, тож враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то у стягненні нарахованої позивачем до 28.11.2017 за договорами пені необхідно відмовити.

Крім того, суд звертає увагу позивача на п. 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

При цьому, суд зазначає, що пунктом 4.2. договорів, сторонами було визначено розмір та порядок нарахування пені, а саме в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Проте, відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Таким чином, суд зазначає, що чинне законодавство обмежує розмір пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені і встановив, що у розрахунку допущені помилки у визначенні періоду та відповідно розміру нарахування пені, розрахунок проведено за період більше 6 місяців в порушення положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума пені у загальному розмірі 73 979, 77 грн., з якої 37 703, 73 грн. за договором № 126 та 36 276, 04 грн. за договором № 127 (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон), які розраховані з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за період не більше 6 місяців нараховані судом починаючи з 28.11.2017, враховуючи розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

В іншій частині вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності щодо звернення із даною вимогою до суду, а також судом було встановлено, що позивачем проведено нарахування пені за період більше 6 місяців

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Тож, витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/15936/18 закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України в частині стягнення 58 342, 40 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору.

2. Позовні вимоги Комунального підприємства "Бессарабський ринок" задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська транспортно-сервісна група" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 47/49, ідентифікаційний код - 38656899) на користь Комунального підприємства "Бессарабський ринок" (01004, м. Київ, Бессарабська площа, 2, ідентифікаційний код - 05587984) 73 979 (сімдесят три тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 77 коп. - пені та 1 984 (одну тисячу дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 83 коп. - судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 25.04.2019

Суддя Щербаков С.О.