ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 912/191/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Фермерського господарства Сироти Олександра Федоровича - Ковальчука О.М., Майнард Н.О.,

Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області - Шуби Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства Сироти Олександра Федоровича

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2019 (у складі колегії суддів: Іванов О.Г. (головуючий), Антонік С.Г., Дармін М.О.)

у справі за позовом Фермерського господарства Сироти Олександра Федоровича

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

про поновлення договору, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство Сироти Олександра Федоровича (далі - ФГ Сироти О.Ф.) звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) про:

- визнання поновленим договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:9044 площею 21,5905 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, укладеного 05.03.2012 та зареєстрованого у відділі Держкомзему в Онуфріївському районі Кіровоградської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.11.2012 за № 01716, на той самий строк та на тих самих умовах;

- визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 05.03.2012 кадастровий номер :02:000:9044 площею 21,5905 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладеного між ФГ Сироти О.Ф. та Онуфріївською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 05.03.2012 та зареєстрованого у відділі Держкомзему у Онуфріївському районі Кіровоградської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.11.2012 за № 01716, і викладення її в редакції, запропонованій позивачем у прохальній частині позову (з урахуванням заяви від 26.03.2018 про виправлення описки в прохальній частині позову).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом місяця після закінчення строку дії договору від 05.03.2012 лист-повідомлення ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області (орендодавця) про заперечення у поновленні договору оренди земельної ділянки позивачу не надійшов і позивач продовжив належне користування земельною ділянкою, в тому спірний договір оренди вважається поновленим на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" на той самий строк і на тих же умовах.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018 позовні вимоги задоволено частково. Визнано поновленим договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:9044 площею 21,5905 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, укладений 05.03.2012 та зареєстрований у відділі Держкомзему у Онуфріївському районі Кіровоградської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.11.2012 за № 01716, на той самий строк та на тих самих умовах.

Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 05.03.2012 кадастровий номер :02:000:9044 площею 21,5905 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладеного між ФГ Сиротою О.Ф. та Онуфріївською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 05.03.2012 та зареєстрованого у відділі Держкомзему у Онуфріївському районі Кіровоградської області, про що Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.11.2012 № 01716, і викладено її у редакції, наведеній у резолютивній частині рішення суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Місцевий суд мотивував свої висновки тим, що ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області взагалі не розглянуло лист ФГ Сироти О.Ф. від 01.08.2017 про поновлення договору оренди земельної ділянки від 05.03.2012 відповідно до ч.ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а лист ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області № 27-11-0.63-10545/2-17 від 28.11.2017 не є наказом, а тому не може вважатися рішенням про відмову у поновленні спірного договору оренди земельної ділянки.

Водночас місцевий суд зазначив про часткове задоволення позовних вимог, оскільки визнав укладеною додаткову угоду до спірного договору оренди земельної ділянки від 05.03.2012 у редакції, у якій, зокрема, виключив з проекту додаткової угоди, запропонованої позивачем, дату її укладення, а з п. 3 - виключив слова "Підписана сторонами".

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2019 рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018 скасовано. Прийнято нове рішення у справі, яким в задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач протягом місяця після закінчення строку дії договору від 05.03.2012 надіслав на адресу позивача заперечення проти поновлення договору оренди земельної ділянки (лист ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області № 27-11-0.63-10545/2-17 від 28.11.2017), що свідчить про відсутність підстав для визнання спірного договору оренди земельної ділянки поновленим на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, 18.02.2019 ФГ Сироти О.Ф. звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2019 скасувати в повному обсязі та залишити в силі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 06.04.2018.

Вимоги касаційної скарги обґрунтовані тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував порушення відповідачем порядку поновлення договору оренди землі від 05.03.2012, визначеного ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а також не врахував, що лист відповідача від 28.11.2017 № 27-11-0.63-10545/2-17 не повертався на адресу відповідача, а перенаправлявся між відділеннями зв'язку, що зумовило його отримання позивачем далеко за межами місячного строку, після закінчення строку дії спірного договору оренди, в той час як позивач продовжив добросовісне користування відповідною земельною ділянкою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 05.03.2012 між Онуфріївською районною державною адміністрацією (далі - Онуфріївська РДА) як орендодавцем та ФГ Сироти О.Ф. як орендарем укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів на землях резервного фонду на території Деріївської міської ради Онуфріївського району Кіровоградської області.

Пунктами 2, 5 договору оренди землі від 05.03.2012 визначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 21,5905 га, в тому числі ріллі 21,5905 га, із земель сільськогосподарського призначення (резервного фонду) Деріївської сільської ради. Кадастровий номер земельної ділянки :02:000:9044. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.03.2012 становить 359 387,17 грн, з урахуванням коефіцієнту 1,756, введеному згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів" № 1185 від 31.10.2011.

Відповідно до п. 8 договору оренди землі від 05.03.2012 договір укладено терміном на п'ять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово про намір продовжити його дію.

Згідно з п. 43 вказаного договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір оренди землі від 05.03.2012 підписано орендодавцем та орендарем, скріплено круглими печатками сторін договору та зареєстровано у відділі Держкомзему в Онуфріївському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 22.11.2012 № 01716.

Судами встановлено, що з урахуванням ст.ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" та умов договору оренди землі від 05.03.2012 строк оренди земельної ділянки встановлений до 22.11.2017. Дана обставина сторонами не оскаржується.

01.01.2013 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 року № 5245-17, відповідно до якого райдержадміністрації не наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів. Вищезазначені повноваження передано до центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. На території Кіровоградської області дані функції передано Головному управлінню Держземагенства у Кіровоградській області (правонаступником якого є ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області).

Посилаючись на те, що позивач своєчасно звертався до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з листом від 01.08.2017 про поновлення договору оренди землі від 05.03.2012 на той самий строк та на тих самих умова у порядку, визначеному ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", однак відповіді на вказаний лист не отримав, а також не отримував у місячний строк після закінчення строку дії спірного договору заперечення відповідача проти його поновлення в порядку ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Для застосування положень ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Водночас у ч. 6 ст. 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Щодо прав та обов'язків орендодавця слід акцентувати, що орендодавець має право заперечити стосовно поновлення згідно із ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ст. 33 Закону України "Про оренду землі" наведена Верховним Судом у постановах від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 та від 29.11.2018 у справах № 920/752/17, № 920/737/17, № 920/747/17, № 920/751/17, № 920/746/17, № 920/744/17, № 920/748/17, № 920/749/17.

Судами встановлено, що 01.08.2017 (тобто не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору) ФГ Сироти О.Ф. звернулось до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з листом-повідомленням, в якому висловило намір продовжити дію договору оренди землі від 05.03.2012 на той самий строк та на тих самих умовах. В листі також зазначено, що орендар не буде заперечувати проти зміни умов договору щодо строку його дії та орендної плати за договором, за умови надіслання ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області відповідної додаткової угоди до договору про продовження дії договору на запропонованих відповідачем умовах. До зазначеного листа позивачем надано відповідний проект додаткової угоди.

Заперечуючи проти позову, ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області зазначало про те, що у листі від 15.08.2017 № Ф-15854/0-11002/0/6-17, за наслідками розгляду вказаного листа-повідомлення від 01.02.2017, надало відповідь позивачу про те, що договір оренди землі від 05.03.2012 дійсний до 22.11.2017. Враховуючи викладене, відповідач запропонував орендарю звернутися у встановлений строк, визначений договором, та подати документи відповідно до вимог законів та прийнятих до них нормативно-правових актів.

Разом з тим, судами встановлено, що ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області не надано доказів направлення цього листа позивачу та відповідач ухилився від розгляду заяви ФГ Сироти О.Ф. від 01.08.2017.

Тобто докази добросовісної поведінки відповідача під час процедури поновлення спірного договору оренди в порядку ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в матеріалах справи відсутні.

Водночас суди встановили, що листом від 28.11.2017 № 27-11-0.63-10545/2-17 ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, керуючись, зокрема, ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", повідомило позивача про прийняте рішення щодо заперечення в поновленні договору та направило акт приймання-передачі земельної ділянки для підписання позивачем (орендарем).

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до опису вкладення до цінного листа та фіскального чеку, зазначений лист відповідачем направлено позивачу 04.12.2017, тобто в межах місячного строку після закінчення строку дії договору оренди землі від 05.03.2012.

Пославшись на зазначені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідач належним чином відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" заперечив проти поновлення спірного договору оренди.

Однак вказані висновки апеляційного суду є передчасними, оскільки апеляційний суд дійшов відповідного висновку, не надавши при цьому оцінки усім наявним у матеріалах справи доказам.

Так, у листі позивача від 01.08.2017, адресованому відповідачу, про поновлення договору оренди землі від 05.03.2012 на той самий строк та на тих самих умовах в порядку ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", позивач повідомив відповідача про своє місцезнаходження за адресою: 28121, с. Деріївка, вул. Риндака, 5-А, Онуфріївського району Кіровоградської області та просив надати відповідь щодо поновлення договору оренди за цією адресою.

Водночас відповідно до наявного в матеріалах справи опису вкладення до цінного листа (т.1 а.с. 73) лист-заперечення від 28.11.2017 № 27-11-0.63-10545/2-17, який відповідач надіслав позивачу протягом одного місяця після закінчення строку спірного договору оренди землі, було надіслано відповідачем на іншу адресу (вул. Піонерська, 30-а, с. Деріївка, Онуфріївського району Кіровоградської області), а не за адресою місцезнаходження позивача.

І лише лист відповідача від 18.01.2018 № Ф-24446/0-124/0/17-18 (який містив лише відсилання до попереднього листа від 28.11.2017 № 27-11-0.63-10545/2-17) було надіслано за належною адресою позивача (с. Деріївка, вул. Риндака, 5-А, Онуфріївського району Кіровоградської області), однак поза межами місячного строку, визначеного ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Разом з тим, суд апеляційної інстанції наведеним обставинам оцінки не надав, а тому дійшов передчасного висновку щодо правомірності та добросовісності дій відповідача під час процедури поновлення спірного договору оренди землі від 05.03.2012.

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом ст. 236 ГПК України рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Оскільки рішення та постанова судів попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають, то вони підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фермерського господарства Сироти Олександра Федоровича задовольнити частково.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2019 у справі № 912/191/18 скасувати.

3. Справу № 912/191/18 передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції..

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді І.С. Міщенко

В.Г. Суховий