ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"18" квітня 2019 р. Cправа № 902/316/19

Господарський суд Вінницької області у складі судді Тварковського А.А., розглянувши матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Америцій" (вул. Шевченка, буд. 29, м. Вінниця, 21036)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Родон Фарм" (вул. Дніпропетровська, 223, кімн. 6-9, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бургас" (вул. Академіка Янгеля, 4, м. Вінниця, 21007)

про стягнення 12 810 грн 12 коп.,

В С Т А Н О В И В :

15.04.2019 р. на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Америцій" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Родон Фарм" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бургас" стягнення з 12 810 грн 12 коп.

Дослідивши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Америцій" та додані до неї документи, суд дійшов висновку про її повернення з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю "Америцій" в обґрунтування заявлених вимог посилається на укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю "Родон Фарм" (відповідач 1) договору поставки № Род-28/12/15 від 28.12.2015 р., відповідно до умов якого позивачем поставлено відповідачу 1 продукцію, яку ним оплачено частково, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість з її оплати в сумі 10 284 грн.

Крім того, позивач зазначає, що 18.04.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Америцій" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бургас" (відповідач 2) укладено договір поруки №_18-АВ, відповідно до умов якого відповідач 2 зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Родон Фарм" перед позивачем за договором поставки № Род-28/12/15 в сумі, що дорівнює 1 000 грн 00 коп.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем 1 як постачальником своїх зобов'язань за договором поставки № Род-28/12/15 від 28.12.2015 р. стосовно оплати товару, позивач звернувся зданим позовом до суду про стягнення:

- з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родон Фарм" (покупець, відповідач 1) - 11 810 грн 12 коп., з яких: 10 284 грн 88 коп. заборгованість за поставлений товар за договром поставки № Род-28/12/15 від 28.12.2015 р., 1 123 грн 85 коп. - інфляційні втрати та 401 грн 39 коп. - 3 % річних;

- з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бургас" (поручитель, відповідач 2) - 1 000 грн 00 коп. суми поруки за договором поруки №_18-АВ від 18.04.2016 р.

Такими чином, позивачем заявлено позовні вимоги до двох відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Родон Фарм", місцезнаходженням якого є вул. Дніпропетровська, 223, кімн. 6-9, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бургас", місцезнаходженням якого є вул. Академіка Янгеля, 4, м. Вінниця, 21007.

При цьому, позов подано до суду за місцем знаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Бургас" (відповідача 2, поручителя), з урахуванням чого суд зазначає таке.

Згідно із ч. 1 ст. 27 ГПК України позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 29 ГПК України визначено, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред'являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів. Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

В той же час, відповідно до статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Таким чином суд може визнати зловживанням процесуальними правами саме конкретні дії учасників судового процесу, а не абстрактне поняття "зловживань".

Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами (п. 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Як вказувалось вище, позивачем подано даний позов до Господарського суду Вінницької області за місцем знаходження відповідача 2 (поручителя).

Так, згідно із п. 2.1. договору поруки №_18-АВ від 18.04.2016 р. поручитель (ТОВ "Бургас") та боржник (ТОВ ОСОБА_1") несуть солідарну відповідальність перед кредитором за неналежне виконання забезпечуваного зобов'язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпечуваного зобов'язання, зазначеного у п. 3 цього договору.

В свою чергу умовами п. 3.1. договору поруки визначено, що поручитель одноразово відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником у сумі, що дорівнює 1 000 грн 00 коп.

Статтями 546, 548 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що договір поставки № Род-28/12/15 від 28.12.2015 р. не містить відомостей про те, що зобов'язання покупця щодо оплати поставленої продукції забезпечується порукою третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У матеріальному сенсі позов - це право на задоволення своїх позовних вимог. У процесуальному сенсі позов - це звернена до суду вимога про захист своїх прав та інтересів. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Проте, слід враховувати, що право подання позовної заяви, як будь-яке суб'єктивне право має межі, оскільки суб'єктивне право є міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Так, господарське процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 910/1873/17). Зазначене на переконання суду, і мало місце у даному випадку - позивачем штучно змінено підсудність даного спору.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

При цьому, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. (ч. 3 ст. 43 ГПК України).

Зі змісту п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, вбачається, що зловживання процесуальними правами є необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

За таких обставин, завідомо безпідставна зміна підсудності справи полягає у тому, що особа залучивши безпідставно співвідповідача у вигляді поручителя з лімітом відповідальності 1 000 грн 00 коп. (у даному випадку), отримує право вибору суду (в залежності від адреси місцезнаходження співвідповідача) для подання позовної заяви з вимогами до боржника за основним договором, тим самим нівелюючи основоположні принципи господарського судочинства та положення ч. 1 ст. 27 ГПК України.

Враховуючи викладене вище, залучення позивачем поручителя з лімітом відповідальності 1 000 грн 00 коп. за відсутності в договорі поставки відомостей про те, що зобов'язання покупця за договором забезпечуються порукою третіх осіб, та подальше визначення вказаної особи в якості співвідповідача, суд у даному випадку визнає зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на безпідставну зміну підсудності справи.

Згідно приписів статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" та статті 3 ГПК України, господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Усталеною практикою Європейського суду з прав людини унормовано, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_1 проти України").

Суд зазначає, що у даному випадку визнання наведених вище дій позивача зловживанням процесуальними правами, у розумінні статті 43 ГПК України, не є обмеженням доступу до правосуддя, оскільки позивач не позбавлений можливості звернутися з позовною заявою до відповідача 1 з дотриманням територіальної підсудності у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ГПК України.

Частиною 3 статті 43 ГПК України визначено правові наслідки встановлення судом обставин зловживання учасниками судового процесу своїми процесуальними правами. Зокрема, визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

За таких обставин, беручи до уваги наявність обставин зловживання позивачем процесуальними правами, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Америцій" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Родон Фарм" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бургас" про стягнення 12 810 грн 12 коп. на підставі ст. 43 ГПК України

Керуючись ст.ст. 2, 11, 43, 232, 233, 234, 235, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Америцій" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Родон Фарм" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бургас" про стягнення 12 810 грн 12 коп. повернути позивачу.

2. Копію позовної заяви вх. № 324/19 від 15.04.2019 р., договору поставки № Род-28/12/15 від 28.12.2015 р. та договору поруки №_18-АВ від 18.04.2016 р. долучити до примірника ухвали суду, який залишається у суді.

3. Згідно зі ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

4. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві (заявнику) може бути оскаржено окремо від рішення суду до Північно-західного апеляційного господарського суду.

5. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Копію ухвали надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення (позивачу разом з матеріалами позовної заяви).

Дата складання повного тексту ухвали 22.04.2019 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи

2, 3 - позивачу - вул. Шевченка, буд. 29, м. Вінниця, 21036; представнику позивача адвокату ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, 21018.

4, 5 - відповідачу 1 - вул. Дніпропетровська, 223, кімн. 6-9, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область, 62472; вул. Морозова, 7, м. Харків, 61036.

6 - відповідачу 2 - вул. Академіка Янгеля, 4, м Вінниця, 21007.