ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2019 Справа №914/229/19

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Фартушка Н.Б., розглянувши справу

за позовом: Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛПРОМПОСТАЧ»

відповідача-2: ОСОБА_1

про: стягнення 221485,43грн.,

Представники:

позивача: Жарський І.Р. (довіреність №296-К-О від 24.01.2019р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №348 від 25.10.2002р.);

відповідача-1: не з'явився;

відповідача-2: ОСОБА_3 (довіреність від 25.03.2019р., реєстр №1336),

ВСТАНОВИВ:

07.02.2019 року на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛПРОМПОСТАЧ» та ОСОБА_1 про стягнення 221485,43грн.

12.02.2019р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження; судове засідання призначити на 04.03.2019р.

Представник позивача в судові засідання 04.03.2019р., 18.03.2019р. з'явився, при цьому відповідачі у вищевказаних засіданнях участь повноважних представників не забезпечили. Протокольними ухвалами від 04.03.2019р., 18.03.2019р. розгляд справи відкладався на 18.03.2019р., 03.04.2019р. відповідно.

Крім того, ухвалами від 04.03.2019р., 18.03.2019р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав відповідачів та повідомив про дату, час і місце судового засідання.

26.03.2019р. представником відповідача-2 через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації суду подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№12866/19 від 26.03.2019р.).

27.03.2019р., відповідно до відмітки на заяві (вх.№12866/19 від 26.03.2019р.), керівник та засновник відповідача-1, який є відповідачем-2 у цій справі, а також представник відповідача-2 ознайомилися з матеріалами справи та зняли фотокопії таких.

01.04.2019р. відповідачем-2 через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації суду подано заперечення від 29.03.2019р. (вх.№13596/19 від 01.04.2019р.).

У судове засідання 03.04.2019р. представники позивача та відповідача-2 з'явилися, відповідач-1 явки повноважного представника не забезпечив.

Протокольною ухвалою від 03.04.2019р. розгляд справи відкладено на 15.04.2019р. Крім того, ухвалою від 03.04.2019р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав відповідача-1 та повідомив про дату, час і місце судового засідання.

11.04.2019р. представником позивача через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації суду подано спростування заперечень ОСОБА_1 на позовну заяву від 10.04.2019р. (вх.№15447/19 від 11.04.2019р.).

У судове засідання 15.04.2019р. представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача-2 в судове засідання з'явився, надав для долучення до матеріалів справи копію ухвали Франківського районного суду м. Львова від 10.04.2019р. у справі №465/572/19, проти позовних вимог заперечив повністю з підстав, викладених у запереченні від 29.03.2019р. (вх.№13596/19 від 01.04.2019р.). Суд долучив до матеріалів вищевказану копію ухвали, при цьому звернув увагу на те, що відповідно до ч.6 ст.75 ГПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідач-1 участь повноважного представника в судові засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується:

- надісланими на адресу місцезнаходження відповідача-1 (80735, Львівська обл., Золочівський район, село Якторів, вулиця Перемишлянська, будинок 5А) ухвали від 12.02.2019р. про відкриття провадження у справі;

- розміщеним на офіційному веб-сайті Господарського суду Львівської області повідомленням про місце, дату та час проведення судового засідання у цій справі;

- надісланими на адреси місцезнаходження відповідача-1, засновника та керівника відповідача-1: відповідача-2 (АДРЕСА_1; АДРЕСА_2) ухвал про виклик відповідача-1 в судові засідання у цій справі;

- ознайомленням з матеріалами справи відповідача-2, який є керівником та засновником відповідача-1.

Станом на момент прийняття рішення у цій справі, ухвали, які надіслано на адресу місцезнаходження відповідача-1 повернуто поштою з наступних причин: «адресат відмовився», «по закінченню терміну зберігання».

При цьому, судом враховано позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постановах від 21.03.2019р. у справі №916/2349/17 та від 11.12.2018р. у справі №921/6/18, відповідно до якої, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії; водночас, за змістом ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом; усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Крім того, сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд, у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (позиція Верховного Суду, викладена у Постанові від 16.05.2018р. у справі №910/15442/17).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Згідно п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 ГПК України, надання відповідачам можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Позиція позивача:

Позивач з підстав неналежного виконання відповідачем-1 умов укладеного між позивачем та відповідачем-1 кредитного договору від 07.03.2018р., просить суд стягнути солідарно з відповідача-1 та відповідача-2, який відповідно до умов укладеного 07.03.2018р. між позивачем та відповідачем-2 договору поруки №POR820, є поручителем за виконання зобов'язань відповідачем-1, на користь позивача 221485,43грн. заборгованості за кредитним договором.

Позиція відповідача-2:

Відповідач-2 підтверджує укладення 07.03.2018р. між відповідачем-1 та позивачем кредитного договору та визнає факт укладення 07.03.2018р. між відповідачем-2 та позивачем договору поруки №POR820, предметом якого є надання поруки відповідачем-2 за виконання зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором. При цьому, відповідач-2 зазначає, що дію договору №POR820 від 07.03.2018р. припинено внаслідок спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання зобов'язання відповідача-1 за кредитним договором від 07.03.2018р.

За результатами дослідження наданих позивачем та відповідачем-2 доказів та матеріалів справи, пояснень представників позивача та відповідача-2, суд встановив таке:

07.03.2018р. відповідач-1 (надалі по тексту - «Позичальник», «Клієнт», «Боржник») через систему інтернет-клієнт-банкінгу із використанням електронного цифрового підпису підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» (надалі по тексту - «Анкета-заява»). Згідно вказаної Анкети-заяви відповідач-1 приєднався до «Умов та правил надання послуги КУБ» (надалі по тексту - «Умови КУБ») та уклав з Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого, відповідно до Статуту, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №519 від 21.05.2018р. та погодженого Національним Банком України 11.06.2018р., є позивач (надалі по тексту - «Банк», «Кредитор») кредитний договір (надалі по тексту - «Кредитний договір»).

Пунктом 3.2.8.11. Умов КУБ встановлено, що договір є чинним з моменту підписання клієнтом заяви про приєднання та перерахування Банком кредитних коштів на рахунок клієнта. Строк дії договору встановлюється з дня його укладення і до повного виконання сторонами зобов'язань за договором.

Відповідно до п.3.2.8.1. Умов КУБ, Банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати клієнту «Кредит куб» для фінансування поточної діяльності клієнта в обмін на зобов'язання з повернення кредиту, сплати відсотків, комісії та інших винагород в обумовлені цим договором терміни. Кредитування здійснюється в межах встановленого Банком ліміту кредитування.

19.03.2018р. на підставі укладеного між позивачем та відповідачем-1 Кредитного договору, позивач перерахував на поточний банківський рахунок відподача-1 кредитні кошти в розмірі 250000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку за період з 01.01.2000р. по 29.01.2019р. та меморіальним ордером №HSAV9BCFBP від 19.03.2018р.

Відповідно до умов Кредитного договору, строк кредиту - 12 місяців з моменту видачі коштів (п.1.3 Анкети-заяви).

Пунктом 3.2.8.3.1. Умов КУБ передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у заяві. Банк здійснює договірне списання грошей з поточного рахунку клієнта в строки і в розмірах, передбачених умовами кредитного договору.

Відповідно до п.3.2.8.9. Умов КУБ, за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту, клієнт сплачує проценти у вигляді щомісячної комісії в розмірі 2% від початкової суми кредиту (аналогічне за змістом положення міститься в п.1.4. Анкети-заяви).

У п.3.2.8.8.2. Умов КУБ зазначено, що забезпеченням виконання зобов'язань Клієнтом - юридичною особою за цим договором є укладення договору поруки.

На виконання п.3.2.8.8.2. Умов КУБ, 07.03.2018р. між позивачем та відповідачем-2 із використанням електронного цифрового підпису укладено договір поруки №POR820 (надалі по тексту - «Договір поруки»), предметом якого є надання поруки Поручителем (відповідачем-2) перед Кредитором (позивачем), за виконання Боржником (відповідачем-1) зобов'язань за Кредитним договором.

Згідно з п.1.5. Договору поруки, у випадку невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п.4.1. Договору поруки, порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору.

Позивачем на адресу відповідача-1 надіслано претензію-вимогу, відповідно до якої, позивач просив сплати існуючу станом на 12.05.2018р. заборгованість.

Як зазначає позивач, відповідач-1 свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором, виконав частково, в результаті чого, виникла заборгованість, зокрема, у розмірі 221485,43грн. за наданим кредитом.

Крім того, 20.12.2018р. позивачем на адресу відповідачів надіслано повідомлення №30.1.0.0/2 - I3JLVKUB0CM79 від 07.12.2018р. (що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку від 20.12.2018р., списками згрупованих поштових відправлень та описами вкладення до цінних листів), однак таке було залишено відповідачами без відповіді та задоволення.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, 221485,43грн. заборгованості за наданим кредитом.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 07.03.2018р. відповідач-1 через систему інтернет-клієнт-банкінгу із використанням електронного цифрового підпису підписав Анкету-заяву. Згідно вказаної Анкети-заяви відповідач-1 приєднався до Умов КУБ та уклав з позивачем Кредитний договір, умови якого визначені в Анкеті-Заяві та Умовах КУБ.

На виконання п.3.2.8.8.2. Умов КУБ, 07.03.2018р. між позивачем та відповідачем-2 із використанням електронного цифрового підпису укладено Договір поруки, предметом якого є надання поруки відповідачем-2 перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до п.4.1. Договору поруки, порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору.

З огляду на встановлений ст.204 ЦК України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Кредитний договір та Договір поруки, як належні підстави, у розумінні норм ст.11 ЦК України, для виникнення у позивача, відповідача-1 та відповідача-2 взаємних цивільних прав та обов'язків.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором, укладеним шляхом приєднання до визначених умов позивача.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 3.2.8.1. Анкети-заяви передбачено, що Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання послуги «КУБ» в системі Приват24 або у сервісі «Paperless» або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції станом на момент підписання Анкети-заяви), електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписанта відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Відтак, враховуючи інформацію щодо ЕЦП, викладену в довідці, складеній за результатами перевірки електронних цифрових підписів (копія якої міститься в матеріалах справи), що містяться на Анкеті-заяві, електронні-цифрові підписи позивача, керівника відповідача-1 та електронна печатка відповідча-1 за правовим статусом прирівнюються до власноручних їх підписів (печаток).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом та зазначено вище, на підставі Кредитного договору 19.03.2018р. відповідачу-1 на поточний банківський рахунок перераховано кредитні кошти у розмірі 250000,00 грн.

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За умовами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до п.3.2.8.3.1. Умов КУБ, повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві.

Як встановлено п.п.1.3. та 1.5. Анкети-заяви, кредит надається на строк 12 місяців від дня видачі кредиту. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів.

Проте, відповідач-1 порушив виконання зобов'язань, передбачених Кредитним договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п.3.2.8.6.2. Умов КУБ, Банк, на свій розсуд має право змінити умови видачі та надання кредиту - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування, виконання інших зобов'язань за кредитом у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. При цьому, згідно зі ст. 212, 611, 651 ЦК України за зобов'язаннями, терміни виконання яких не настали, терміни вважаються такими, що настали в зазначену у повідомленні дату. В цю дату клієнт зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний термін користування ним, повністю виконати інші зобов'язання за кредитом.

Враховуючи вищенаведене, а також факт порушення відповідачем-1 виконання зобов'язань, передбачених Кредитним договором, у позивача наявне право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за Кредитним договором на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України та досягнутих між сторонами у Кредитному договорі домовленостей.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачем-1 свої зобов'язання щодо повернення в повному обсязі кредитних коштів за Кредитним договором в строки та в обсязі, визначені сторонами, не виконано.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд зазначає, що до матеріалів справи відповідачами не було додано належних, допустимих та достовірних доказів, відповідно до норм статей 76-79 ГПК України, на підтвердження повернення у повному обсязі кредитних коштів за Кредитним договором.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач-1 в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-1 221485,43грн. заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими, підтвердженими належними й допустимими доказами, а отже такими, що підлягають задоволенню.

На виконання п.3.2.8.8.2. Умов КУБ, 07.03.2018р. між позивачем та відповідачем-2 із використанням електронного цифрового підпису укладено Договір поруки, предметом якого є надання поруки відповідачем-2 перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобов'язань за Кредитним договором.

Враховуючи положення ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на момент підписання Договору поруки), а також, відповідно до інформації щодо ЕЦП, викладеної в довідці, яка складена за результатами перевірки електронних цифрових підписів (копія якої міститься в матеріалах справи), що містяться на Договорі поруки, електронні-цифрові підписи позивача та відповідача-2 за правовим статусом прирівнюється до власноручних їх підписів (печаток).

Відповідно до п.1.5. Договору поруки, у випадку невиконання відповідачем-1 зобов'язань за Кредитним договором, відповідач-1 та відповідач-2 відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

У зв'язку з невиконанням відповідачем-1 зобов'язань з повернення наданих позивачем кредитних коштів, позивач звернувся до відповідача-2 з повідомленням від 07.12.2018р. про сплату заборгованості, проте станом на момент прийняття рішення у цій справі вказана претензія (повідомлення) залишена без виконання.

Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Відтак, при солідарному обов'язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред'явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред'явити вимогу до іншого солідарного боржника.

Статтею 555 ЦК України передбачено, що у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Відповідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

При цьому, суд зазначає, що умовами п. 1.1.1. Договору поруки передбачено, що якщо під час виконання передбаченого Кредитним договором зобов'язання відповідача-1, що забезпечені цим договором, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності відповідача-2, відповідач-2 при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов'язань за угодами в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з відповідачем-2 не потрібні.

Пунктом 4.1. Договору поруки встановлено, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору.

Жодної з підстав для припинення дії Договору поруки судом не встановлено, більше того, посилання відповідачем-2 у запереченні (вх.№13596/19 від 01.04.2019р.) на ч.4 ст.559 ЦК України також містить текст: «порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки». Тобто застосування приписів щодо припинення поруки із застосуванням шестимісячного строку можливе лише у разі, якщо у договорі не встановлено строку поруки, натомість, у п.4.1. Договору сторонами встановлено строк поруки, що не суперечить приписам чинного законодавства. Відтак, доводи відповідача-2, що порука, передбачена Договором поруки, припинена внаслідок непред'явлення позивачем до відповідача-2 вимоги протягом шестимісячного строку з моменту пред'явлення до відповідача-1 претензії-вимоги, у якій міститься вимога щодо сплати поточної заборгованості в розмірі 18680 грн. до 01.06.2018р., є безпідставними та необгрунтованими.

Враховуючи невиконання відповідачем-1 умов Кредитного договору щодо здійснення своєчасного погашення заборгованості за кредитом у передбачений Кредитним договором строк, а також, невиконання відповідачем-2 умов Договору поруки, позовні вимоги щодо солідарного стягнення 221485,43грн. заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими, підтвердженими належними й допустимими доказами, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачами не спростовано доводів позовної заяви, хоч їм було створено усі можливості для надання заперечень, від жодного учасника справи не надходило клопотання про витребування доказів, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі факт укладення Кредитного договору та Договору поруки, відсутність заперечень відповідачів як проти самого факту отримання кредитних коштів, так і щодо факту порушення відповідачами встановлених вищевказаними договорами порядку і строку виконання грошових зобов'язань, перевіривши правильність проведених розрахунків, заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як доказ сплати судових витрат позивач подав платіжне доручення №IHB95B22TQ від 25.01.2019р. про сплату судового збору в розмірі 3322,28грн.

Доказів понесення інших судових витрат, окрім сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору станом на момент прийняття рішення позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, а також недоведення позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу 1 ГПК України розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, судові витрати у справі, а саме сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3322,28грн. слід покласти на відповідачів, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 3322,28грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛПРОМПОСТАЧ» (місцезнаходження: 80735, Львівська обл., Золочівський район, село Якторів, вулиця Перемишлянська, будинок 5А; ідентифікацій код: 39368894) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ідентифікаційний код: 14360570) заборгованість за кредитним договором №Б/Н від 07.03.2018 року в розмірі 221485,43грн. та 3322,28грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено та підписано 18.04.2019р.

Суддя Король М.Р.