ПОСТАНОВА

Іменем України

9 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/19687/17

Провадження № 12-248гс18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

головуючого судді-доповідача Бакуліної С. В.,

суддів Антонюк Н. О., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Федорченка В. М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13 червня 2018 року (головуючий Скрипка І. М., судді Гончаров С. А., Михальська Ю. Б.) та рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2018 року (суддя Баранов Д. О.) у справі № 910/19687/17 за позовом Київської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Київської міської ради до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про повернення земельної ділянки.

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1.1. У листопаді 2017 року Київська місцева прокуратура № 2 (далі - Прокуратура) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - Міська рада) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, ФОП відповідно) про повернення земельної ділянки.

1.2. На обґрунтування заявлених позовних вимог перший заступник керівника Прокуратури вказує на те, що оскільки земельна ділянка орієнтовною площею 0,1 га по АДРЕСА_1 (код ділянки НОМЕР_1), на якій розміщено комплекс металевих споруд, в яких здійснюється комерційна діяльність, згідно з базою даних міського земельного кадастру не надавалась у власність чи користування, рішення щодо передачі вказаної земельної ділянки у власність чи користування ФОП ОСОБА_3 Міською радою не приймалось, за вказаних обставин виникла необхідність у зверненні до суду з відповідним позовом.

1.3. У поданих до суду поясненнях Міська рада зазначає, що ФОП ОСОБА_3 використовує земельну ділянку орієнтовною площею 0,1 га по АДРЕСА_1 (код ділянки НОМЕР_1) для розміщення металевих споруд, в яких здійснюється комерційна діяльність, без оформлення передбачених статтями 125, 126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) правовстановлюючих документів, що порушує інтереси держави в особі Міської ради, яка в цьому випадку незаконно позбавлена права ефективно та виключно в інтересах територіальної громади міста розпоряджатися землями міста Києва, регулювати земельні відносини з метою створення умов для раціонального використання та охорони земель.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 14 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13 червня 2018 року, позовні вимоги задовольнив повністю: зобов'язав ФОП ОСОБА_3 повернути Міській раді земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1 (код ділянки НОМЕР_1), привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівель і споруд.

2.2. Рішення судів мотивовано посиланням на те, що Міська рада є органом, що представляє територіальну громаду міста Києва, та здійснює від імені територіальної громади міста Києва повноваження щодо розпорядження майном комунальної власності.

2.3. Невжиття Міською радою відповідних заходів представницького характеру, спрямованих на захист державних інтересів, й обумовлює необхідність звернення Прокуратури з цим позовом до суду в інтересах держави в особі Міської ради.

2.4. Задовольняючи позов, місцевий господарський суд, з яким також погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що право користування на спірну земельну ділянку під будівництво нікому в установленому законом порядку не надавалося, а тому в подальшому не могло й відбутись переходу такого права в порядку статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 120 ЗК України до ФОП ОСОБА_3

3. Вимоги касаційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

3.1. 20 липня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій з урахуванням доповнення просив скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 13 червня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2018 року і закрити провадження у справі.

3.2. На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_3 зазначив, що нерухоме майно загальною площею 886,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, належить йому як фізичній особі, а матеріали справи не містять доказів того, що останній використовує вказане майно у своїй підприємницькій діяльності. Таким чином, на думку скаржника, спір фізичної особи, що має статус суб'єкта підприємницької діяльності, який виникає із цивільно-правових, житлових чи інших правовідносин, не є господарським та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

4. Доводи інших учасників справи

4.1. У відзиві на касаційну скаргу прокурор вказує на хибні твердження ОСОБА_3 про порушення правил юрисдикції господарських судів та про необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

4.2. Прокурор наголошує на тому, що ОСОБА_3 є ФОП, здійснює діяльність з надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, у зв'язку із чим позовна заява до ФОП ОСОБА_3 про повернення земельної ділянки підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

5. Позиція Великої Палати Верховного Суду у справі

5.1. Оскільки ОСОБА_3 оскаржує судові рішення з підстав порушення правил суб'єктної юрисдикції, справа разом із касаційною скаргою була прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

5.2. Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час звернення прокурора із позовом до суду, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15).

5.3. ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами та Великою Палатою Верховного Суду, також встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

5.4. Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) у редакції, чинній на час звернення прокурора із позовом до суду, встановлював юрисдикцію господарських судів у вирішенні, зокрема, спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, а також спорів, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів (пункти 1, 6 частини другої статті 12).

5.5. Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога прокурора, заявлена в інтересах держави в особі Міської ради про зобов'язання ФОП ОСОБА_3 повернути Міській раді земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівель і споруд.

5.6. Визначальною при розмежуванні юрисдикції за пунктом 6 частини першої статті 12 ГПК України (в редакції, чинній на час звернення із позовом) є участь у земельних відносинах, з приводу яких виник спір, суб'єкта господарської діяльності.

5.7. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 липня 2017 року № 92140813 первинна реєстрація власності на об'єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, проведена за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фламінго і Ко» (далі - ТОВ «Фламінго і Ко») на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 квітня 2013 року у справі № 754/6095/13.

5.8. У подальшому на підставі договорів купівлі-продажу від 29 та 31 жовтня 2013 року право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна перейшло до ОСОБА_3 як до фізичної особи.

5.9. Водночас, як вказує прокурор, розміщення зазначених вище металевих споруд, в яких здійснюється комерційна діяльність, здійснено на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

5.10. За твердженнями прокурора, рішення щодо передачі земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га по АДРЕСА_1 у власність чи користування Міська рада не приймала.

5.11. Тобто спірні земельні правовідносини виникли між Міською радою та ОСОБА_3 як фізичною особою.

5.12. Згідно з частиною першою статті 318 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. А відповідно до останньої учасниками цивільних відносин визнаються: фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави й інші суб'єкти публічного права.

5.13. Відповідно до частин першої та другої статті 325 цього ж Кодексу суб'єктами права приватної власності є фізичні і юридичні особи. Вони можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

5.14. Частиною другою статті 2 ЗК України визначено, що суб'єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. А відповідно до статті 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

5.15. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина друга статті 93 ЗК України).

5.16. Отже, надання у власність або оренду земельної ділянки не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця.

5.17. Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

5.18. Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

5.19. Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

5.20. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

5.21. Тобто фізична особа, яка є власником, зокрема, земельної ділянки, має право використовувати її для здійснення підприємницької діяльності.

5.22. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

5.23. Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

5.24. Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

5.25. Відповідно до частини першої статті 58 ГК України суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

5.26. Набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Натомість, згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» ФОП позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

5.27. Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

5.28. Таким чином, цивільні права й обов'язки фізичної особи, зокрема право власності та право оренди земельної ділянки, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

5.29. ОСОБА_3 як фізична особа на підставі договорів купівлі - продажу від 29 та 31 жовтня 2013 року придбав об'єкт нерухомого майна у ТОВ «Фламінго і Ко».

5.30. Відтак Велика Палата Верховного Суду погоджується з аргументами скаржника про те, що ОСОБА_3 успірних правовідносинах є фізичною особою - суб'єктом земельних відносин.

5.31. Наявність у ОСОБА_3 статусу підприємця з 14 лютого 2006 року не може свідчити про те, що з моменту його державної реєстрації як ФОП він виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо набуття в оренду чи у власність земельної ділянки.

5.32. У разі позбавлення ОСОБА_3 статусу підприємця він не позбавляється набутих раніше цивільних прав і обов'язків фізичної особи, зокрема і права власності на придбаний об'єкт нерухомого майна, розташований на спірній земельній ділянці.

5.33. Законодавство України не передбачає обмежень для фізичних осіб щодо нової державної реєстрації статусу ФОП у будь-який час після того, як до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань був внесений запис про припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

5.34. Разом з тим, посилання судів попередніх інстанцій на складений 23 серпня 2017 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Міської ради (Київської міської державної адміністрації) акт обстеження земельної ділянки № 17-1340-02, у якому зазначено про здійснення комерційної діяльності в розміщеному на спірній земельній ділянці комплексі металевих споруд, у розумінні статей 76, 77 ГПК України не може бути єдиним допустимим доказом здійснення ОСОБА_3 підприємницької діяльності на цій земельній ділянці.

5.35. Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків про необхідність розгляду цієї справи в порядку господарського судочинства лише тому, що ОСОБА_3 з 14 лютого 2006 року набув статусу підприємця.

5.36. Відтак Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

5.37. За змістом пункту 1 частини першої статті 175 і пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

5.38. Таким чином, перевіривши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи та в межах доводів касаційної скарги, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для їх скасування та закриття провадження в цій справі.

5.39. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

5.40. Згідно із частиною другою статті 313 ГПК України порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20 - 23 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

5.41. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

6. Щодо судових витрат

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

7. Висновки про правильне застосування норм права

7.1. Фізична особа, яка є власником або орендарем земельної ділянки, має право використовувати її для здійснення підприємницької діяльності.

7.2. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

7.3. Підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

7.4. Цивільні права й обов'язки фізичної особи, зокрема право власності та право оренди на земельну ділянку, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

7.5. Наявність у фізичної особи статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту її державної реєстрації як ФОП вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо земельних правовідносин, пов'язаних із правами на земельну ділянку під розміщеним на ній об'єктом нерухомого майна.

Керуючись статтями 306, 308, 313, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13 червня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва від 14 березня 2018 року у справі № 910/19687/17 скасувати.

3. Провадження у справі Господарського суду міста Києва № 910/19687/17 закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя-доповідач С. В. Бакуліна
Судді: Н. О. Антонюк Н. П. Лященко
В. В. Британчук О. Б. Прокопенко
Д. А. Гудима Л. І. Рогач
В. І. Данішевська І. В. Саприкіна
О. С. Золотніков О. М. Ситнік
О. Р. Кібенко О. С. Ткачук
Л. М. Лобойко В. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська