ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2019 р. Справа №909/418/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу комунального підприємства Івано-Франківської міської ради Муніципальна інвестиційна управляюча компанія б/н від 07.03.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/951/19 від 13.03.2019)

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2019 (суддя Деделюк Б.В.) про відмову ухвалити додаткове рішення

у справі № 909/418/17

за позовом: публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (надалі ПАТ "Івано-Франківськгаз"), м. Івано-Франківськ

до відповідача: комунального підприємства Івано-Франківської міської ради Муніципальна інвестиційна управляюча компанія (надалі КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія), м. Івано-Франківськ

про визнання договору укладеним

за участю учасників справи:

від позивача: ОСОБА_2 адвокат (довіреність № 007Др-81-0419 від 15.04.2019)

від відповідача: ОСОБА_3 адвокат (ордер ІФ№056893 від 07.03.2019)

ВСТАНОВИВ:

27.02.2019 КП "Мініципальна інвестиційна управляюча компанія" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з заявою про прийняття додаткового рішення, у якій просить стягнути з ПАТ "Івано-Франківськгаз" на користь КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" 3680,00 грн судових витрат з оплати судового збору, повязаних з розглядом даної справи та судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн за підготовку заяви про прийняття додаткового рішення.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2019 у справі № 909/418/17 у задоволені заяви про прийняття додаткового рішення відмовлено.

Приймаючи вказану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.03.2018 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 скасовано, а справу № 909/418/17 передано на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що оскільки Верховний Суд не доручив Господарському суду Івано-Франківської області вирішити питання щодо розподілу судових витрат за подання касаційної скарги, а рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.2018, яке набрало законної сили, вирішено питання щодо розподілу судових витрат - судові витрати залишено за позивачем, відтак, у суду відсутні правові підстави для прийняття додаткового рішення щодо розподілу судових витрат за розгляд апеляційною та касаційною судовими інстанціями.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2019, відповідач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що ухвала суду першої інстанції є помилковою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти додаткове рішення. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що Верховний Суд мав надавати окрему вказівку стосовно розгляду питання про повернення судового збору.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/2103/19 від 01.04.2019), про сить суд ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 у справі № 909/418/17 , яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017, позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано укладеним договір № 08-16/094 про умови експлуатації загальнобудинкового вузла обліку газу між ПАТ "Івано-Франківськгаз" та КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" у запропонованій позивачем редакції. Стягнуто з КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» на користь ПАТ "Івано-Франківськгаз" 1600,00 грн. судового збору. Судом апеляційної інстанції судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладено на скаржника (відповідача).

24.10.2017 на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 по справі № 909/418/17 видано наказ про стягнення з КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" на користь ПАТ "Івано-Франківськгаз" 1600,00 грн. судового збору.

Проте, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.03.2018 касаційну скаргу КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 в позові ПАТ "Івано-Франківськгаз" до КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" про визнання договору укладеним, відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем.

Питання про розподіл судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 та касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 не вирішувалося. Наведені обставини стали підставою для звернення КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" з заявою до Господарського суду Івано-Франківської області про прийняття додаткового рішення.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

За змістом підпункту в) пункту 4) частини 1 статті 315 ГПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Однак, зі змісту ч. 14 ст. 129 ГПК України вбачається, що якщо суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення питання про розподіл судових витрат ним не здійснюються.

Як зазначалося вище, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.03.2018 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 у справі №909/418/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Отже, у відповідності до ч. 14 ст. 129 ГПК України Верховний Суд не здійснював розгляд питання про розподіл судових витрат.

За результатами нового розгляду, Господарським судом Івано-Франківської області винесено рішення, яким відмовлено в задоволенні позову та здійснено судовий розподіл за подання позовної заяви. Однак, місцевий господарський суд не здійснив розподілу судових витрат за подання апеляційної та касаційної скарги при першому розгляді справи, що стало підставою звернення КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відмовляючи в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення, місцевий господарський суд покликається на те, що постановою Верховного Суду від 13.03.2018 не надано вказівки здійснити судовий розподіл витрат за подання апеляційної та касаційної скарги.

Однак, Західний апеляційний господарський суд не погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на те, що вищевказані судові рішення були скасованими, а справа передана на новий розгляд до місцевого господарського суду. Отже, в даному випадку розподіл судових витрат у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, повинен здійснювати господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

При новому розгляді справи, місцевий господарський суд рішенням від 11.06.2018 вирішив лише питання про судові витрати стосовно позовної заяви.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що оскільки рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2019 у даній справі набрало законної сили та не оскаржувалося у апеляційному порядку, розподіл судових витрат у розмірі 1760,00 грн згідно платіжного доручення № 921 від 14.04.2017 за подання апеляційної скарги на Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.06.2017 та 1920,00 грн згідно платіжного доручення №1763 від 26.10.2019 за подання касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 повинен був здійснювати Господарський суд Івано-Франківської області.

Згідно з ч.3-4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З врахуванням викладеного, Західний апеляційний господарський суд приходить до висновку про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції обставинам справи, що в силу дії пунктів 1, 2 та 3 частини 1 статті 277 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали на підставі пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України.

Таким чином, апеляційна скарга КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, прийняти додаткове рішення, яким задовольнити заяву відповідача в повному обсязі.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно до положення частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2019 між КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія та адвокатським бюро «ОСОБА_3 та партнери» укладено договір № ГС-16/19 про надання правової допомоги (а.с. 122-123 т. ІІ).

Пунктом 6.1 договору сторони узгодили, що за надання юридичної допомоги Клієнт зобовязується виплатити адвокатському бюро винагороду (Гонорар) у розмірі, який не може перевищувати 1300 грн за одну годину роботи адвокатського бюро. Остаточний розмір гонорару визначається в акті прийому-передачі наданих послуг.

26.01.2019 між клієнтом та адвокатським бюро укладено та підписано Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг на суму 1000,00 грн.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката до заяви про винесення додаткового рішення долучив платіжне доручення № 4446 від 26.02.2019 року про оплату КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія послуг адвокатського бюро «ОСОБА_3 та партнери» в розмірі 1000,00 грн (а.с. 126 т. ІІ).

07.03.2019 між клієнтом та адвокатським бюро укладено Акт № приймання-передачі наданих послуг на суму 1250,00 грн.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката до апеляційної скарги долучив платіжне доручення № 4474 від 07.03.2019 року про оплату клієнтом послуг адвокатського бюро «ОСОБА_3 та партнери» в розмірі 1250,00 грн (а.с. 126 т. ІІ).

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 129, 244, 255, 269, 271, 273, 275, 277, 282, 284, 286, 287 ГПК України Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства Івано-Франківської міської ради Муніципальна інвестиційна управляюча компанія на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2019 у справі №909/418/17 задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2019 у справі №909/418/17 скасувати.

3. Прийняти додаткове рішення, яким стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (76010, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 20, ) на користь комунального підприємства Івано-Франківської міської ради Муніципальна інвестиційна управляюча компанія (76018, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 161, ) 3680,00 грн в оплату судового збору, повязаного з розглядом справи № 909/418/17.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (76010, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 20, ) на користь комунального підприємства Івано-Франківської міської ради Муніципальна інвестиційна управляюча компанія (76018, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 161, ) 1921,00 грн за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 01.03.2019.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (76010, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Ленкавського, 20, ) на користь комунального підприємства Івано-Франківської міської ради Муніципальна інвестиційна управляюча компанія (76018, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 161, ) 2250,00 грн в відшкодування витрат на професійну правову допомогу.

6. Доручити Господарському суду Івано-Франківської області видати відповідні накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

9. Справу №909/418/17 повернути Господарському суду Івано-Франківської області області.

ОСОБА_4 Кравчук

Судді Н.А. Галушко

ОСОБА_1