ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
19.04.2019 Справа № 905/672/19
про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за договором оренди №235 від 01.09.2006 у сумі 18.865,24 грн.,-
суддя Величко Н.В.
Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника» житлово комунального господарства м.Краматорська звернулось до Господарського суду Донецької області з заявою №180 від 10.04.2019 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «Алатир» заборгованості у розмірі 18.865,24 грн. та судових витрат.
Заяву обґрунтовано порушенням боржником грошових зобов"язань за договором оренди № 235 від 01.09.2006.
Розглянувши подану заяву та додані до неї документи, суд відмовляє у видачі судового наказу з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Заявником до матеріалів заяви про видачу судового наказу надано копію іншого договору - договору №235/45юр від 01.09.2006, втім, підставою вимог визначено саме договір №235 від 01.09.2006. Будь-яких пояснень щодо відмінності номерів договору заява про видачу судового наказу не містить.
Зазначене суд вважає порушенням вимог статті 150 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, на підтвердження вимог стягувачем додано до заяви про видачу судового наказу акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) за період з січня 2016 року по грудень 2018 року на загальну суму 30.304,63 грн., але до стягнення пред"явлено 18.865,24 грн. У той же час, ані в тексті самої заяви про видачу судового наказу, ані окремим документом не визначено періоду виникнення пред"явленого до стягнення боргу.
Серед доданих до заяви про видачу судового наказу документів відсутні докази направлення чи вручення боржнику претензії від 07.02.2019 № 49 та акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.04.2019. При цьому копія акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.04.2019 містить підпис лише з боку стягувача (гол. бухгалтер КП "Служба єдиного замовника" ЖКГ м. Краматорська ОСОБА_1В.), тобто заборгованість не підтверджена боржником.
Такі обставини свідчать про відсутність безспірності вимог стягувача.
Відповідно до ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст.152 ГПК України).
При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч.2 ст. 151 ГПК України).
Керуючись ст.ст. 76, 77, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд
Відмовити Комунальному підприємству «Служба єдиного замовника» житлово комунального господарства м. Краматорська у видачі судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «Алатир» заборгованості у розмірі 18.865,24 грн.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів через господарський суд Донецької області.

Ухвала підписана 19.04.2019.

Суддя Н.В. Величко