ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" квітня 2019 р. Cправа № 902/789/18

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства «Агрокомерс»

(вул. Північна, 17, м. Вінниця, 21011)

до Приватного підприємства «Водолій»

(вул. Центральна, 79, с. Рахни Лісові, Шаргородський район, Вінницька область, 23536)

про стягнення 233 431,99 грн.

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін

позивача - Говор Д.І. за ордером;

відповідача - не з'явився

У С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Агрокомерс» звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Водолій» 233 431,99 грн., з яких: 1 709,93 грн - курсова різниця, 17 009,73 грн. - пеня, 214 712,33 грн - штрафи за договором поставки № 8027 від 08.02.2016.

Ухвалою суду від 17.12.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/789/18 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.01.2018.

За результатами підготовчого засідання 15.01.2019 судом: підготовче засідання відкладено на 12.02.2019; зобов'язано відповідача виконати вимоги ухвали суду від 17.12.2018 та надати письмові пояснення причин невиконання вимог ухвали суду та незабезпечення явки уповноваженого представника; зобов'язано позивача надати письмові пояснення щодо виконання сторонами Договору поставки № 8027 від 08.02.2016 з посиланням на первинні документи. Встановлено учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій до 04.02.2019.

Ухвалою суду від 12.02.2019 продовжено строк підготовчого провадження по справі №902/790/18, підготовче засідання відкладено на 13.03.2019.

Ухвалою суду від 13.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.04.2019.

При розгляді справи 11.04.2019 судом оголошено перерву до 12.04.2019.

На визначену судом дату з'явився представник позивача. Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався. В заяві від 11.04.2019, що подана до суду 12.04.2019, представник відповідача повідомляє про неможливість явки в судове засідання 12.04.2019. Просить провести судове засідання без участі представника відповідача та відмовити в задоволенні позову.

Частиною першою ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 12.04.2019 прийнято судове рішення.

Стислий виклад позицій учасників судового процесу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на укладення з відповідачем договору поставки № 8027 від 08.02.2016, відповідно до умов якого Приватне підприємство «Агрокомерс» зобов'язується поставити та передати у власність Приватного підприємства «Водолій» насіннєвий матеріал (товар, насіння) та пестициди і агрохімікати (товар, препарати), а Приватне підприємство «Водолій» зобов'язується прийняти товар, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором поставки № 8027 від 08.02.2016 у відповідача утворилась заборгованість в сумі 233 431,99 грн, яка складається з 1 709,93 грн - курсової різниці, 17 009,73 грн. - пені, 214 712,33 грн - штрафів .

Відповідач у відзиві від 01.02.2019 позовні вимоги визнає частково в частині курсової індексації в сумі 1 709,93 грн, проти решти заявлених позовних вимог заперечує та зазначає наступне:

- взяті на себе зобов'язання відповідач виконав по оплаті товару на умовах товарного кредиту на загальну суму 717 273,98 грн у строк не пізніше 31.12.2016;

- з незалежних від відповідача обставин процентна ставка по товарному кредиту до дати вказаної в п. 5.1 та у п. 6.2 Договору поставки № 8027 від 08.02.2016 не прописана;

- відповідач вважає безпідставними нарахування позивачем пені та штрафу, оскільки немає належних доказів отримання рахунків на оплату товару;

- позивач убезпечив себе від будь-якої відповідальності за вказаним договором і можливості застосування з боку Покупця визначеної пені за порушення строків поставки товару;

- крім того, відповідачу вказує на скрутне фінансове становище та те що не вистачає оборотних коштів, однак підприємство всіма можливостями намагалося і виконувало взяті на себе зобов'язання перед кредиторами.

У відповіді на відзив б/н від 14.02.2019 позивач підтримує заявлені позовні вимоги та зазначає, що аргументи відповідача щодо дефіциту оборотних коштів можуть бути підставою для розстрочки виконання рішення суду, а не для відмови у позові.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

08.02.2016 між Приватним підприємством «АГРОКОМЕРС» (позивач, за Договором Постачальник) та Приватним підприємством «Водолій» (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки № 8027. (надалі Договір)

Згідно з предметом Договору, у строки обумовлені цим Договором Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця насіннєвий матеріал (товар, насіння) та пестициди і агрохімікати (товар або препарати), а Покупець зобов'язується прийняти товар, сплатити проценти за користування товарним кредитом, ціну товару відповідно до умов Договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

Згідно п. 2.1 Договору конкретний асортимент товару, його кількість, ціна за одиницю та вартість всього товару, умови оплати наведені у специфікаціях до Договору, які є невід'ємними частинами.

Кількість товару, який зобов'язаний поставити Постачальник, може відрізнятися від кількості, зазначеної в Специфікаціях. Покупець оплачує фактично поставлену йому кількість товару (п. 2.2 Договору).

Вартість Договору складається із суми всіх Специфікацій, підписаних в рамках цього Договору, та суми процентів за користування товарним кредитом (п. 2.3 Договору).

Сторони визначили грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті - долар США. Ціна товару зазначається у сумі, що еквівалентна долару США за курсом на міжбанківському валютному ринку України, який існує на момент підписання цього Договору (Специфікації) (п.2.4 Договору).

Згідно п. 3.7 Договору документами, що підтверджують кількість та асортимент товару, є видаткові накладні. Дата, що вказана у видатковій накладній, є датою прийняття Покупцем відповідної партії товару.

Умови та місце поставки (передачі) товару СРТ (згідно Інкотермс у редакції 2000 р.) - господарство Покупця, що знаходиться за адресою; Вінницька область, Шаргородський район, с. Рахни Лісові, якщо інше не буде визначено у Специфікаціях. ( п. 4.1 Договору).

Відповідно п. 4.3 Договору поставка товару здійснюється окремим партіями, згідно письмової заявки Покупця, протягом 3-х днів з моменту отримання заявки, в якій вказуються реквізити вантажоодержувача, строк поставки, конкретний асортимент та кількість товару, що постачається.

Товар вважається поставленим Постачальником та прийнятим Покупцем: за якістю - відповідно до показників сертифікату якості (сертифікату відповідальності); за кількістю - згідно даних, вказаних у видаткових накладних, що супроводжують партію товару (п. 4.4 Договору).

За змістом п. 4.5 Договору фактична кількість відвантаженого Постачальником і отриманого Покупцем товару вказується у видаткових накладних.

Відповідно до п. 5.1 Договору сторони домовились, що Покупець зобов'язується здійснити оплату вартості товару згідно умов, наведених у Специфікації, але у будь-якому випадку на пізніше 31.12.2016.

Згідно п. 5.2 Договору оплата вартості товару проводиться у гривнях. Оплата здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Сторони домовились, що грошове зобов'язання вважається виконаним належним чином в момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 5.3 Договору).

Покупець здійснюючи оплату за товар, зобов'язаний вказувати в призначені платежу номер і дату Договору в рамках якого здійснюється оплата (п.5.4 Договору).

За змістом п. 5.5 Договору у зв'язку із тим, що товар буде оплачуватись Покупцем не в момент укладення Договору, то суми всіх платежів , що передбачені цим Договором, визначаються та сплачуються за курсом гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку.

Покупець зобов'язаний самостійно визначити суму платежу (вартості поставленого та неоплаченого товару), здійснивши його індексацію на коефіцієнт, що пов'язаний зі зміною курсу гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку, сплативши таку суму в строки передбачені цим договором.

Проіндексована сума платежу визначається наступним чином: ПСП = (К2/К1) х СП, де ПСП - проіндексована сума платежу, якщо вона передбачена Специфікацією, яка підлягає сплаті Покупцем Постачальнику, СП - сума платежу за договором, К2 - курс гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку на дату здійснення такого платежу за Договором, К1 - курс гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку на дату укладення Договору. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП. Під курсом гривні до долару США сторони розуміють курс гривні до долару США, що склався на міжбанківському валютному ринку України на банківський день, що передує дню платежу, за даними Інтернет - сторінки www.minfin.com.ua, а в разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній - визначається як курс готівкового продажу долару США на початок відповідного дня у банку Відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" у м. Києві.

Якщо Покупець достроково повністю сплачує платіж Постачальнику, то його сума визначається у вказаному вище порядку, але показник К2 береться на фактичну дату сплати такого платежу (п.5.6 Договору).

Згідно п. 5.7 Договору у випадку прострочення Покупцем сплати платежу за Договором, сума такого платежу визначається у вказаному вище порядку, але показник К2 береться на дату повної сплати цього платежу. Проіндексована сума платежу у цьому випадку не може бути меншою від проіндексованої суми платежу на дату здійснення цього платежу за Договором.

При зверненні Постачальника до суду із позовною заявою про стягнення із Покупця заборгованості за цим Договором, сума заборгованості Покупця перед Постачальником, визначається таким чином: С3 = (К2/К1) х СПП, де С3 - сума заборгованості (основного боргу) Покупця перед Постачальником, СПП - сума всіх прострочених Покупцем платежів, К2 - курс купівлі долару США за гривні на міжбанківському валютному ринку на дату складання позовної заяви Постачальником про стягнення із Покупця заборгованості за цим Договором, К1 - курс гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку на дату укладення Договору. Якщо К2 є меншим за К1, С3 дорівнює СПП (п. 5.8 Договору).

Проіндексовані суми платежів є грошовим зобов'язанням Покупця перед Постачальником з оплати товару, які Покупець повинен виконати (п. 5.9 Договору).

Відповідно п. 6.1 Договору Постачальник надає Покупцю товарний кредит (відстрочення платежу), в тому числі, якщо останній не виконав свої зобов'язання із попередньої оплати товару, у розмірі ціни отриманого і неоплаченого Покупцем товару на період: з дати отримання товару Покупцем до дати його фактичної оплати.

У разі дострокової оплати товару Покупцем, проценти за користування товарним кредитом перераховуються за фактичну кількість днів користування товарним кредитом. У разі прострочення оплати товару, процентна ставка за користування товарним кредитом після дати вказаної у п. 5.1. Договору дорівнює 25 % річних, самостійно розраховується та сплачується Покупцем за весь період існування заборгованості за переданий товар. Постачальник може відмовитись від нарахований на його користь процентів, письмово повідомивши про це Покупця (п. 6.5 Договору).

Згідно п. 7.1.1 Договору Покупець зобов'язується оплатити товар та сплатити проценти за користування товарним кредитом у порядку, згідно із Договором, та у строки і в розмірах, згідно із Специфікаціями.

Згідно п. 10.1 Договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

На виконання умов договору поставки № 8027 від 08.02.2016 між сторонами підписано ряд Специфікацій на загальну суму 717 136,13 грн, за умовами яких сторонами погоджено назву, кількість, ціну товару, умови оплати, строки відвантаження товару, а саме:

- Специфікація № 1 від 08.02.2016 на суму 7 560,00 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 2 від 03.03.2016 на суму 82 544,70 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 3 від 12.04.2016 на суму 51 001,57 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 4 від 12.04.2016 на суму 29 177,22 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 5 від 12.04.2016 на суму 18 101,52 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 6 від 19.05.2016 на суму 218 405,76 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 7 від 19.05.2016 на суму 8 000,66 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 8 від 24.05.2016 на суму 92 114,27 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 9 від 06.06.2016 на суму 11 958,08 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 10 від 07.06.2016 на суму 35 280,00 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 11 від 10.06.2016 на суму 63 834,24 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 12 від 16.06.2016 на суму 28 372,50 грн разом з ПДВ;

- Специфікація № 13 від 21.07.2016 на суму 70 785,61 грн разом з ПДВ.

На підставі видаткових накладних Позивачем поставлено, а Відповідачем прийнято 17 партій товару на загальну суму 717 136,14 грн.

В підтвердження чого до матеріалів справи додано видаткові накладні: № 8 від 11.02.2016 на суму 7 560,00 грн; № 25 від 21.03.2016 на суму 64 288,80 грн; № 73 від 20.04.2016 на суму 18 255,90 грн; № 77 від 21.04.2016 на суму 17 530,00 грн; № 94 від 04.05.2016 на суму 33 471,58 грн; № 112 від 19.05.2016 на суму 47 278,74 грн; № 159 від 08.08.2016 на суму 19 845,00 грн; № 206 від 10.10.2016 на суму 180 920,76 грн; № 153 від 18.07.2016 на суму 25 640,66 грн; № 207 від 10.10.2016 на суму 53 925,47 грн; № 229 від 07.11.2016 на суму 38 188,80 грн; № 136 від 14.06.2016 на суму 11 958,08 грн; № 230 від 07.11.2016 на суму 35 280,00 грн; № 231 від 07.11.2016 на суму 28 554,24 грн; № 238 від 16.11.2016 на суму 35 280,00 грн; № 239 віл 16.11.2016 на суму 28 372,50 грн; № 240 від 16.11.2016 на суму 70 785,61 грн.

Позивачем виставлені Відповідачу рахунки на оплату товару, а саме: № 7 від 08.02.2016 на суму 7 560,00 грн; № 31 від 03.03.2016 на суму 82 544,70 грн; № 70 від 12.04.2016 на суму 51 001,57 грн.; № 67 від 12.04.2016 на суму 47 278,74 грн; №113 від 19.05.2016 на суму 226 406,42 грн; № 118 від 24.05.2016 на суму 92 114,27 грн; № 134 від 06.06.2016 на суму 11 958,08 грн; № 171 від 07.06.2016 на суму 35 280,00 грн; № 145 від 10.06.2016 на суму 63 834,24 грн; № 151 від 16.06.2016 на суму 28 372,50 грн; № 169 від 21.07.2016 на суму 70 785,61 грн, які містяться в матеріалах справи.

Як свідчать матеріали справи, зокрема виписки банку (а.с. 63-78), та не заперечується сторонами, Відповідач сплатив вартість поставленого товару в повному обсязі.

Разом з тим, за доводами Позивача, Відповідачем розрахунки за поставлений товар проведено з порушенням строків, визначених у специфікаціях, без урахування курсової різниці, що є підставою для нарахування штрафних санкцій, визначених Договором.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами договору поставки № 8027 від 08.02.2016 між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору поставки.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт передачі позивачем товару відповідачу та відсутність повної та своєчасної оплати зі сторони останнього за отриманий товар.

З огляду на викладене підлягають задоволенню у повному обсязі вимоги про стягнення з відповідача 1 709,93 грн курсової індексації з урахуванням положень п.5.8 Договору .

Задовольняючи вказану вимогу суд враховує процесуальну позицію відповідача щодо неї, яка полягає у визнанні позову в цій частині.

Поряд з цим, позивачем заявлено до стягнення 17 009,73 грн пені та 214 712,33 грн штрафів, передбачених п.п. 8.1.4. та 8.1.5. договору.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.п.3, 4 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно п. 8.1.3 Договору за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов'язань Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

У разі порушення строків оплати визначених п. 5.1 даного договору понад 20 календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 30 % від суми грошового зобов'язання (п.8.1.4 Договору).

У разі якщо Покупець у встановленні строки не перераховує попередню оплату, він зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 20 % зобов'язання із попередньої оплати, крім того Постачальник має право відмовитись від договору в односторонньому порядку (п.8.1.5 Договору).

Відповідно п. 8.2 Договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань за цим договором здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цих вимогах складає 3 (три) роки.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача пені, штрафів є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного Договору.

При цьому судом враховано, що п.8.2. Договору сторони дійшли згоди, щодо зміни тривалості строку нарахування пені передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України і встановили, нарахування вказаної штрафної санкції здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цих вимогах складає 3 (три) роки.

Детально досліджуючи наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено наявність помилок при здійснені їх нарахування.

Зокрема, з метою встановлення достовірних даних щодо періодів прострочення відповідача, яке пов'язано із датою отримання рахунку на оплату від якого в ряді випадків здійснювався відрахунок 3 днів на оплату в судовому засіданні 13.03.2019 здійснено огляд електронних доказів за їх місцезнаходженням в мережі інтернет, а саме, електронних листів ПП "Агрокомерс" відправлених з електронної пошти на електронну пошту ПП "Водолій" рс від 12.04.2016р. 16:45, від 19.05.2016р. 14:54, від 06.06.2016р. 12:31, а також відповідних їм оригіналів повідомлень.

За результатами даного огляду судом встановлено та підтверджено факт надіслання рахунків з електронної пошти позивача на електронну пошту ПП "Водолій" рс з долученими до електронних листів вкладень у вигляді рахунків на оплату.

В результаті здійсненого перерахунку пені за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора сум пені (неустойки) та інфляційних втрат, з врахуванням допущених позивачем помилок судом отримано 16 972,36 грн пені (розрахунок додається), в той час як позивачем заявлено до стягнення 17 009,73 грн пені, з огляду на що заявлена позивачем сума пені підлягає задоволенню частково в сумі 16 972,36 грн.

Розглядаючи вимоги про стягнення штрафу передбаченого п.8.1.4 у сумі 187 499,78 грн судом встановлено, що позивачем здійснено обрахунок останнього за товар, який було поставлено згідно специфікацій № 1 від 08.02.2016, № 2 від 03.03.2016, № 5 від 12.04.2016, № 6 від 19.05.2016, № 7 від 19.05.2016, № 8 від 24.05.2016, № 10 від 07.06.2016, № 11 від 10.06.2016, № 12 від 16.06.2016, № 13 від 21.07.2016.

При цьому здійснюючи обрахунок 30 % штрафу позивач виходив із суми товару, яка визначалась в специфікації як вартість товару, що мав бути поставлений відповідачу (7 560,00 грн, 82 544,70 грн, 18 101,52 грн, 218 405,76 грн, 8 000,66 грн, 92 114,27 грн, 35 280,00 грн, 63 834,24 грн, 28 372,50 грн, 70 785,61 грн відповідно).

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Зазначення у п.8.1.4 Договору того, що 30 % штрафу обраховується від суми грошового зобов'язання не спростовує вимог наведеної вище імперативної норми стосовно обрахунку штрафу від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

При цьому суд звертає увагу на те, що сторонами погоджено у зазначеному пункті Договору такий вид неустойки як штраф, поняття та порядок застосування якого визначено саме в ч.2 ст.549 ЦК України.

Судом встановлено, лише по специфікаціях № 1 від 08.02.2016 та № 7 від 19.05.2016 сума невиконаного грошового зобов'язання відповідає загальній сумі специфікації.

Тоді як згідно специфікацій № 2 від 03.03.2016, № 5 від 12.04.2016, № 6 від 19.05.2016, № 8 від 24.05.2016, № 10 від 07.06.2016, № 11 від 10.06.2016, № 12 від 16.06.2016, № 13 від 21.07.2016. сума невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за товар є значно меншою від суми грошового зобов'язання за означеними специфікаціями, а саме 2 537,04 грн, 5 430,45 грн, 39 521,73 грн, 27 634,28 грн, 10 584,00 грн, 19 150,27 грн, 8 511,75 грн, 21 235,68 грн відповідно, то загальний розмір штрафу згідно п.8.1.4 становить 45 004,76 грн з огляду на що у стягненні 142 495,02 грн штрафу слід відмовити.

Також судом розглянуто вимогу позивача про стягнення 27 212,55 коп. штрафу передбаченого п.8.1.5 у розмірі 20 % від суми зобов'язання від попередньої оплати останнього за товар, який було поставлено згідно специфікацій № 1 від 08.02.2016 та № 7 від 19.05.2016.

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штраф є самостійною санкцією у вигляді неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 ст.231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як зазначено вище Пунктом 8.1.4. Договору Сторони, що у разі порушення строків оплати визначених п. 5.1 даного договору понад 20 календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 30 % від суми грошового зобов'язання (п.8.1.4 Договору).

Пунктом 8.1.5. Договору встановлено, що у разі якщо Покупець у встановленні строки не перераховує попередню оплату, він зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 20 % зобов'язання із попередньої оплати, крім того Постачальник має право відмовитись від договору в односторонньому порядку.

З розрахунку позивача вбачається, що останнім проводяться нарахування за порушення зобов'язання за специфікаціями № 1 від 08.02.2016 та № 7 від 19.05.2016 за порушення строків оплати понад 20 календарних днів (п.8.1.4. Договору) , так і за порушення строків перерахування попередньої оплати (п. 8.1.5. Договору), що фактично є подвійною відповідальністю за порушення зобов'язання, оскільки відповідачем прострочено зобов'язання по оплаті поставленого товару, що потягло за собою звернення позивача з даним позовом до суду, і штраф, визначений п. 8.1.5. Договору охоплює термін порушення зобов'язання, відповідальність за яке передбачено п. 8.1.4. Договору.

Відтак, одночасне стягнення штрафу передбаченого п. 8.1.4. та п. 8.1.5. Договору, є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 112,13 грн.

Окрім того, в розрахунку позивача проведено нарахування штрафу передбаченого п.8.1.5 у розмірі 20 % від суми зобов'язання від попередньої оплати на суми 5 430,45 грн та 65 521,73 грн. При цьому суд зважає, що жодна з наданих сторонами специфікацій не містить зобов'язання по попередній оплаті означених сум. Представник позивача пояснень щодо нарахування штрафу в цій частині не надав. Як встановлено судом, сума 5 430,45 грн (30%) є оплатою за специфікацією № 5 від 12.04.2016 зі строком оплати до 18.04.2016, а сума 65 521,73 (30%) є оплатою за специфікацією № 6 від 19.05.2016 зі строком оплати до 30.05.2016. Вказані специфікації не містять зобов'язання по попередній оплаті, що свідчить про безпідставність нарахування штрафу на суми 5 430,45 грн та 65 521,73 грн в розмірі 14 190,44 грн.

Таким чином загальна сума штрафу, яка в результаті перерахунку суду є правомірною становить 45 004,76 грн.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення пені та штрафу.

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов підлягає задоволенню судом частково.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 126, 129 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за результатами розгляду яких суд зазначає наступне.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 126, 129 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за результатами розгляду яких суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи 18.07.2018 між адвокатським бюро "Говор" (Бюро) та ПП "Агрокомерс" (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги відповідно до якого Бюро приймає доручення від Клієнта надавати останньому в його інтересах правову (правничу, юридичну) допомогу у справах про стягнення заборгованості, зокрема з ПП "Водолій".

На підставі рахунків-фактур № 18 від 09.08.2018, № 29 від 06.11.2018 Клієнтом оплачено Бюро 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 596 від 13.08.2018, № 698 від 09.11.2018

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз'яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Також в матеріалах справи міститься ордер серія ВН № 072772, акти приймання-передачі наданих послуг до Договору від 19.11.2018 та від 29.01.2019.

Таким чином понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат відповідачем на професійну правничу допомогу адвоката до суду позивачем не подавалось. Заперечень щодо наданого позивачем розрахунку судових витрат також не подано.

У ч. 3 ст. 129 ГПК України вказано, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 5 ст.126 ГПК України не подано суду клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача в повному обсязі згідно із ч.9 ст. 129 ГПК України.

Аналогічного висновку щодо покладення на сторону витрат на професійну правничу допомогу дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у додатковій постанові від 29.03.2018 у справі № 907/357/16.

Витрати на судовий збір та на оплату професійної правничої допомоги підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Водолій» (вул. Центральна, 79, с. Рахни Лісові, Шаргородський район, Вінницька область, 23536, ) на користь Приватного підприємства «Агрокомерс» (вул. Північна, 17, м. Вінниця, 21011, ) 1 709 (одну тисячу сімсот дев'ять) грн 93 коп. - курсової індексації; 16 972 (шістнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят дві) грн 36 коп. - пені; 45 049 (сорок п'ять тисяч сорок дев'ять) грн 76 коп. - штрафу; 955 (дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн 98 коп. - витрат зі сплати судового збору та 2 730 (дві тисячі сімсот тридцять) грн 22 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 18 квітня 2019 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Північна, 17, м. Вінниця, 21011)

3 - відповідачу (вул. Центральна, 79, с. Рахни Лісові, Шаргородський район, Вінницька область, 23536)