ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/6177/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.,

за участі секретаря судового засідання Співака С.В.

учасники справи:

позивач - Державна іпотечна установа,

представники позивача - Дяченко В.С. (довіреність № 24/15/3 від 28.12.2018), Тодосієнко В.М. (довіреність № 5881/15/1 від 11.12.2018),

відповідач-1 - Національний Банк України,

представник відповідача-1 - Пелепецький В.Д. (довіреність № 18-0014/9204 від 18.02.2019),

відповідач-2 - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова В.В.

представник відповідача-2 - Таболін О.С. (довіреність б/н від 14.02.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної іпотечної установи

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.08.2018

у складі судді: Кирилюк Т.Ю.,

та постанову Північного апеляційного господарського суду

від 14.11.2018

у складі колегії суддів: Коротун О.М. (головуючий), Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.,

у справі за позовом

Державної іпотечної установи,

до Національного банку України,

Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк",

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним договору застави облігацій Державної іпотечної установи № 42/ДІУ від 12.09.2014, укладеного між Національним банком України та АТ "Дельта Банк".

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір застави облігацій Державної іпотечної установи № 42/ДІУ від 12.09.2014 суперечить постановам Національного банку України № 348/БТ та № 560/БТ, п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст. 12 Закону України "Про заставу".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 у справі № 910/6177/18 відмовлено у задоволенні позову.

4. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявляючи вимогу про визнання у судовому порядку недійсним укладеного відповідачами договору застави облігацій Державної іпотечної установи №42/ДІУ від 12.09.2014, позивач не довів суду наявність як фактичних, так і правових підстав своєї вимоги. Крім того, позивачем не доведено суду наявність певного права, яке неправомірно порушено відповідачами укладенням договору застави. Встановивши відсутність порушеного відповідачами права позивача, судом першої інстанції також відмовлено у задоволенні клопотання про застосування правових наслідків спливу строків позовної давності, заявлених Національним банком України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 у справі № 910/6177/18, вищезазначене судове рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

6. Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вказав на те, що виходячи з приписів ч. 1 ст. 7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", Державна іпотечна установа, як емітент облігацій, не звільняється від виконання своїх зобов'язань, підтверджених облігаціями, у разі переходу права власності на облігації до іншої особи, оскільки відповідний обов'язок емітента по виплаті відсоткового доходу визначений як вимогами наведеного закону, так і Проспектом емісії, а укладенням договорів купівлі-продажу цінних паперів емітент реалізував своє право на відчуження цінних паперів, як речей, які не обмежені у цивільному обороті, а банком, в свою чергу, було реалізовано своє право на придбання цінних паперів, що узгоджується з приписами ст. 6 Цивільного кодексу України та ст. 7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок".

7. Під час розгляду справи, господарськими судами попередніх інстанцій було встановлено:

7.1. Державною іпотечною установою у відповідності до статутної діяльності та згідно Положення "Про порядок випуску облігацій підприємств", затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.07.2003 № 322, було зареєстровано Проспект емісії облігацій серії "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3" (далі - Проспект емісії), загальним обсягом 5 млрд. грн.

7.2. Відповідно до п. 4.3.1 Проспекту емісії облігацій серії "Z2", "A3", "B3", "C3", "D3", облігації мають додаткове забезпечення у формі Державної гарантії за зобов'язаннями Державної іпотечної установи від 26.12.2013 № 15010-03/128, що видана Кабінетом Міністрів України в особі Міністра фінансів України Колобова Ю.В., що діяв на підставі ст. 17 Бюджетного кодексу України, ст. 6 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2013 № 919.

7.3. Згідно з п. 4.3.2 Проспекту емісії, поручителем, гарантом чи страховиком є: Міністерство фінансів України.

7.4. Пунктом 4.4 Проспекту емісії, встановлено, що мета використання фінансових ресурсів, залучених від емісії облігацій Державної іпотечної установи під державну гарантію відповідає статутній меті та предмету діяльності та полягає зокрема в рефінансуванні та кредитуванні іпотечних кредитів (банків і небанківських фінансових установ, які проводять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів).

7.5. Емітовані Державною іпотечною установою облігації мають розміщуватися серед обмеженого кола осіб, серед яких є ПАТ "Дельта Банк" (п. 4.5, п. 4.6 Проспекту емісії).

7.6. Відповідно до п. 4.8 Проспекту емісії, емітент повинен сплачувати ПАТ "Дельта Банк", як власнику облігацій, відсотковий дохід з періодичністю один раз на півроку. Відсоткова ставка для облігацій Державної іпотечної установи під державну гарантію встановлено на рівні: для серії "B3", "C3" - 9,5%.

7.7. Між Державною іпотечною установою (продавець) та ПАТ "Дельта Банк" (покупець) укладені договори купівлі-продажу цінних паперів, а саме облігації Державної іпотечної установи серії "B3", "C3", а саме:

- договір купівлі-продажу цінних паперів № 750/2014 від 05.09.2014, відповідно до умов якого емітент зобов'язався передати у власність банку, а банк зобов'язався прийняти та оплатити облігації підприємства (іменні відсоткові з додатковим забезпеченням цінні папери в бездокументарній формі серії В3, код ЦП (ISIN) UA, номінальною вартістю 1 цінного папера 100 000 грн. у кількості 4 500 шт. за ціною 101 743,84 грн. за 1 шт., загальною вартістю 457 847 280,00 грн. (п 1.1), загальна вартість цінних паперів за договором становить 457 847 280,00 грн. (п. 2.1));

- договір купівлі-продажу цінних паперів № 751/2014 від 08.09.2014, відповідно до умов якого емітент зобов'язався передати у власність банку, а банк зобов'язався прийняти та оплатити облігації підприємства (іменні відсоткові з додатковим забезпеченням цінні папери в бездокументарній формі серії В3, код ЦП (ISIN) UA, номінальною вартістю 1 цінного папера 100 000 грн. у кількості 4 500 шт. за ціною 101 821, 92 грн. за 1 шт., загальною вартістю 458 198 640, 00 грн. (п 1.1), загальна вартість цінних паперів за договором становить 458 198 640, 00 грн. (п. 2.1));

- договір купівлі-продажу цінних паперів № 758/2014 від 09.09.2014, відповідно до умов якого емітент зобов'язався передати у власність банку, а банк зобов'язався прийняти та оплатити облігації підприємства (іменні відсоткові з додатковим забезпеченням цінні папери в бездокументарній формі серії В3, код ЦП (ISIN) UA, номінальною вартістю 1 цінного папера 100 000 грн. у кількості 1 000 шт. за ціною 101 847, 95 грн. за 1 шт., загальною вартістю 101 847 950, 00 грн. (п 1.1), загальна вартість цінних паперів за договором становить 101 847 950, 00 грн. (п. 2.1));

- договір купівлі-продажу цінних паперів № 759/2014 від 09.09.2014, відповідно до умов якого емітент зобов'язався передати у власність банку, а банк зобов'язався прийняти та оплатити облігації підприємства (іменні відсоткові з додатковим забезпеченням цінні папери в бездокументарній формі серії С3, код ЦП (ISIN) UA, номінальною вартістю 1 цінного папера 100 000 грн. у кількості 2 700 шт. за ціною 101 847, 95 грн. за 1 шт., загальною вартістю 274 989 465, 00 грн. (п 1.1), загальна вартість цінних паперів за договором становить 274 989 465, 00 грн. (п. 2.1)).

7.8. 12.09.2014 між Національним банком України (заставодержатель) та ПАТ "Дельта Банк" (заставодавець) укладений договір застави облігацій Державної іпотечної установи від 12.09.2014 № 42/ДІУ, умовами якого сторони узгодили, що цим договором забезпечується належне виконання заставодавцем (як позичальником) вимог заставодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору від 12.09.2014 № 42, що укладений між заставодавцем та заставодержателем, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього в подальшому (далі разом або окремо - кредитний договір), в т.ч. щодо суми зобов'язань, строку їх виконання, розміру процентів та інших умов, у т.ч. щодо:

- повернення заставодавцем заставодержателю кредиту в сумі та у строки, визначені кредитним договором;

- сплати заставодавцем процентів за користування кредитом у розмірі, в порядку та у строки, встановлені кредитним договором;

- виконання заставодавцем інших зобов'язань, передбачених кредитним договором, у повному обсязі, на умовах і в строки, визначені в кредитному договорі (у тому числі, при зміні строків виконання зобов'язань та збільшенні їх обсягу), у т.ч. зобов'язань щодо сплати неустойок (пені та штрафів) та відшкодування збитків.

7.9. Відповідно до п. 1.2 договору застави, з метою забезпечення виконання зобов'язань заставодавця за кредитним договором, заставодавець передає в заставу заставодержателю облігації Державної іпотечної установи, розміщення яких здійснюється під гарантію Кабінету Міністрів України, загальною вартістю 1 270 000 000, 00 грн., які мають наступні характеристики:

- серії В3, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів - UA, кількість цінних паперів - 10 000 шт., номінальна вартість за 1 шт. - 100 000, 00 грн., балансова вартість за 1 шт. - 101 926, 03 грн.;

- серії С3, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів - UA, кількість цінних паперів - 2 700 шт., номінальна вартість за 1 шт. - 100 000, 00 грн., балансова вартість за 1 шт. - 101 926, 03 грн.

За рахунок застави вимоги заставодержателя задовольняються повністю, включаючи суму боргу за кредитом та нараховані проценти, штраф, витрати заставодержателя, пов'язані з виконанням грошового зобов'язання заставодавця в повному обсязі.

7.10. Цінні папери, які передані в заставу, перебувають у власності заставодавця та є вільними від застави чи інших обмежень щодо обігу (п. 1.3 договору застави).

7.11. Договір застави підписаний зі сторони заставодержателя заступником начальника Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області Мєзєнцевою І.С., а зі сторони заставодавця - Головою ради директорів АТ "Дельта Банк" Поповою О.Ю. Крім того, договір застави завізовано Начальником управління моніторингу та аналізу та контролю грошово-кредитних відносин Національного банку України Віннічук І.М., начальником управління правового забезпечення Національного банку України Старунським С.В.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 14.08.2018 та постановою апеляційного господарського суду від 14.11.2018, Державна іпотечна установа звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, з вимогою скасувати оскаржені судові акти та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, подавши при цьому клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

9. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/6177/18 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Мамалуй О.О., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2018.

10. Ухвалою від 26.12.2018 Верховний Суд касаційну скаргу залишив без руху у відповідності з положенням ст. 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

11. У зв'язку з відпусткою судді Мамалуя О.О. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/6177/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя Пєсков В.Г., суддя Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2019.

12. Ухвалою від 14.02.2019 Верховний Суд, у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняк В.Я. (головуючий), Катеринчук Л.Й., Пєсков В.Г. задовольнив клопотання скаржника про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження та поновив цей строк; відкрив касаційне провадження у справі № 910/6177/18 Господарського суду міста Києва; призначив розгляд справи на 09.04.2019.

13. 20.03.2019 до Верховного Суду від Національного банку України надійшов Відзив на касаційну скаргу, з запереченнями проти вимог та доводів скаржника.

14. В судове засідання 09.04.2019 з'явились представники позивача та відповідачів, які надали пояснення у справі.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

(Державної іпотечної установи)

15. Скаржник вказує на невірне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 3, 47, 49, 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст.ст. 15, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 20, 207, 589 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 38, 51, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

16. Скаржник доводить, що при укладанні оскаржуваного договору не було отримано погодження представника Національного банку України, яке було обов'язковим та вказує, що договір застави укладений виключно з метою забезпечення вимог Національного банку України і жодним чином без урахування захисту інтересів вкладників і кредиторів ПАТ "Дельта Банк".

Доводи відповідача-1

(Національного банку України)

17. Відповідач-1 у Відзиві на касаційну скаргу заперечує щодо змісту і вимог касаційної скарги та вказує на їх необґрунтованість та безпідставність.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

19. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В частині 1, пункті 2 частини 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України (яка була чинною під час укладання оскаржуваного договору) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Постановою Правління Національного банку України № 102/БТ від 26.02.2014 "Про надання кредиту для збереження ліквідності" (в редакції постанови правління Національного банку України від 12.06.2014 № 348/БТ "Про внесення змін до постанови правління Національного банку України від 26.02.2014 № 102/БТ"), надано ПАТ "Дельта банк" кредит для збереження ліквідності в сумі 1 300 млн. грн. на строк до 360 днів (п. 1), доручено Головному правлінню Національного банку України по м. Києву по Київській області укласти з ПАТ "Дельта Банк" відповідно до законодавства України кредитний договір та договори забезпечення; видачу кредиту здійснити після надання забезпечення, яке відповідає вимогам законодавства України та нормативно - правових актів Національного банку України; передбачити в кредитному договорі право Національного банку України призначити в ПАТ "Дельта Банк" представника НБУ Мелюшкевічеву С.Е. для здійснення контролю за використаним кредиту для збереження ліквідності, функціональні обов'язки якого визначені згідно з додатком до цієї постанови.

Постановою правління Національного банку України від 11.09.2014 № 560/БТ "Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ "Дельта Банк" шляхом призначення куратора», призначено куратором банку службовця Національного банку України Губенко С.М. для забезпечення виконання функцій згідно з повноваженнями, визначеними Положенням № 346.

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", яким запроваджено з 03.03.2015 тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова Владислава Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" від 03.08.2015 № 147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" по 02.10.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про початок ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" від 02.10.2015 № 181 розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно і призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Дельта Банк" Кадирову В.В.

Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.02.2017 № 619 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" на два роки до 04.10.2019, а також повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою правління Національного банку України № 102/БТ від 26.02.2014 "Про надання кредиту для збереження ліквідності" (з урахуванням постанови правління Національного банку України від 12.06.2014 № 348/БТ "Про внесення змін до постанови правління Національного банку України від 26.02.2014 № 102/БТ"), чітко передбачено погодження надання Національним банком України кредиту на користь ПАТ "Дельта Банк" та доручено Головному управлінню укласти кредитний договір та договори забезпечення надання відповідного кредиту.

При цьому, апеляційною інстанцією зауважено, що договір застави у розділі 5 містить відомості про те, що зі сторони заставодержателя його підписано заступником начальника Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області Мєзєнцевою І.С., що свідчить про його погодження саме Національним банком України, як органом, на який законом покладено відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Водночас застава - це один із способів забезпечення виконання зобов'язання, особливістю якого є передача майна: заставодавець передає майно у заставу заставодержателю. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і майновий поручитель - власник певного майна, який має право на його відчуження.

Абсолютний характер застави виявляється в тому що у кредитора виникає переважне право перед іншими кредиторами боржника; це речове право наслідує юридичну долю речі; право застави не дає заставодержателю правомочностей щодо володіння та користування річчю (майном), але заставодержатель має правомочність щодо позбавлення заставодавця його права власності у випадку невиконання боржником забезпеченого заставою основного зобов'язання.

Таким чином, застава є речовим правом на чуже майно, реалізація якого кредитором за основним зобов'язанням може привести до примусового позбавлення власника майна права власності на належне йому майно.

Застава створює між кредитором у забезпеченому (основному) зобов'язанні та особою, що забезпечує зобов'язання, особливий вид відносин - акцесорне (додаткове) по відношенню до основного зобов'язання, яке характеризується тим, що має охоронну спрямованість, є способом забезпечення майнових інтересів кредитора при невиконанні або неналежному виконанні основного зобов'язання боржником; передбачає можливість залучення третіх осіб до реалізації механізму захисту кредитора; його захисний механізм базується на праві вимоги кредитора, а не на обов'язку виконання забезпечувального зобов'язання (тому що обов'язок належного виконання зобов'язання покладений законом на боржника за основним зобов'язанням); виникнення охоронювального зобов'язання із забезпечення інтересів кредитора в цих зобов'язаннях можливе лише при настанні відкладальної умови, якою є юридичний факт неправомірної поведінки боржника у вигляді невиконання або неналежного виконання ним основного зобов'язання.

Суттю застави є задоволення вимог кредитора у випадку невиконання/неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за основним договором (зокрема, за кредитним договором) за рахунок предмета застави.

Тобто, метою застави є не передача права власності на предмет застави за гроші, а стимулювання боржника до виконання обов'язків за основним договором, застава має на меті саме забезпечення виконання основного зобов'язання та самостійно існувати не може.

Суд апеляційної інстанції вказав, що оскаржуваний договір спрямований на забезпечення уникнення можливості невиконання банком своїх зобов'язань перед клієнтами та кредиторами та захист їх інтересів, оскільки метою застави (п. 1.2 договору) визначено забезпечення виконання зобов'язань заставодавця за кредитним договором, яким, в свою чергу, забезпечено ліквідність банку, як фінансової установи та можливість виконання своїх зобов'язань перед вкладниками та кредиторами банку.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про заставу" (у відповідній редакції), у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Апеляційною інстанцією встановлено, що зміст оскаржуваного договору не суперечить положенням ст. 12 Закону України "Про заставу".

Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що Державна іпотечна установа, як емітент облігацій, не звільняється від виконання своїх зобов'язань, підтверджених облігаціями, у разі переходу права власності на облігації до іншої особи, оскільки відповідний обов'язок емітента по виплаті відсоткового доходу визначений як вимогами Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", так і Проспектом емісії, а укладенням договорів купівлі-продажу цінних паперів емітент реалізував своє право на відчуження цінних паперів, як речей, які не обмежені у цивільному обороті, а банком, в свою чергу, було реалізовано своє право на придбання цінних паперів, що узгоджується з приписами ст. 6 ЦК України та ст. 7 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок".

Зважаючи на викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо суті касаційної скарги

Доводи скаржника, які викладені у касаційній скарзі, зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

20. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК У країни суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги Державної іпотечної установи та необхідність залишення рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 у справі № 910/6177/18 без змін, як таких, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

21. Судові витрати

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскаржених судових актів, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладається на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 у справі № 910/6177/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк
Судді Л.Й. Катеринчук
В.Г. Пєсков