ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2257/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: В.В. Бєляновського, К.В. Богатиря,

секретар судового засідання: І.В. Іванов

за участю представників учасників справи:

від позивача: В.С. Єгоров

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 року (суддя Смелянець Г.Є., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 15.02.2019 року)

у справі № 916/2257/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Комунального підприємства "Білгород-Дністровськтеплоенерго"

про стягнення 493 467 грн. 45 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Білгород-Дністровськтеплоенерго", в якій просило суд стягнути з Комунального підприємства "Білгород-Дністровськтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" борг у загальній сумі 493 467 грн. 45 коп., у тому числі: пеня у сумі 319 518 грн. 26 коп., 3 % річних у сумі 57 357 грн. 41 коп., інфляційні втрати у сумі 1165 91 грн. 78 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу від 28.09.2016 року № 3509/1617-ТЕ-23.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 року у справі №916/2257/18 (суддя Смелянець Г.Є.) позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства "Білгород-Дністровськтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у розмірі 31 951 грн. 83 коп., 3 % річних у розмірі 57 357 грн. 41 коп., інфляційні втрати у розмірі 116 591 грн. 78 коп., судовий збір у розмірі 7402 грн. 01 коп., в решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, водночас, суд першої інстанції скористався правом на зменшення пені відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" частково не погодилось з рішенням суду, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 року у справі № 916/2257/18 скасувати в частині відмови у позові і прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення неустойки у сумі 287 566 грн. 43 коп.

Скаржник вважає, що рішення суду є частково необґрунтованим в частині стягнення пені, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначено, що враховуючи, що грошові кошти, які належать позивачу, є предметом матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки, а тому вони відносять до визначення майна згідно з ст. 190 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України.

Позивач вважає, що при зменшенні розміру пені суд першої інстанції мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов'язанні. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Місцевий господарський суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 Цивільного кодексу України, не з'ясувавши всіх обставин, з'ясування яких передбачене згаданою нормою. Господарський суд Одеської області при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 року у справі № 916/2257/18, ухвалою від 08.04.2019 року розгляд справи призначено на 23.04.2019 року об 11 год. 30 хв.

25.03.2019 року через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 року у справі № 916/2257/18 залишити без змін.

У відзиві відповідач зазначає, що приписи законодавства щодо права суду зменшити розмір пені не є імперативними та застосовуються на розсуд суду, тому не вбачається підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 23.04.2019 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Комунальним підприємством "Білгород-Дністровськтеплоенерго" (Споживач) було укладено договір постачання природного газу від 28.09.2016 року №3509/1617-ТЕ-23 із протоколом розбіжностей, за умовами якого Постачальник зобов'язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природній газ, а споживач зобов'язався оплатити його на умовах цього договору.

Пунктами 1.2, 1.3 договору визначено, що природній газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00), ввезений Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

Відповідно до п. 2.1 договору Постачальник зобов'язався передати Споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (виключно) природній газ обсягом до 5560 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): жовтень - 50 тис. куб. м., листопад - 807тис. куб. м., грудень - 1059 тис. куб. м., січень - 1430 тис. куб. м., лютий - 1262 тис. куб. м., березень - 952 тис. куб. м.

За умовами п.3.4 договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

У п.5.1 договору сторони погодили, що регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758.

Ціна за 1000 куб. м газу за цим становить 4942 грн., крім того: податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. (п.5.2 договору).

У відповідності до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 „Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій щ державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаємних розрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Згідно з п.6.2 договору під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов'язковим. Оплата за природний газ здійснюється таким чином:

- Споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Постачальником Споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на Споживача поширюється с. 19-1 Закону України „Про теплопостачання";

- в будь-якому випадку Споживач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до п.6.1 цього договору - в разі, коли на проточний рахунок із спеціальним режимом використання Споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

- з поточного рахунку Споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений Постачальником Споживачеві у визначеному законодавством порядку - у разі, коли на Споживача не поширюється дія ст.19-1 Закону України „Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунку із спеціальним режимом використання;

- шляхом зарахування Постачальником коштів, що надійшли від Споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений за минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у Споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від Споживача зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

- оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок Постачальника.

У п.7.2 договору сторони погодили, що Споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

За змістом п. 8.2 договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно з п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 8.3 договору сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.010.2005р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє Споживача від обов'язку сплатити на користь Постачальника платежі відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України , нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

Відповідно до п.11.3 договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору: усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 11.5 та 11.6 цього договору.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12 договору).

Сторонами також було укладено додаткову угоду від 23.12.2016 року №1 до договору постачання природного газу від 28.09.2016 року №3509/1617-ТЕ-23, згідно з якою сторонами викладено п.2.1 договору в наступній редакції:

Постачальник передає Споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (виключно) природній газ обсягом до 6253,564 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): жовтень - 38,229 тис. куб. м., листопад - 1020,335 тис. куб. м., грудень - 1333 тис. куб. м., січень - 1430 тис. куб. м., лютий - 1262 тис. куб. м., березень - 1152 тис. куб. м.

Додатковою угодою від 23.01.2017року №2 до договору постачання природного газу від 28.09.2016 року №3509/1617-ТЕ-23 було викладено п.11.3 договору в наступній редакції:

усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абзацу першому пункту 2.5, пунктах 11.5 та 11.6 цього договору.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року вартістю 33 878 091 грн. 99 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2016 року про поставку 38,229 тис. куб. м. на суму 226 713 грн. 26 коп.; від 30.11.2016 року про поставку 1020,335 тис. куб. м. на суму 6 050 994 грн. 68 коп.; від 31.12.2016 року про поставку 1287,994 тис. куб. м. на суму 7 638 319 грн. 62 коп.; від 31.01.2017 року про поставку 1532,007 тис. куб. м. на суму 9 085 414 грн. 31 коп.; від 28.02.2017 року про поставку 1123,003 тис. куб. м. на суму 6 659 857 грн.; від 31.03.2017 року про поставку 711,047 тис. куб. м. на суму 4 216 793 грн. 12 коп.

Поставлений позивачем природний газ відповідачем оплачено повністю, але із з порушенням встановленого договором строку оплати, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача.

З огляду на те, що апеляційний господарський суд обмежений у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України доводами апеляційної скарги, а позивач оскаржує судове рішення тільки в частині зменшення розміру пені, Південно-західний апеляційний господарський суд перевіряє правомірність винесеного рішення судом першої інстанції тільки в частині розміру пені за порушення умов договору.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України визначає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання, які взяли сторони на себе при укладенні договору, повинні виконуватися належним чином та відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а також відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, яка регламентує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Водночас у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено умовами договору.

Пунктом 8.2 договору постачання природного газу від 28.09.2016 року № 3509/1617-ТЕ-23 визначено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору, він зобов'язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Матеріалами справи підтверджено, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови п. 6.1 договору.

У зв'язку з цим, позивачем було нараховано відповідачу пеню у відповідності до п. 8.2 договору у сумі 319 518 грн. 26 коп.

Водночас, відповідач звертався до Господарського суду Одеської області з клопотанням про зменшення розміру неустойки (пені), яке обґрунтовано тим, що Комунальне підприємство «Білгород-Дністровськтеплоенерго» покладено обов'язок безперебійно постачати теплову енергію споживачам протягом опалювального сезону, а у зв'язку із низькою платоспроможністю значної кількості споживачів теплової енергії, особливо фізичних осіб, відсутністю коштів, підприємство буде позбавлене можливості своєчасно ліквідовувати аварійні ситуації, проводити поточні ремонту теплових мереж та технічне обслуговування обладнання котелень і теплових пунктів, своєчасно та якісно надавати комунальні послуг споживачам міста. Відповідач станом 31.08.2017 року виконав зобов'язання по договору у повному обсязі. До того ж, розмір заявленої позивачем пені є неспівмірним із розміром завданих йому збитків в результаті порушення строків виконання зобов'язання відповідачем, окрім того позивачем не надано жодних доказів які б підтверджували збитки у зв'язку з порушенням Відповідачем зобов'язань за Договором, та не обґрунтовано розмір таких збитків.

Також відповідач звертався до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення розміру інфляційних витрат, 3 % річних та пені.

Судова колегія не вбачає порушень місцевого господарського суду щодо застосування зменшення штрафних санкцій, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ця норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ст. 233 Господарського кодексу України.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013.

У даному випадку відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, здійснення відповідачем оплати за природний газ залежить виключно від розрахунків кінцевих споживачів, борг яких за одержаний природний газ перед комунальним підприємством був значним.

Водночас, нарахована та пред'явлена позивачем до стягнення сума пені є значною.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Однак, позивач під час вирішення спору у цій справі не надав належних і допустимих доказів, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань.

Наведеним спростовуються посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків і суди попередніх інстанцій не з'ясували обставин заподіяння відповідачем позивачу збитків неналежним виконанням зобов'язання.

Дослідивши зібрані у справі докази та обставини справи в їх сукупності, урахувавши наведені положення законодавства, встановивши наявність обставин, які мають істотне значення для визначення розміру штрафних санкцій та їх зменшення у цьому випадку, зокрема беручи до уваги ступінь виконання зобов'язань за договором (повне виконання), незначне прострочення, а також те, що позивач не зазнав збитків у зв'язку із таким простроченням, зважаючи на суму заявлених штрафних санкцій та її співрозмірність із наслідками порушення у цьому випадку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, та його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, не може свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки це не було єдиною підставою для зменшення розміру пені та оцінено в сукупності з іншими обставинами.

Верховний Суд у постанові від 15.03.2019 року у справі № 910/3652/18 зазначив, що вирішення питання зменшення належних до сплати штрафних санкцій перебуває в межах дискреційних повноважень господарських судів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вказаних вище приписів чинного законодавства України, надавши оцінку обставинам, викладеним в клопотанні відповідача щодо зменшення розміру пені на 90%, тобто у розмірі 31951 грн. 83 коп., колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції скористався наданим законом правом та застосував до спірних правовідносин зменшення розміру штрафних санкцій, і це не може бути підставою для скасування рішення суду у відповідності до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

Переглядаючи у апеляційному порядку рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 року у справі № 916/2257/18, суд апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи не виявив порушення чи неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, які б призвели до прийняття Господарським судом Одеської області неправильного судового рішення у справі.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними доводами суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 року у справі №916/2257/18 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2019 року у справі №916/2257/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.04.2019 року.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя К.В. Богатир