УХВАЛА

м. Київ

24.04.2019Справа № 910/3891/19

Суддя Господарського суду міста Києва Данилова М.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «К ІНВЕСТ» про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «К ІНВЕСТ» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 17)

до відповідача - 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (01054, м. Київ, вул. Гоголівська, 22/24, офіс 605)

відповідача - 2: Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, 3 А)

про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

8 березня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «К ІНВЕСТ» (позивач) надійшла позовна заява б/н від 27.03.2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (відповідачі) в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- визнати недійсним з моменту вчинення договір відступлення права вимоги № 1/09, укладений 12 вересня 2017 року між ПАТ «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС»;

- визнати недійсним з моменту вчинення договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладений 25 жовтня 2017 року між ПАТ «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстрований в реєстрі за номером 11224;

- визнати недійсним з моменту вчинення договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладений 25 лютого 2019 року між ПАТ «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. та зареєстрований в реєстрі за номером 173.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не є оспорювані договори відступлення права вимоги, за якими Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» неправомірно передало право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», тому в силу приписів ч. 3 ст. 215, ст. 510, 512 Цивільного кодексу України є недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 року відкрито провадження у справі № 910/3891/19, розгляд справи призначено на 24.04.2019 року.

Представником позивача 22.04.2019 року через відділ діловодства суду було подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд вжити захід забезпечення позову шляхом передачі на зберігання третій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору, а саме: Товариству з обмеженою відповідальністю «СВ-РІЕЛТ» (ідентифікаційний код 39356763, адреса: 03013, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 62-Б, офіс 2) нежитлові приміщення (в літері Г (штрих)), які знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Глибочицька, будинок 17, реєстраційний номер нерухомого майна - 31298966, загальну площу 1 753,6 (одна тисяча сімсот п'ятдесят три цілих та шість десятих) квадратних метрів, а саме:

приміщення першого поверху номери 1-24 (група приміщень № 2), загальною площею 257,6 кв. м., а також дві сходові клітини та ліфтова загальною площею 73,5 кв.м.;

- приміщення другого поверху номери 1-35 (група приміщень № 3), загальною площею 417, 3 кв. м., а токож дві сходові клітини загальною площею 59,8 кв. м.;

- приміщення третього поверху номери 1-27 (група приміщень № 4), загальною площею 420,6 кв. м, а також дві сходові клітини загальною площею 66,5 кв. м;

- приміщення четвертого поверху номери 1-32 (група приміщень № 5), загальною площею 392,5 кв. м, а також дві сходові клітини загальною площею 65,8 кв.м.

За вказаною адресою знаходиться діючий медичний центр «Новий зір».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що 14 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (далі також - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «К ІНВЕСТ» (далі також - Позивач, Позичальник, TOB «К ІНВЕСТ») укладено Кредитний договір № 4725 за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 800 000 доларів США з терміном погашення до 11 грудня 2020 року та сплатою 15% річних (далі також - Кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 14 грудня 2010 року між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» та TOB «К ІНВЕСТ» укладено Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лахно Ю. В. та зареєстрований в реєстрі за номером 1555 (далі також - Іпотечний договір).

Відповідно до пункту 2.1 Іпотечного договору предметом іпотеки є нежитлові приміщення (в літері Г (штрих)), які знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Глибочицька, будинок 17, реєстраційний номер нерухомого майна - 31298966 (далі по тексту - Предмет іпотеки, Об'єкт нерухомо майна, Заставне нерухоме майно).

Нежитлові приміщення мають загальну площу 1 753,6 (одна тисяча сімсот п'ятдесят три цілих та шість десятих) квадратних метрів, а саме:

приміщення першого поверху номери 1-24 (група приміщень № 2), загальною площею 257,6 кв. м., а також дві сходові клітини та ліфтова загальною площею 73,5 кв.м.;

- приміщення другого поверху номери 1-35 (група приміщень № 3), загальною площею 417, 3 кв. м., а токож дві сходові клітини загальною площею 59,8 кв. м.;

- приміщення третього поверху номери 1-27 (група приміщень № 4), загальною площею 420,6 кв. м, а також дві сходові клітини загальною площею 66,5 кв. м;

- приміщення четвертого поверху номери 1-32 (група приміщень № 5), загальною площею 392,5 кв. м, а також дві сходові клітини загальною площею 65,8 кв.м.

24 грудня 2015 року Постановою Правління Національного банку України № 934 Публічне акціонерне товариство «УКРІНБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних.

24 грудня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №239 яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УКРІНБАНК» з 25 грудня 2015 року з повноваженнями тимчасового адміністратора, визначеними ст. ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

22 березня 2016 року Постановою Правління Національного банку України №180 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК".

22 березня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №385 про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку.

12 вересня 2017 року між ПАТ «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ ФІНАНС» (далі також - ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», Відповідач 1) укладено Договір відступлення права вимоги №1/09, у відповідності до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор прийняв (набув) право вимоги первісного кредитора за Кредитним договором від 14 грудня 2010 року (далі також - Договір відступлення права вимоги за кредитним договором від 12 вересня 2017 року).

25 жовтня 2017 року у зв'язку з укладенням Договору відступлення права вимоги №1/09 від 12 вересня 2017 року, між ПАТ «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ ФІНАНС» укладено Договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 14 грудня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П. та зареєстрований в реєстрі за номером 11224 (далі також - Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 11224).

30 січня 2019 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ ФІНАНС» та ОСОБА_5 укладено договір про відступлення права вимоги, у відповідності до якого первісний кредитор відступив 1/10 частину зобов'язань за Кредитним договором, а новий кредитор прийняв 1/10 частину зобов'язань за Кредитним договором (далі також - Договір відступлення права вимоги за кредитним договором від ЗО січня 2019 року).

25 лютого 2019 року між ПАТ «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_5 укладено договір відступлення 1/10 частину права вимоги за Іпотечним договором від 14 грудня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою JI.M. та зареєстрований в реєстрі за номером 173 (далі також - Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 173, а разом - Оскаржувані договори).

Відомості про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 14 грудня 2010 року були внесенні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме зареєстровано обтяження та іпотеку на Об'єкт нерухомого майна за ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» на 9/10 часток та ОСОБА_5 на 1/10 часток від предмету застави.

TOB «К ІНВЕСТ» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою, предметом якої є визнання недійсним Договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 12 вересня 2017 року, Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором № 11224 та Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором № 173.

Разом із тим, Позивач вважає за необхідне звернутися до Суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки, на даний час, Відповідачем-1 вчиняється ряд дій щодо заставного нерухомого майна, єдиним законним власником якого є саме TOB «К ІНВЕСТ».

Так, Відповідач-1, зокрема, користуючись правами, які в нього начебто виникли з Оскаржуваних договорів:

1) вчиняє дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет застави, всупереч встановленій законом процедурі;

2) намагається отримати фізичний контроль над належним Позивачу заставним нерухомим майном;

3) вчиняє заходи, спрямовані на відчуження належного Позивачу заставного нерухомого майна.

Реєстрація права власності на об'єкт нерухомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», ОСОБА_5 на 9/10 частки та на 1/10 Об'єкту нерухомого майна відповідно відбулася на підставі спірного Договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 12 вересня 2017 року, Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором № 11224 та спірного Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором № 173 та Іпотечного договоруз усіма додатками та змінами до нього, право за яким було відступлено.

Позивач вважає, що Об'єкт нерухомого майна вибув з власності ТОВ «К ІНВЕСТ» незаконно та поза його волею, оскільки право власності за Відповідачем 1 було зареєстровано на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 12 вересня 2017 року, Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором № 11224 та Договору відступлення права вимоги № 173, що були укладенні в порушення вимог ст. 510, 512 ЦК України.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти Укриїни» у пунктах 166-168 зазначає, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "Іммобіліаре Саффі проти Італії" [ВП], заява N 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії" [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно із нормами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.

В силу положень частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов'язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові активи, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Відповідно до частин 5, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, за приписами статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За змістом статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки у цій справі позивачі звернулися до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення якого не вимагатиме примусового виконання, враховуючи вимоги статті 136 Господарського процесуального кодексу України, то в такому випадку судом має досліджуватися та застосовуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Суд вважає, що надані у справі докази належним чином доводять, що незастосування заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Беручи до уваги наявність у матеріалах справи роздруківки з платформи онлайн-оголошень (https://dom.ria.com), з якої вбачається, що будівля за адресою м. Київ, вул. Глибочицька, 17 площею 1 753,6 кв.м. виставлена на продаж, суд вважає, що у Відповідача наявний намір щодо відчуження вказаного нерухомого майна, тому дії останнього дають суду підстави для висновку про наявність існування обставин, що передбачають можливість істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до переконливого висновку, що позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами доведено необхідність застосування такого виду забезпечення позову, як передача речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору.

За своєю правовою природою забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя та задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення

Крім того, у постанові Об'єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.08.2018 у справі № 910/8117/17 Верховний Суд дійшов висновку, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» не є правонаступником ПАТ «Укрінбанк» та, що до ПАТ «Українська інноваційна компанія» не перейшли права та обов'язки саме банківської установи - ПАТ «Укрінбанк» згідно із законодавчо встановленою процедурою, у зв'язку з недотриманням процедури реорганізації банку.

Суд звертає увагу, що Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 року прийнято до розгляду справу № 925/698/16 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Юрія» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 4 грудня 2017 року та рішення Господарського суду Черкаської області від 6 жовтня 2017 року. В обґрунтування якої зазначено, що справа № 910/8117/17 не є єдиною, де досліджувалось питання правонаступництва прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія», так як у справах № 442/5241/12-ц та № 183/5433/13-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов протилежних висновків щодо переходу прав та обов'язків від Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія». Наявність відмінних один від одного висновків судів різних юрисдикцій щодо правового статусу Публічного акціонерного товариства «Укрінком» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» щодо наявності або відсутності у Публічного акціонерного товариства «Укрінком» прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» вказує на наявність у цій справі виключної правової проблеми, вирішення якої має важливе значення для розвитку права в цілому.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що вжиття заходу забезпечення позову під час існування декількох судових рішень, де досліджувалось питання правонаступництва прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» у яких міститься наявність відмінних один від одного висновків судів різних юрисдикцій щодо правового статусу Публічного акціонерного товариства «Укрінком» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» буде саме тим "справедливим балансом" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Суд звертає увагу, що Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними, або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, про необхідність вжиття заходу забезпечення позову шляхом передачі на зберігання третій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору, а саме: Товариству з обмеженою відповідальністю «СВ-РІЕЛТ» (ідентифікаційний код 39356763, адреса: 03013, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 62-Б, офіс 2) нежитлові приміщення (в літері Г (штрих)), які знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Глибочицька, будинок 17, реєстраційний номер нерухомого майна - 31298966, загальну площу 1 753,6 (одна тисяча сімсот п'ятдесят три цілих та шість десятих) квадратних метрів, а саме:

приміщення першого поверху номери 1-24 (група приміщень № 2), загальною площею 257,6 кв. м., а також дві сходові клітини та ліфтова загальною площею 73,5 кв.м.;

- приміщення другого поверху номери 1-35 (група приміщень № 3), загальною площею 417, 3 кв. м., а токож дві сходові клітини загальною площею 59,8 кв. м.;

- приміщення третього поверху номери 1-27 (група приміщень № 4), загальною площею 420,6 кв. м, а також дві сходові клітини загальною площею 66,5 кв. м;

- приміщення четвертого поверху номери 1-32 (група приміщень № 5), загальною площею 392,5 кв. м, а також дві сходові клітини загальною площею 65,8 кв.м.

до вирішення виключної правової проблеми та забезпечення розвитку права і формування єдиної правозастосовчої практики у суспільно значимих відносинах Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1.Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» про забезпечення позову задовольнити

2. Передати на зберігання третій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору, а саме: Товариству з обмеженою відповідальністю «СВ-РІЕЛТ» (ідентифікаційний код 39356763, адреса: 03013, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 62-Б, офіс 2) нежитлові приміщення (в літері Г (штрих)), які знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Глибочицька, будинок 17, реєстраційний номер нерухомого майна - 31298966, загальну площу 1 753,6 (одна тисяча сімсот п'ятдесят три цілих та шість десятих) квадратних метрів, а саме:

приміщення першого поверху номери 1-24 (група приміщень № 2), загальною площею 257,6 кв. м., а також дві сходові клітини та ліфтова загальною площею 73,5 кв.м.;

- приміщення другого поверху номери 1-35 (група приміщень № 3), загальною площею 417, 3 кв. м., а токож дві сходові клітини загальною площею 59,8 кв. м.;

- приміщення третього поверху номери 1-27 (група приміщень № 4), загальною площею 420,6 кв. м, а також дві сходові клітини загальною площею 66,5 кв. м;

- приміщення четвертого поверху номери 1-32 (група приміщень № 5), загальною площею 392,5 кв. м, а також дві сходові клітини загальною площею 65,8 кв.м.

3. Стягувач за ухвалою суду: Товариства з обмеженою відповідальністю «К ІНВЕСТ» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 17, ).

Божник : Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (01054, м. Київ, вул. Гоголівська, 22/24, офіс 605, ).

4. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 24.04.2019 року, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження відповідно до ч.1 ст.144 Господарського кодексу України.

5. Ухвала про забезпечення позову може бути пред'явлена до виконання в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», протягом 3 (трьох) років з наступного дня після набрання ухвалою законної сили.

6. Дана ухвала має силу виконавчого документу відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».

7. Дана ухвала може бути оскаржена в порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя М.В. Данилова