ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/721/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, оф. 1002)
до Оскільської сільської ради (64340, Харківська обл., с. Оскіл, вул. Слобідська, 1)
про стягнення 114464,09 грн.
за участю представників:

від позивача - не прибув;

від відповідача - не прибув.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Господарського суду Харківської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" до Оскільської сільської ради про стягнення 114464,09 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача зобов'язань за Договором постачання природного газу №17-400 від 02.02.2018 в частині повної та своєчасної оплати відповідачем отриманого природного газу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено розгляд справи по суті на 22.04.2019 об 11:45.

11.04.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду Харківської області від відповідача надійшов Лист (вх. №8991), в якому відповідач повідомляє суд про те, що заперечень проти позовної заяви не має та просить здійснювати розгляд справи без його участі, який досліджено та приєднано до матеріалів справи.

Позивач у судове засідання 22.04.2019 свого повноважного представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд даної справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 04.04.2019 (007783/1).

Відповідач в судове засідання 22.04.2019 свого повноважного представника не направив, про розгляд даної справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 08.04.2019 (007783/2).

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

З'ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд встановив наступне:

02.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" (постачальник) та Оскільською сільською радою (споживач) укладено Договір постачання природного газу №17-400 (далі - Договір) (т.с. І а.с. 7-12).

Відповідно до умов п. 1.1 Договору, постачальник зобов'язується забезпечувати поставку природного газу (Код згідно ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 09120000-6 - Газове паливо (природний газ) споживачу для його власних потреб (споживання), а споживач зобов'язується приймати природний газ та своєчасно оплачувати його вартість відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору, поставка природного газу здійснюється протягом періоду споживання у 2018 році та складає 84800 м. куб.

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили та встановили, що ціна за спожитий природний газ у 2018 році за 1000 м. куб спожитого природного газу з урахуванням тарифів на його транспортування, становить 9798,00 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна газу - 8165,00 грн; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни газу - 1633,00 грн.

Загальна вартість всього обсягу поставки складає 692392,00 грн. з урахуванням ПДВ - 830870,40 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору, оплата газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті на розрахунковий рахунок постачальника шляхом 100% оплати до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що постачальник зобов'язується забезпечувати постачання природного газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених Договором на постачання природного газу, за умови дотримання дисципліни споживання природного газу та розрахунків за нього.

Разом з тим, п. 5. 4. 4 Договору закріплено, що споживач зобов'язаний здійснювати повні та своєчасні розрахунки за поставлений і спожитий газ згідно наданих розрахунків.

Відповідно до п. 9.1 Договору, сторони дійшли згоди стосовного того, що Договір вступає в силу з моменту підписання і діє в частині постачання природного газу до 31.12.2018 року, а в частині розрахунків - до повного їх закінчення.

Крім того, до Договору постачання природного газу №17-400 від 02.02.2018 сторонами було укладено низку Додаткових угод №1 від 12.02.2018; №2 від 21.02.2018: №3 від 19.09.2018; №4 від 28.09.2018; №5 від 11.10.2018; №6 від 23.10.2018; №7 від 05.12.2018; №8 від 26.12.2018; №9 від 27.12.2018; №10 від 10.01.2019.

Так, п. 2.1 Додаткової угоди №10 від 10.01.2019 до Договору постачання природного газу №17-400 від 02.02.2018 сторони погодили, що поставка природного газу у 2019 році здійснюється протягом періоду, достатьного для проведення процедури закупівлі та в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми договору, та складає 8138 м.куб.

Пунктом 4.1 Додаткової угоди №10 від 10.01.2019 сторони дійшли згоди щодо того, що ціна за спожитий природний газ на момент укладання додаткової угоди до даного Договору за 1000 куб.м спожитого природного газу, з урахуванням тарифів на його транспортування, становить 14910,00 грн. з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна газу - 12 425,00 грн; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни газу - 2485,00 грн.

На виконання умов Договору постачання природного газу №17-400 від 02.02.2018 та Додаткових угод до нього, позивачем у січні 2019 року було поставлено відповідачу 15,815 тис. м. куб. природного газу на загальну суму 235801,66 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу №484 від 31.01.2019 року та №549 від 31.01.2019.

Дані акти є узгодженими, підписані сторонами, підписи яких скріплено їх печатками, наданий природний газ прийнято відповідачем без зауважень та претензій. (т.с. І а.с. 28-29).

Разом з тим, в обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем вказано про те, що в порушення умов Договору відповідачем не в повному обсязі було проведено оплату за поставлений у січні 2019 року природний газ, у зв'язку з чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 114464,09 грн., що підтверджується складеним між сторонами Актом звірки взаєморозрахунків за період: 01.01.2018 - 04.03.2019 (т.с. І а.с. 29).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, Суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з вимогами ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з приписамист. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного вище, з огляду на повне визнання відповідачем заявлених позовних вимог, а також відсутності у матеріалах справи доказів, які б спростовували обставини, про які позивачем повідомлено суд, суд приходить до висновку про повне задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат у справі № 922/721/19.

Позивачем заявлено до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., з урахуванням чого, Суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно до приписів ст. 126 ГПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Згідно з ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до приписів частини 4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Оскільки іншою стороною не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, дані вимоги позивач підтверджує: договором про надання послуг з правової (адвокатської) допомоги №01/22-03 від 22.02.2019 (т.с. І а.с.30-31), ордером серія ЧН №065556 від 22.02.2019, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (т.с.І а.с.32), актом приймання - передавання наданих послуг №1 від 22.02.2019 (т.с. І а.с. 35) та платіжним дорученням №529 від 22.02.2019 на суму 4000,00 грн. (т.с. І а.с. 35), тому заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. є обгрунтованими, підтвердженими вищевказаними доказами та покладаються на відповідача.

Окрім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат, Суд керується приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог та враховуючи висновки господарського суду про повне задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн. покладаються у даному разі на відповідача з вини якого виник даний спір, який доведено до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Оскільської сільської ради (64340, Харківська область, с. Оскіл, вул. Слобідська, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, оф. 1002, ) грошові кошти у розмірі 114464,09 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.04.2019 р.

Суддя Г.І. Сальнікова