СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. Справа № 922/3618/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Зубченко І.В. , суддя Барбашова С.В.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.938) на рішення господарського суду Харківської області від 29.02.2019 (суддя Шатерніков М.І., повний текст складено 25.02.2019) у справі №922/3618/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м.Київ

до Вовчанського підприємства теплових мереж, м. Вовчанськ

про стягнення 59 159,48 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Вовчанського підприємства теплових мереж пені у розмірі 55491,89 грн. та 3 % річних у розмірі 3667,59 грн. за неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №3106/15-ТЕ від 04.12.2014.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач, в порушення п.6.1 договору №3106/15-ТЕ від 04.12.2014, несвоєчасно оплатив поставлений у період з січня по квітень та з жовтня по грудень 2015 природний газ, що є підставою для стягнення з відповідача пені та 3% річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.02.2019 у справі №922/3618/18 позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції встановив, що відповідачем прострочено виконання зобов'язання з оплати поставленого природного газу, у зв'язку з чим позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню та 3 % річних на підставі п.7.2 договору, ст.232 Господарського кодексу України, ст.625 Цивільного кодексу України. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на імперативні приписи частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016, що набрав чинності 30.11.2016. Відповідач вказує на те, що застосування вказаної норми закону не потребує включення підприємства відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Як зазначає відповідач, наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 28.02.2018 у справі №911/3914/14, від 14.03.2018 у справі №904/11460/16. Вказані обставини, на думку відповідача, не були враховані місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Позивач відзив на апеляційну скаргу суду не надав.

В судове засідання 16.04.2019 позивач свого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач в судове засідання 16.04.2019 також не з'явився.

Представник відповідача надіслав суду клопотання про розгляд справи без участі його представника у зв'язку із неможливістю прибуття в судове засідання.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено позивача та відповідача про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

04.12.2014 між НАК "Нафтогаз України" (продавець) та Вовчанським підприємством теплових мереж (покупець) укладено договір купівлі - продажу природного газу №3106/15-ТЕ (далі-договір) (а.с.14-19).

Відповідно до п.п.1.1,1.2 договору, продавець зобов'язувався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України", виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору визначено, що продавець передає покупцю в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ в обсязі до 2210 тис.куб.м.

За умовами п.п.3.3, 3.4 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціну за 1000 куб. м природного газу сторони обумовили в п. 5.2 договору.

Відповідно до п.5.5 договору, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості щомісячних поставок газу.

Порядок здійснення оплати передбачений пунктом п. 6.1 договору, відповідно до якого, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11 договору).

Додатковими угодами №1 від 24.03.2015, №3 від 27.07.2015, №5 від 21.10.2015 до договору сторони вносили зміни до пункту 5.2 договору, а саме, щодо ціни природного газу (а.с.20, 22, 24).

Додатковою угодою №2 від 15.04.2015 (а.с.21) пункт 6.3 договору доповнено наступним абзацом: «Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20».

Додатковою угодою №4 від 30.07.2015 (а.с.23) пункт 6.3 договору доповнено наступними абзацами:

«За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди за цим договором, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором».

Додатковою угодою №6 від 02.11.2015 до договору (а.с.25) викладено в новій редакції банківські реквізити продавця.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, на виконання п.2.1 договору позивачем у період з січня по квітень та з жовтня по грудень 2015 року було передано відповідачу природний газ на загальну суму 3 585 174,14 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.10.2015, 30.11.2015, 31.12.2015

Вказані акти підписані сторонами, скріплені їх печатками та погоджені газотранспортним підприємством (а.с.30-36).

Позивач розрахувався за поставлений природний газ, про що свідчать довідки позивача (а.с.37-39), однак, в порушення п.6.1 договору, несвоєчасно здійснював оплати, що стало підставою для нарахування позивачем пені та 3% річних.

Судова колегія враховує наступне.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі в тексті - Закону України №1730-VIIІ), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно ст.1 Закону України №1730-VIIІ, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Статтею 2 Закону України №1730-VIIІ визначено, що дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону України №1730-VIIІ передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 статті 7 Закону України №1730-VIIІ, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії.

Цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі №922/4355/14, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 23.07.2018 у справі №904/10294/17, від 21.08.2018 у справі №925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі №925/106/18, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18 та інші).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами:

27.02.2015 відповідач повністю розрахувався за поставлений у січні 2015 природний газ;

26.03.2015 відповідач оплатив поставлений у лютому 2015 природний газ;

23.04.2015 відповідач здійснив оплату природного газу, поставленого у березні 2015;

25.06.2015 відповідач розрахувався за поставлений у квітні 2015 природний газ;

23.12.2015 відповідач оплатив поставлений у жовтні 2015 природний газ;

18.01.2016 відповідач повністю розрахувався за поставлений у листопаді 2015 природний газ;

02.02.2016 відповідач здійснив розрахунок за поставлений у грудні 2015 природний газ.

Отже, остаточний розрахунок за поставлений позивачем у період з січня по квітень та з жовтня по грудень 2015 року природний газ здійснено відповідачем до набрання чинності Законом України №1730-VIIІ (30.11.2016).

Враховуючи вказане вище, пеня та 3% річних, нараховані позивачем на заборгованість за зобов'язаннями січня 2015; лютого 2015; березня 2015; квітня 2015; жовтня 2015; листопада 2015; грудня 2015, стягнення яких є предметом позову у цій справі, підлягають списанню на підставі ч.3 ст.7 Закону України №1730-VIIІ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Висновки суду першої інстанції про те, що невключення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, унеможливлює застосування частини 3 статті 7 Закону України №1730-VIIІ є помилковими та такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Крім того, такі висновки місцевого господарського суду суперечать правовим позиціям Верховного Суду у справах з аналогічних правовідносин.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи апеляційним господарським судом.

З огляду на те, що господарським судом Харківської області при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення господарського суду Харківської області від 20.02.2019 у справі №922/3618/18 з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.129, ст.270, п.2 ч.1. ст.275, п.4 ч.1 ст.277, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.02.2019 року у справі №922/3618/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь Вовчанського підприємства теплових мереж (62503, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Колокольцова, 3А, ідентифікаційний код 32447026) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2643 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.04.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя І.В. Зубченко

Суддя С.В. Барбашова