ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Справа № 915/137/19
м.Одеса, проспект Шевченка,29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної,

суддів Л.О. Будішевської, С.В. Таран

Розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 06 лютого 2019 року №915/137/19 про повернення

позовної заяви ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Молдмастер"

про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів учасників товариства, викладеного в протоколі від 31.07.2018р. №9

суддя суду першої інстанції: Семенчук Н.О.,

час і місце постановлення ухвали: 06.02.2019р., м.Миколаїв, господарський суд Миколаївської області.

встановив:

18.01.2019р. ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Молдмастер" про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів учасників останнього, викладеного в протоколі від 31.07.2018р. №9, яким встановлено строки та розміри виплати ОСОБА_1, як колишньому учаснику ТОВ "Молдмастер", решти дивідендів за 2017 рік.

Позов обґрунтовано тим, що спірне рішення загальних зборів учасників відповідача суперечить приписам законодавства, якими регламентоване право учасників господарського товариства на прийняття участі в розподілі прибутку товариства та одержання його частини (дивідендів), зокрема: п. 2 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 88 Господарського кодексу України, п. б ч. 1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства", а також п. 4.1.3, п.9.3, п.п.4) п. 10.5. Статуту товариства в редакції, яка діяла станом на 22.02.2018.

Також позивачка просила суд витребувати у ТОВ "Молдмастер" завірені копії статуту у редакції від 29.08.2017р., фінансового звіту за 2017 рік, протоколів загальних зборів учасників від 22.02.2018р. та від 31.07.2018р., платіжних доручень про перерахування дивідендів у березні-червні 2018 року, відзиву на позовну заяву від 08.01.2019р.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.01.2019р позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки:

1) позов не містить викладення правових підстав позову, а саме, підстав для визнання недійсним і скасування рішення загальних зборів ТОВ "Молдмастер" (невідповідність нормам законодавства (якого саме); або порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання і проведення загальних зборів; або позбавлення учасника можливості взяти участь у загальних зборах, тощо) та не містить викладення норм законодавства, вимогам якого не відповідає спірне рішення, що суперечить вимогам п.5 ст. 162 ГПК України;

2) позивачем не подано суду належних доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, що суперечить вимогам п.2 ч. 1 ст. 164 ГПК України;

3) позивачем не надано належних доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Судом зазначено, що на виконання вимог ч. 2 ст. 9 ЗУ "Про судовий збір", 23.01.2019р. здійснено перевірку зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за допомогою комп'ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" та встановлено відсутність в реєстрі підтверджень оплат із Казначейства даних про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України на підставі наданої позивачем квитанції №ПН170 від 16.01.2019р. на суму 1921,00 грн.

Вказаною ухвалою позивачу надано строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

01.02.2019р. ОСОБА_1 подала до господарського суду Миколаївської області заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій, крім іншого, зазначила, що ОСОБА_1 оплатила на один і той самий казначейський рахунок Господарського суду Миколаївської області 4 судових збори, в однаковому передбаченому Законом України "Про судовий збір" розмірі 1921,00 грн., оскільки крім відповідача такі ж незаконні рішення прийняли ще три товариства, у яких вона раніше була учасником. На підтвердження цієї оплати додано квитанцію №ПН170 від 16.01.2019р. З листа Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області від 28.012019р. №02-08/198 на адвокатський запит адвоката позивача Кірюхіна О.М. вбачається, що судовий збір, сплачений ОСОБА_1, зараховано 16.01.2019р. за меморіальними ордерами №ПН175З в сумі 1921,00грн., №ПН174З в сумі 1921,00грн., №ПН143З в сумі 1921,00грн., №ПН123З в сумі 1921,00грн. на бюджетний рахунок НОМЕР_2, код бюджетної класифікації 22030101. Наведене, на думку позивачки, свідчить що судовий збір зараховано на бюджетний рахунок суду, а відсутність відображення цього у комп'ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» може свідчити тільки про тимчасову несправність цієї програми.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.02.2019р. (суддя Семенчук Н.О.) позовну заяву ОСОБА_1 №б/н від 17.01.2019р. повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу, господарський суд з посиланням на норми ч.2 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір», ч.4 ст. 174 ГПК України зазначив, що позивачем не усунуто всіх вказаних судом в ухвалі від 23.01.2019 недоліків позовної заяви. Із наданого до заяви про усунення недоліків листа Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області не вбачається, що сплачений ОСОБА_1 судовий збір за квитанцією №ПН170 від 16.01.2019 в сумі 1921,00 грн. (яка була надана до позову) зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, а містить посилання на інші документи, а саме меморіальні ордери №ПН175З, №ПН174З, №ПН143З, №ПН123З, які позивачем не зазначено як доказ сплати судового збору. Станом на 06.02.2019р. згідно даних Журналу реєстрації операцій із сплати та повернення судового збору програми "Діловодство спеціалізованого суду", відмітка про зарахування судового збору, сплаченого за квитанцією № ПН170 від 16.01.2019 у сумі 1921,00 грн на казначейський рахунок - відсутня. У суду відсутні належні докази на підтвердження зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за квитанцією №ПН170 від 16.01.2019р.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та справу направити для продовження розгляду до господарського суду Миколаївської області.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка посилається на порушення господарським судом норм ст. 174 ГПК України та зазначає, що відсутність відображення зарахування судового збору в комп'ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» може свідчити лише про її тимчасову несправність. При сплаті судового збору банківська установа оформлює операцію квитанцією, яку видає платнику збору, а Управління ДКСУ у м. Миколаєві Миколаївської області відображає зарахування на бюджетний рахунок отриманих коштів у меморіальному ордері, і платник збору не повинен розбиратися у тонкощах оформлення цих проводок. Суд першої інстанції не довіряє офіційній інформації уповноваженого на прийом судового збору та оформлення цієї операції державного органу про отримання від позивача 4-х платежів по 1921,00 грн. та за рахунок штучного ототожнення різних понять робить висновок, який не відповідає обставинам справи, оскільки позивач дійсно отримала у банку 4 однакових квитанції з різними номерами, які позивачка додала до 4-х позовів з різними відповідачами; ОСОБА_1 не могла додати до цього та інших трьох позовів меморіальні ордери, оскільки такі документи, знаходяться у документообігу ДКСУ, а не в комерційних банках.

Скаржник зазначає, що до розгляду цієї апеляційної скарги ще раз звернеться до ДКСУ із запитом щодо причин виявлених розбіжностей та порядку відображення номерів квитанцій, та надасть відповідь суду, але вважає, що це не справа позивача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 06.02.219р. №915/137/19. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

07.03.2019р. ОСОБА_1 подано клопотання про приєднання до матеріалів справи відповіді Фалєєвського відділення АТ «Комерційний індустріальний банк» від 06.03.2019р. на адвокатський запит, якою підтверджується факт оплати позивачем судового збору у даній справі 16.01.2019р. у сумі 1921,00грн. за квитанцією №НП170 та пояснюється, яким чином вказаний платіж був переоформлений у межах банку у меморіальний ордер №ПН1433 від 16.01.2019р. та, власне, сам меморіальний ордер.

Відзиву на апеляційну скаргу від ТОВ "Молдмастер" до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно із п.6 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази стосовно фактів, наведених скаржником, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення скарги виходячи із наступного.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" .

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (відповідно до ч. 1 статті 6 Закону "Про судовий збір").

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, господарський суд дійшов висновку про відсутність доказів зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за наданою позивачем квитанцією №ПН170 від 16.01.2019р.

Однак колегія суддів вважає такі висновки господарського суду передчасними, з огляду наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви ОСОБА_1 надано скріплену печаткою банку квитанцію №ПН170 від 16.01.2019р. про сплату 1921,00 грн.

Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області на адвокатський запит адвоката позивача Кірюхіна О.М. листом від 28.01.2019р. №02-08/198 повідомило, що судовий збір, сплачений ОСОБА_1, зараховано 16.01.2019р. за меморіальними ордерами №ПН175З в сумі 1921,00грн., №ПН174З в сумі 1921,00грн., №ПН143З в сумі 1921,00грн., №ПН123З в сумі 1921,00грн. на бюджетний рахунок НОМЕР_2, код бюджетної класифікації 22030101.

Зазначений рахунок НОМЕР_2 є рахунком господарського суду Миколаївської області, призначеним для сплати судового збору.

Таким чином, з урахуванням відомостей викладених в листі Управління державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області від 28.01.2019р. №02-08/198, господарський суд за наявності сумнівів мав змогу продовжити позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви в порядку ч.2 ст. 119 ГПК України з ініціативи суду, зобов'язавши позивачку надати докази за яким меморіальним ордером банку відбулось зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету, сплаченого за квитанцією №ПН170 від 16.01.2019р.

Така позиція суду відповідала би завданням господарського судочинства згідно ч. ч. 1, 2 ст.2 ГПК України, принципу пропорційності (ст.15 ГПК України), ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Під час апеляційного перегляду справи позивачем надано апеляційному суду копію відповіді Фалєєвського відділення АТ «Комерційний індустріальний банк» від 06.03.2019р. на адвокатський запит, якою підтверджується факт оплати позивачем судового збору у даній справі 16.01.2019р. у сумі 1921,00грн. за квитанцією №НП170 та пояснюється яким чином вказаний платіж був переоформлений у межах банку у меморіальний ордер №ПН1433 від 16.01.2019р. та, власне, сам меморіальний ордер (при здійсненні платежів фізичними особами через касу банку, клієнту в підтвердження здійснення платежу надається квитанція, а на користь отримувача перерахування здійснюється міжбанківським меморіальним ордером та відповідно до цього, судовий збір, сплачений за квитанцією № ПН170 від 16.01.2019 перераховано на рахунок меморіальним ордером № ПН 143З).

Скаржником надано до матеріалів справи копію меморіального ордеру № ПН143З від 16.01.2019 на суму 1921 грн. (отримувач: УК у м. Миколаїв, банк отримувача: Казначейство України, код банку отримувача 899998, рахунок НОМЕР_2, призначення платежу: *;101; НОМЕР_1; судовий збір за позовом ОСОБА_1, господарський суд Миколаївської області).

Реквізити, за якими перераховано судовий збір згідно меморіального ордеру № ПН143З від 16.01.2019р. відповідають реквізитам для сплати судового збору за подання позову до господарського суду Миколаївської області.

Виходячи із наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, поклавши на позивача обов'язок щодо доведення зарахування сплаченого ним судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, не перевіривши факт такого зарахування виходячи з оцінки взаємного зв'язку наявних у справі доказів у їх сукупності, передчасно повернув позовну заяву та додатки до неї позивачці, чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального прав, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи вищевикладене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів, не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а матеріали позовної заяви - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236, 269, 270, 271, 275, 280-284 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 06 лютого 2019 року №916/137/19 скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 вх. №922/19 від 18.01.2019р. з додатками передати для продовження розгляду до господарського суду Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, випадках та в порядку, встановлених ст.ст. 286-288 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран