РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/210/19

Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді НоувенМ.П.,

за участю секретаря судового засідання Одинець І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №927/210/18, розгляд якої здійснено у порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КТА"

вул. Сергія Оврашка,1, м. Бориспіль, Київська обл.,08306

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Глотова Андрія Миколайовича

АДРЕСА_1

про стягнення 40 615,85 грн

за участю:

представника позивача - не з'явився,

представника відповідача - не з'явився.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "КТА", звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Глотова Андрія Миколайовича про стягнення 40 615,85 грн заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 2201/18 від 22.01.2018.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 14.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 927/210/19 за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 09.04.2019.

У судовому засіданні 09.04.2019 оголошувалась перерва до 16.04.2019.

Сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи по суті, але повноважних представників у судові засідання не направили.

При цьому, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом, виходячи з наступного.

Частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 14.03.2019 та ухвала - повідомлення від 09.04.2019 направлялись відповідачу за адресою, визначеною позивачем у позовній заяві, відповідачем у договорі № 2201/18 від 22.01.2018 та визначеній як місце реєстрації згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1

Ухвала про відкриття провадження від 14.03.2019 та ухвала - повідомлення від 09.04.2019 були повернуті відділенням зв'язку на адресу суду як неодержані з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення».

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення копії судового рішення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

Заяв про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Інформація стосовно слухання судом справ є публічною і розміщується на офіційному сайті Господарського суду Чернігівської області в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у учасників справи можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 14.03.2019 та ухвалою - повідомленням від 09.04.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Ухвалою від 14.03.2019 встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався, за таких обставин, рішення приймається за наявними матеріалами справи, на підставі ч.2 ст.178 ГПК України.

Будь-яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

У судовому засіданні підписано вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 ГПК України.

Фактичні обставини справи.

22.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КТА» (продавець) та Фізичною особою - підприємцем Глотовим Андрієм Миколайовичем (Покупець) укладено договір поставки № 2201/18 (далі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язувався передати у власність Покупцеві товар, а Покупець зобов'язаний прийняти та оплатити його вартість у відповідності з умовами даного Договору (п. 1.1. Договору).

Вид, ціни і загальна вартість товару визначається по накладним, що є невід'ємною частиною цього Договору (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору постачання товару здійснюється на підставі заявки, яка подається Покупцем факсимільним зв'язком, електронною поштою чи у будь-який інший зручний для сторін спосіб.

Сторони узгоджують між собою час та строки поставки кожної конкретної партії товару. Перехід права власності на товар Покупцеві здійснюється з моменту фактичної передачі товару представнику Покупця (п. 3.6., 3.7. Договору).

Відповідно до п. 3.7., п.п.3.7.1. Договору датою передачі товару вважається дата підписання видаткової накладної представником Покупця. Підпис особи, що підписує накладну та печатка повинні співпадати з підписом та печаткою завіреними у кінцевій (генеральній) довіреності на отримання товару. Довіреність повинна бути передана Покупцем після підписання договору, але до моменту першого відвантаження Продавцем товару Покупцю.

Згідно з п. 3.8. Договору товар вважається переданим Продавцем і прийнятим Покупцем в момент підписання видаткової накладної: по кількості - згідно кількості та/або ваги, вказаної у видаткових накладних; по якості - згідно ДСТУ та ТУ.

Пунктом 4.1. Договору сторони передбачили, що оплата за придбаний товар, який передається по даному Договору, проводиться Покупцем у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару Покупцем. При здійсненні оплати Покупець зобов'язаний в призначенні платежу вказувати на підставі якого документа проводилась поставка, а саме видаткова накладна з вказанням її номера та дати або рахунку, якщо оплата проводилась на підставі рахунку. Також покупець повинен сплатити у першу чергу ті рахунки або видаткові накладні, що були виставлені раніше, але не були сплачені в повному обсязі, вказуючи їх дату та номер.

Оплата за придбаний товар здійснюється за кожну окрему накладну, по якій здійснювалася поставка товару.

Як доказ поставки товару відповідачу позивач надав видаткові накладні №182 від 23.01.2018 на суму 35 661,41 грн, № 722 від 20.02.2018 на суму 1 984,20 грн, № 676 від 20.02.2018 на суму 888,00 грн, №674 від 20.02.2018 на суму 2 082,24 грн.

Загальна сума поставки по зазначеним накладним складає 40 615,85грн.

Відповідач вартість поставленого товару не оплатив.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права у зв'язку з невиконанням умов договору відповідачем.

Нормативно-правове обґрунтування.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. 11, 626 Цивільного кодексу України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

За своєю юридичною природою, укладений між сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Статтями 244-245 ЦК України також передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Отже для укладення двостороннього правочину необхідна наявність волевиявлення обох сторін, здійснена в належній формі.

В разі ж, якщо правочин від імені особи вчиняється її представником, останній зобов'язаний мати відповідну довіреність на його вчинення, яка за формою має відповідати вимогам закону в т.ч. з зазначенням в ній обсягу відповідних повноважень на чинення такого правочину.

Позивач як доказ на підтвердження факту поставки товарів відповідачу надав видаткові накладні № 182 від 23.01.2018 на суму 35 661,41 грн, № 722 від 20.02.2018 на суму 1 984,20 грн, № 676 від 20.02.2018 на суму 888,00 грн, №674 від 20.02.2018 на суму 2 082,24 грн.

Суд розглянув надані позивачем видаткові накладні та вважає зазначити наступне:

З урахуванням п.3.7.1. Договору, відповідно до якого підпис особи, що підписує накладну та печатка повинні співпадати з підписом та печаткою завіреними у кінцевій (генеральній) довіреності на отримання товару. Довіреність повинна бути передана Покупцем після підписання договору, але до моменту першого відвантаження Продавцем товару Покупцю, суд приймає видаткову накладну № 182 від 23.01.2018 як належний доказ поставки позивачем та отримання відповідачем товару на суму 35 661,41 грн.

Так, зазначена видаткова накладна містить прізвище особи, яка отримала товар, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу (у даному випадку печатку відповідача), яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на норми п.4.1. Договору, оплата за отриманий товар повинна була здійснена відповідачем протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару, тобто до 22.02.2018.

Відповідач доказів оплати вартості товару, отриманого за видатковою накладною № 182 від 23.01.2018 не надав.

Таким чином, вимоги позивача по стягненню 35 661,41 грн боргу по неоплаті вартості товару, отриманого відповідачем на підставі видаткової накладної № 182 від 23.01.2018 є правомірними, підтверджується матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Стосовно видаткових накладних №722 від 20.02.2018 на суму 1 984,20 грн, №676 від 20.02.2018 на суму 888,00 грн, №674 від 20.02.2018 на суму 2 082,24 грн суд зазначає наступне:

Розглянувши зазначені накладні суд констатує, що вони не є належними доказами поставки товару відповідачу, оскільки оформленні з порушенням умов Договору, а саме пункту 3.7.1., що кореспондуються також з положеннями ст. 237,244 ЦК України, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктам 2.4 та 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки не містять: посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. На даних накладних взагалі відсутня інформація про особу, яка підписувала зазначені накладні з боку Покупця. Графа «отримав» у накладних містить підпис, який не дає можливості ідентифікувати особу, котра брала участь у господарській операції, а довіреність на отримання товару в матеріалах справи відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту отримання відповідачем товару за наданими до суду видатковими накладними №722 від 20.02.2018, № 676 від 20.02.2018, № 674 від 20.02.2018 у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КТА» про стягнення 4 954,44 грн є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1921 грн.

Керуючись ст. 73, 74, 86, 129, 178, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КТА», до Фізичної особи - підприємця Глотова Андрія Миколайовича, ІПН НОМЕР_1 про стягнення 40 615,85 грн заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Глотова Андрія Миколайовича, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КТА», вул. Сергія Оврашка,1, м. Бориспіль, Київська обл., 08306, , 35 661,41 грн боргу, 1 921 грн судового збору.

3. В решті позовних вимог в частині стягнення 4 954,44 грн боргу відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 19.04.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя М.П. Ноувен