ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2019 р. Справа №926/1102/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді О.В. Зварич

суддів О.П. Дубник

ОСОБА_1,

секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військового прокурора Чернівецького гарнізону за № 02-3369вих.-18 від 18.12.2018р. (вх. №01-05/1630/18 від 20.12.2018р.)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 26.11.2018р. (суддя В.Д. Байталюк; повний текст рішення складено 03.12.2018р.)

у справі № 926/1102/18

за позовом: Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі ОСОБА_2 оборони України та ОСОБА_3 відділу м.Чернівці

до відповідача: ОСОБА_4 «Військторгсервіс» в особі відокремленого підрозділу Хмельницької філії концерну «Військторгсервіс»

про припинення права користування нерухомим майном,

за участю:

від прокуратури (у режимі відеоконференції): ОСОБА_5 (посвідчення №041539 від 17.02.2016р.);

від позивача ОСОБА_2 оборони України: не з`явився;

від позивача ОСОБА_3 відділу м.Чернівці (у режимі відеоконференції): ОСОБА_6 представник (довіреність № 18 від 03.01.2019р.);

від відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

21.05.2018р. Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону звернувся до господарського суду Чернівецької області з позовом в інтересах держави в особі: ОСОБА_2 оборони України та ОСОБА_3 відділу м.Чернівці до ОСОБА_4 «Військторгсервіс» в особі відокремленого підрозділу Хмельницької філії концерну «Військторгсервіс» про припинення права користування військовим нерухомим майном приміщенням магазину та пункту приймання склотари загальною площею 85,3кв.м, що знаходиться на першому поверсі 5-ти поверхового житлового будинку по вул. Залозецького, 95 у м. Чернівці.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 26.11.2018р. у справі №926/1102/18 (суддя В.Д. Байталюк) відмовлено повністю у задоволенні позову ( а.с. 171-174).

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що згідно з реєстраційним посвідченням від 1992 року право власності на магазин та пункт прийому склотари, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Залозецького, 95, загальною площею 85.3 кв.м зареєстровано за державою в особі Верховної Ради України (ОСОБА_2 оборони України). Відповідно до технічного паспорту на вказане нежитлове приміщення, останнє перебуває на балансі Хмельницької філії ОСОБА_4 «Військторгсервіс», а згідно інвентаризаційної відомості КЕВ м. Чернівці, спірне майно перебуває на його бухгалтерському обліку. Пунктами 4.2 та 4.6 Статуту ОСОБА_4 «Військторгсервіс» встановлено, що майно ОСОБА_4 є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Реалізуючи право господарського відання, ОСОБА_4 володіє, користується та розпоряджається майном відповідно до мети своєї господарської діяльності на свій розсуд і в порядку, що не суперечить законодавству. Право господарського відання майном, закріпленим за ОСОБА_4, виникає з дати його реєстрації. Суд зазначив, що підставою звернення прокурора з даним позовом є те, що спірне майно упродовж тривалого часу за цільовим та функціональним призначенням не використовується та не ремонтується, перебуває у занедбаному стані. Проте, в матеріалах справи відсутні докази, в якому стані перебувало майно на момент виникнення у відповідача права господарського відання, тому неможливо встановити факт знищення чи пошкодження майна як підставу для припинення права господарського відання у відповідача. Крім того, суд дійшов висновку, що обраний військовим прокурором спосіб захисту цивільного права не передбачено законом, оскільки право користування майном, як невід'ємна складова права господарського відання, не може бути виокремлене самостійно та припинене без припинення права володіння та права розпорядження цим майном. Суд зазначив, що припинення правовідношення, як спосіб захисту передбачений ст. 16 ЦК України не тотожний із припиненням права користування майном.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Військовий прокурор Чернівецького гарнізону подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Чернівецької області від 26.11.2018р. у справі №926/1102/18, в якій просить скасувати зазначене судове рішення, прийняти нове рішення та повністю задоволити позовні вимоги. Скаржник вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, судом при винесенні оскаржуваного рішення допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, а висновки, викладенні у рішенні суду не відповідають обставинам справи. Скаржник звертає увагу на те, що відповідач у відзиві на позов б/н від 08.06.2018р. сам підтверджує, що повноваження щодо припинення права користування державним майном належать ОСОБА_2 оборони України. Зазначає, що пунктами 2.2, 2.3 Статуту відповідача передбачено обов`язок щодо збереження державної власності та за ефективністю використання та збереження закріпленого за його учасниками державного майна. Однак, на даний час внаслідок бездіяльності відповідача спірне нерухоме майно доведено до незадовільного, занедбаного стану. Дане приміщення у господарській діяльності не використовується. Відповідачем право господарського відання на нежитлове приміщення пункту склотари площею 85,3 кв.м по вул. Залозецького, 95 у м.Чернівці не зареєстровано. Скаржник вважає безпідставним висновок суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази, в якому стані перебувало нерухоме майно на момент виникнення у відповідача права господарського відання, оскільки прокурором до матеріалів справи долучався технічний паспорт на будівлю, в якому відсутні будь-які зауваження щодо незадовільного стану приміщення. Крім того, зазначає, що на час прийняття відповідачем на баланс спірного нерухомого майна жодних зауважень щодо його незадовільного стану від відповідача на адресу позивача не надходило. У зв`язку з невжиттям заходів представницького характеру уповноваженим органом управління щодо використання спірного нерухомого майна прокурор відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звернувся з даним позовом до суду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач-2 у відзиві на апеляційну скаргу підтримує доводи, наведені скаржником, вважає її обґрунтованою, а оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. Зокрема, позивач-2 підтримує позицію прокурора про те, що відповідачем порушено вимоги статей 3, 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» та пункт 5 положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1225 від 04.08.2000р. Стверджує, що майно, яке є предметом спору, відповідачем не використовується ані за цільовим, ані за функціональним призначенням, останнє руйнується, технічні якості втрачають свої властивості. Просить задоволити апеляційну скаргу Військового прокурора Чернівецького гарнізону, рішення господарського суду Чернівецької області від 26.11.2018р. у справі №926/1102/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов у повному обсязі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з обставинами, викладеними в ній, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а оскаржуване рішення законним та прийнятим з повним дослідженням всіх обставин по справі. Зокрема зазначає, що відповідно до п. 1.1 Статуту ОСОБА_4 «Військторгсервіс» є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності у формі концерну. ОСОБА_4 належить до сфери управління ОСОБА_2 оборони України. Пуктом 4.3 Статуту визначено, що джерелами формування майна ОСОБА_4 є державне майно, передане ОСОБА_4 уповноваженим органом управління, у тому числі до статутного капіталу, на підставі акта приймання-передачі. Разом з тим, порядок передачі нерухомого майна об`єктів державної власності чітко врегульований постановою №1482 від 21.09.1998р. «Про порядок передачі об`єктів державної власності», затвердженою постановою Кабінету Міністрів України. Враховуючи вимоги даної постанови, передача об`єктів державної власності може бути здійснена лише органом, уповноваженим управляти державним майном. Відповідач вказує, що в даному випадку Уповноваженим органом управління майном відповідно до вимог Статуту ОСОБА_4 «Військторгсервіс» є ОСОБА_2 оборони України, яке своїм рішенням і наділило ОСОБА_4 майном, тому на думку відповідача, виключно ОСОБА_2 оборони України має право приймати рішення про відчуження або передачу майна. Отже, позов прокурора про позбавлення права користування майном є не тільки безпідставним, але свідчить про перевищення прокуратурою своїх службових повноважень. Відповідач погоджується, що спірне нерухоме майно на даний час дійсно не використовується в господарській діяльності ОСОБА_4 та його Хмельницької філії. Разом з тим, нерухоме майно було включено ОСОБА_4 в перелік об`єктів потенційної оренди в порядку, визначеному Законом України «Про оренду державного та комунального майна». Більше того, з метою його збереження та недопущення погіршення технічного стану Хмельницькою філією було укладено договір зберігання з контрагентом до часу, коли на вказане майно Фондом державного майна віднайдеться потенційний орендар. Скаржник не вказав, чим підтверджується факт доведення саме ОСОБА_4 та його філією магазину та пункту прийому склотари, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Залозецького, 95, загальною площею 85,3 кв. м до занедбаного стану і чи є це виною саме ОСОБА_4. При цьому посилання скаржника на технічний паспорт на будівлю, в якому відсутні будь-які зауваження щодо незадовільного стану приміщення є безпідставними, так як в технічному паспорті взагалі дані про технічний стан будівлі не відображаються. Відповідач погоджується з висновком суду першої інстанції, що Заступником військового прокурора Чернівецького гарнізону при заявленні даного позову обрано неправильний спосіб захисту права. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що ухвалою господарського суду м. Києва від 21.03.2017р. у справі №910/23971/16 було відкрито провадження у справі про банкрутство ОСОБА_4 «Військторгсервіс». Ухвалою від 17.04.2018р. у тій же справі господарський суд м. Києва затвердив Мирову угоду у справі про банкрутство ОСОБА_4. Пунктом 4.1.7 Мирової угоди визначено, що Боржнику забороняється відчуження чи передача в будь-який інший спосіб передача нерухомого майна, закріпленого за ним на праві господарського відання до моменту погашення Боржником боргів, зазначених у цій Мировій угоді (додаток № 3), з відповідним внесенням запису про це до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Додатком № 3 до Мирової угоди об`єкт державної власності магазину та пункту прийому склотари, що знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул. Залозецького, 95, загальною площею 85,3 кв.м включено до об`єктів нерухомості, які виступають гарантією належного виконання з боку ОСОБА_4 своїх кредиторських зобов`язань. Дана ухвала набрала законної сили. Відповідач зазначає, що в справі № 910/23971/16 про банкрутство ОСОБА_4 «Військторгсервіс» приймала участь і військова прокуратура Цертрального регіону України, яка також надавала своє погодження на укладення Мирової угоди, як представник інтересів держави. Просить залишити без змін рішення господарського суду Чернівецької області від 26.11.2018р. у справі №926/1102/18, апеляційну скаргу Військового прокурора Чернівецького гарнізону без задоволення.

Позивач ОСОБА_2 оборони України не надав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції прокурор та представник позивача ОСОБА_3 відділу м.Чернівці підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Позивач ОСОБА_2 оборони України не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника. За даними офіційного веб-сайту «Укрпошта» позивач 16.04.2019р. отримав ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 08.04.2019р., згідно якої відкладено розгляд справи № 926/1102/18 на 18.04.2019р.

Відповідач не з`явився в судове засідання. Згідно повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 10.04.2019р. обізнаний з датою, часом і місцем розгляду справи.

Суд не визнавав обовязковою явку в судове засідання учасників судового процесу. Отже, в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності уповноважених представників позивачів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

У позовній заяві прокурор зазначає, що згідно з реєстраційним посвідченням від 1992 року право власності на магазин та пункт прийому склотари, що знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул. Залозецького, 95, загальною площею 85.3 кв.м зареєстровано за державою в особі Верховної Ради України (ОСОБА_2 оборони України).

Зі змісту наявної у господарській справі копії суд встановив, що 26.11.2015 року на замовлення ОСОБА_4 «Військторгсервіс» виготовлено технічний паспорт на спірне нежитлове приміщення (а.с. 22-25).

Відповідно до пункту 1.1 Статуту ОСОБА_4 «Військторгсервіс», затвердженого наказом ОСОБА_2 оборони України від 26 березня 2018 року № 129, ОСОБА_4 «Військторгсервіс» є державним господарським об`єднанням, заснованим на державній власності у формі ОСОБА_4. ОСОБА_4 належить до сфери управління ОСОБА_2 оборони України. ОСОБА_4 здійснює свою діяльність на основі та відповідно до законодавства України, Статуту ОСОБА_4, який затверджується органом управління (а.с.34-36).

ОСОБА_4 є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Реалізуючи право господарського відання, ОСОБА_4 володіє, користується та розпоряджається майном відповідно до мети своєї господарської діяльності на свій розсуд і в порядку, що не суперечить законодавству. Право господарського відання майном, закріпленим за ОСОБА_4, виникає з дати його реєстрації (пункти 4.2, 4.6 Статуту).

ОСОБА_3 відділ м. Чернівці є державною установою, яка створена ОСОБА_2 оборони України та веде облік майна закріпленого за військовими частинами та іншими військовими формуваннями, що передбачено положенням про квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці, затвердженим наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 14.03.2016р. № 24 (а.с. 45-48).

24 квітня 2018 року комісією у складі спеціалістів КЕВ м. Чернівці спільно з представником Хмельницької філії ОСОБА_4 «Військторгсервіс» проведено обстеження технічного стану спірного нежитлового приміщення та його використання за цільовим призначенням, про що складено акт обстеження приміщень приймання склотари на першому поверсі 5-ти поверхового житлового будинку по вул. Залозецького, 95 м. Чернівці (а.с. 31).

Даним актом зафіксовано, що технічний стан основних конструктивних елементів будівлі (фундаментів, стін, перекриття) є задовільним. Відсутні санітарно-технічні прилади, внутрішні дверні блоки. Стан внутрішніх оздоблювальних робіт, а також зовнішні двері та вікна перебувають у незадовільному стані. Окрім того, встановлено, що приміщення пункту приймання склотари на першому поверсі 5-типоверхового житлового будинку по вул.Залозецького. 95 у м Чернівці упродовж тривалого часу не використовується.

Звернення Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону з даним позовом до суду в інтересах держави в особі ОСОБА_2 оборони України та ОСОБА_3 відділу м. Чернівці обґрунтоване тим, що вказані органи належним чином не здійснюють повноваження щодо збереження та ефективного використання військового майна.

Норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту права визначені в статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4 ст. 53 ГПК України).

Згідно із ч. 5 ст. 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду звернувся Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі: ОСОБА_2 оборони України та ОСОБА_3 відділу м.Чернівці. Як зазначено вище, предметом даного позову є вимога прокурора про припинення права користування військовим нерухомим майном приміщенням магазину та пункту приймання склотари загальною площею 85,3 кв.м, що знаходиться на першому поверсі 5-ти поверхового житлового будинку по вул.Залозецького, 95 у м. Чернівці.

Рішенням Конституційного суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.1999р. визначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з приписами статті 10 Закону України «Про оборону України» основною функцією ОСОБА_2 оборони України як центрального органу виконавчої влади є забезпечення проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Звертаючись до суду з даним позовом, підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив захист майнових інтересів держави у сфері використання нерухомого майна державної власності, а перебування спірного нерухомого майна у занедбаному стані та допущення невикористання за призначенням порушує економічні інтереси держави, позбавляє права користування майном та може призвести до втрати даного майна.

Як встановлено судом, на виконання частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» військовий прокурор листами від 18.05.2018р. № 02-1354 вих.-18, 02-1355 вих.-18 повідомив ОСОБА_2 оборони України та ОСОБА_3 відділ м.Чернівці про пред'явлення позову в їхніх інтересах (а.с. 17,18).

Основним доказом, на який посилається військовий прокурор у своєму позові, є акт обстеження приміщень пункту приймання склотари на першому поверсі 5-ти поверхового житлового будинку по вул. Залозецького, 95 від 24.04.2018, яким зафіксовано, що технічний стан основних конструктивних елементів будівлі (фундаментів, стін, перекриття) є задовільним. Відсутні санітарно-технічні прилади, внутрішні дверні блоки. Стан внутрішніх оздоблювальних робіт, а також зовнішні двері та вікна перебувають у незадовільному стані. Окрім того, встановлено, що приміщення пункту приймання склотари на першому поверсі 5-типоверхового житлового будинку по вул. Залозецького, 95 у м Чернівці упродовж тривалого часу не використовується.

Приписами статтей 16 Цивільного кодексу України та 20 Господарського кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, зокрема, передбачено припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Згідно із частиною 1 статті 134 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб'єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.

Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника (ст. 136 Господарського кодексу України).

Статтею 396 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Як зазначалось вище, пунктами 4.2 та 4.6 Статуту ОСОБА_4 «Військторгсервіс» встановлено, що майно ОСОБА_4 є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Реалізуючи право господарського відання, ОСОБА_4 володіє, користується та розпоряджається майном відповідно до мети своєї господарської діяльності на свій розсуд і в порядку, що не суперечить законодавству. Право господарського відання майном, закріпленим за ОСОБА_4, виникає з дати його реєстрації.

Згідно із пунктом 4.5 Статуту ОСОБА_4 володіє та користується належним йому майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству України та меті його діяльності, за погодженням з Уповноваженим органом управління.

Сторони у даній справі не оспорюють обставин про те, що власником спірного нерухомого майна є держава в особі Верховної Ради України (ОСОБА_2 оборони України) та обставин щодо передачі вказаного майна відповідачу на праві господарського відання.

Підставою для припинення права користування за ОСОБА_4 «Військторгсервіс» військовим нерухомим майном, за твердженням скаржника, є факт погіршення стану майна внаслідок бездіяльності ОСОБА_4 та невикористання його у власній господарській діяльності, що підтверджується актом обстеження від 24 квітня 2018 року, складеного відповідною комісією у складі спеціалістів КЕВ м. Чернівці та представника Хмельницької філії ОСОБА_4.

Разом з тим, необхідно зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази про те, в якому стані перебувало спірне нерухоме майно на момент виникнення у відповідача права господарського відання.

При цьому, покликання скаржника на відсутність в технічному паспорті на будівлю будь-яких зауважень щодо незадовільного стану приміщення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в копії технічного паспорта, яка міститься у матеріалах судової справи №926/1102/18, немає відповідної графи, де ці зауваження могли б бути відображені (а.с.23-25).

Щодо тверджень скаржника про те, що статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено такий спосіб захисту як припинення правовідношення, колегія суддів зазначає, що військовий прокурор у позовній заяві просить суд припинити право користування відповідача нерухомим майном, переданим відповідачу на праві господарського відання.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, право користування майном, як невід'ємна складова права господарського відання, не може бути виокремлене і припинене самостійно без припинення права володіння та права розпорядження цим майном.

Обраний прокурором спосіб не сприятиме ефективному захисту прав держави як власника спірного майна.

З аналізу вищеописаних правових норм та матеріалів даної справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав для відмови у задоволенні заявлених Заступником військового прокурора Чернівецького гарнізону позовних вимог в інтересах держави в особі: ОСОБА_2 оборони України та ОСОБА_3 відділу м.Чернівці до ОСОБА_4 «Військторгсервіс» в особі відокремленого підрозділу Хмельницької філії концерну «Військторгсервіс» про припинення права користування військовим нерухомим майном приміщенням магазину та пункту приймання склотари загальною площею 85,3кв.м, що знаходиться на першому поверсі 5-ти поверхового житлового будинку по вул. Залозецького, 95 у м. Чернівці, оскільки у контексті визначення права господарського відання, встановленого Господарським кодексом України, чинне законодавство України не передбачає окремого правового інституту права користування нерухомим майном, яке просить припинити прокурор.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Європейський суд з прав людини зазначає, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військового прокурора Чернівецького гарнізону за № 02-3369вих.-18 від 18.12.2018р. (вх. № 01-05/1630/18 від 20.12.2018р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернівецької області від 26.11.2018р. у справі № 926/1102/18 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя О.П. Дубник

Суддя Г.Т. Кордюк