ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.04.2019 Справа № 905/1177/17

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В., при помічнику судді (за дорученням судді) Асмановій Е.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Бойка Максима Миколайовича, м. Маріуполь Донецької області

про стягнення 129 612,85 грн., -

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Новікова В.Р. за ордером №042514 від 02.01.2019р.

Відповідно до ч.3 ст.177 ГПК України - 12.02.2019р. строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів до 21.03.2019 р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.06.2017р. у справі №905/1177/17 частково задоволено позовні вимоги виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області, присуджено до стягнення з ФОП Бойка Максима Миколайовича, м. Маріуполь Донецької області на користь позивача заборгованість у розмірі 60 761,20 грн. та судовий збір - 911,44 грн., відмовлено позивачеві в частині стягнення з відповідача боргу в розмірі 68 851,65 грн. Повернуто виконавчому комітету Маріупольської міської ради з державного бюджету України суму судового збору в розмірі 99,81 гривень.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.11.2017р. скасовано рішення господарського суду Донецької області від 14.06.2017р. у справі №905/1177/17, прийнято нове рішення, яким відмовлено позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 11.10.2018р. касаційну скаргу Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області задоволено частково, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.11.2017 та рішення господарського суду Донецької області від 14.06.2017 у справі № 905/1177/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2018р. справа № 905/1177/17 передана на розгляд судді Чернової О.В.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 26.07.2018р. справу 905/1601/17 прийнято до провадження та визначено розгляд за правилами загального позовного провадження.

08 лютого 2019 року через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив від 06.02.2019р. на позов, в якому останній заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що рішенням господарського суду Донецької області від 17.12.2015р. у справі №905/3251/15 позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 111 651,70 грн., в якому встановлено, що період з 25.05.2011р. по 25.05.2016р., на який посилається позивач, визначено з метою розрахунку плати за тимчасове користування місцями за п'ятирічний термін, внаслідок чого визначено місячний платіж у розмірі 2 993,55 грн. у відповідності до п.3.2. спірного договору. Крім того, відповідач зазначає, що умовами спірного договору не встановлено обов'язку відповідача здійснювати оплату за період, який передує укладанню спірного договору, отже вимоги позивача про стягнення заборгованості на підставі спірного договору з 25.05.2011р. є безпідставними, враховуючи його укладання лише 22.03.2013р.

Разом з цим, відповідачем зазначено про обізнаність позивача про те, що відповідач не є власником рекламних конструкцій та не може бути стороною за спірним договором, внаслідок укладання останнім з ФОП Томашковою Н.О. договору купівлі-продажу №01/08-14 від 25.08.2014р., про що позивач повідомлений 10.09.2014р. заявою про припинення договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів №37 від 22.03.2013р., яку зареєстровано Маріупольською міською радою під вхідним номером 1174, що встановлено постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07.04.2016р. у №263/2843/16-а.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.02.2019р., на виконання вказівок Верховного Суду при новому розгляді справи, судом витребувано у господарського суду Донецької області справу №905/3251/15, для встановлення обставин, що мають істотне значення для розгляду справи №905/1177/17.

22 березня 2019 року на адресу господарського суду Донецької області від позивача надійшли письмові пояснення №31.5-15569-31.5.1 від 18.03.2019р., в яких зазначено про відсутність у позивача заяви відповідача від 10.09.2014р. про припинення договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів №37 від 22.03.2013р. Крім того, позивачем зазначено, відповідно до Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами на території м. Маріуполя, затвердженого рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради №46 від 22.03.2017р. встановлено, що у разі набуття права власності на рекламні засоби іншою особою дозвіл підлягає переоформленню, проте а ні відповідач, а ні інша особа не звертались до позивач з заявою про переоформлення дозволів, з огляду на що відповідач є стороною спірного договору, отже на нього покладено обов'язок зі сплати платежів згідно його умов.

У підготовчому судовому засіданні 04.03.2019р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу №905/1177/17 до розгляду по суті на 03.04.2019 р.

У судове засідання 03.04.2019р. представник позивача не з'явився, про дату та час розгляду справи по суті повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2013р. між Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради (надалі - Виконком) та Фізичною особою-підприємцем Бойко Максимом Миколайовичем (надалі - Розповсюджувач) укладено договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів №37 (далі - договір), відповідно до якого на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 20.03.2013р. №128 "Про розгляд звернень суб'єктів господарської діяльності щодо розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території м. Маріуполя" виконком надає Розповсюджувачу у тимчасове платне користування місця розташування рекламних засобів, а Розповсюджувач приймає вказані місця, використовує їх для розташування рекламних засобів та оплачує користування зазначеними місцями згідно з умовами цього договору.

Місця розташування рекламних засобів, які надаються Виконкомом в тимчасове платне користування розповсюджувачу, зазначені в Додатку 1 до цього договору, який невід'ємною частиною цього договору (п.1.2 договору).

У пункті 1.6 договору зазначено, що місця розташування рекламних засобів вважаються переданими Виконкомом і прийнятими розповсюджувачем з моменту укладання цього договору.

Пунктом 2.1.1 договору передбачено, що Виконком зобов'язується надати розповсюджувачу у тимчасове платне користування місця розташування рекламних засобів.

Розповсюджувач зобов'язаний письмово повідомити Виконком про розірвання договору повністю або в частині окремого наданого в користування місця розташування рекламного засобу не менше як за 10 днів до припинення використання відповідних місць (п. 2.3.19 договору).

Згідно з пунктами 3.2 - 3.5 договору розмір плати за тимчасове користування місцями розташування рекламного засобу, наданими в користування Розповсюджувачу, становить 2 993,55 грн. в місяць. Розрахунок розміру плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, наведених в додатку 2 - 7, який є невід'ємною частиною цього договору. Загальна сума договору за п'ять років після отримання розповсюджувачем відповідного дозволу на розміщення зовнішньої реклами, становить 179 612,85 грн. Плата за тимчасове користування місцями, наданими в користування Розповсюджувачу, зараховується до міського бюджету м. Маріуполя. Внесення плати за тимчасове користування місцями здійснюється Розповсюджувачем: - перший платіж протягом п'яти робочих днів з дня укладання договору; - наступні платежі авансом до 10 числа місяця, що передує місяцю за який здійснюється оплата.

Пунктами п. 5.1., п. 5.2 договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його укладення. Договір вважається укладеним з дня його підписання сторонами.

У пункті 5.3 договору сторони передбачили, що у випадку отримання Розповсюджувачем дозволу на розміщення зовнішньої реклами на місцях, наданих йому в користування на підставі цього договору, цей договір діє протягом строку, на який видано відповідний дозвіл, але не більше 5 років.

Відповідно до п. 7.1.5. договору цей договір припиняє свою дію, зокрема, у випадку дострокового розірвання договору з підстав, передбачених п.п 7.2, 7.3 цього договору.

Пунктом 7.3.1 договору передбачено, що дострокове розірвання договору за ініціативи розповсюджувача може мати місце в таких випадках: у разі переходу права власності на рекламні засоби, встановлені на місцях, наданих в користування Розповсюджувачу, іншій особі.

Згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 20.03.2013р. №128 отримано узгодження на розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами до договору від 22.03.2013р. №37.

Сторонами у додатку № 1 до договору встановлено перелік місць розташування рекламних засобів, які знаходяться за адресами: пр. Ілліча (район Іллічівського ринку); вул. Київська (район Київського ринку); Ростовське шосе (за знаком "Маріуполь"); Донецьке шосе (1650 м. від знаку "Сталевар"); Володарське шосе (район АЗС, в`їзд); пр. Будівельників (100 м. від бул. Шевченка).

Даний договір підписаний сторонами у встановленому законодавством порядку.

Як встановлено судом, 25.08.2014 року між відповідачем (продавець) та Фізичною особою - підприємцем Томашковою Н.О. (покупець) укладено договору купівлі-продажу №01/08-14, згідно умов якого продавець продає, а покупець купує наступну продукцію: рекламні щити відповідно специфікації (Додаток №1).

Актом приймання - передачі конструкцій від 25.08.2014р. продавець передав, а покупець придбав у власність рекламні спеціальні конструкції зовнішньої реклами у кількості 6 одиниць, які знаходяться за адресами: пр. Ілліча (район Іллічівського ринку); вул. Київська (район Київського ринку); Ростовське шосе (за знаком "Маріуполь"); Донецьке шосе (1650 м. від знаку "Сталевар"); Володарське шосе (район АЗС, в`їзд); пр. Будівельників (100 м. від бул. Шевченка).

29.11.2016р. позивач звернувся до відповідача з претензію №58, в якій вимагав у останнього сплатити в десяти денний термін заборгованість з внесення плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у розмірі 129 613,00 грн. (а.с.13). Зазначена претензія залишена відповідачем без задоволення.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором №37 від 22.03.2013р. за період з 25.05.2011 по 10.04.2016р. внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 129 612,85 грн., позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст. 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій та направляючи розглядувану справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 11.10.2018р. зазначив, що судами попередніх інстанцій не враховано, що у справі №905/6383/13 судом відмовлено у задоволенні позову з зв'язку з не встановленням судом заборгованості відповідача за період, зокрема, з моменту укладання договору до серпня 2013р., тоді як предметом позову у розглядуваній справі є стягнення заборгованості з відповідача за період по 10.04.2016р.

Разом з цим, Верховний Суд зауважив, що апеляційним судом посилаючись на рішення господарського суду Донецької області від 17.12.2015р. у справі №905/3251/15 не встановлено наявності або відсутності заборгованості відповідача з урахуванням здійсненних оплат за договором №37 від 22.03.2013р. та періодів, за які господарськими судами при розгляді справ №905/6383/13 та №905/3251/15 відмовлено виконавчому комітету в задоволенні вимог у частині оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів. При цьому, взявши до уваги встановлені Жовтневим районним судом м. Маріуполя обставини щодо укладання між ФОП Бойко М.М. та Томашковою Н.О. договору купівлі-продажу від 25.08.2014р. та наявність заяви про припинення договору №37 від 22.03.2013р., суд апеляційної інстанції не дослідив питання дії договору №37 від 22.03.2013р. з урахуванням п.7.1.5. вказаного договору.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Господарського і Цивільного кодексів України, Законом України „Про рекламу", Постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003р., а також умовами укладеного між ними договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України „Про рекламу" порядок розміщення зовнішньої реклами визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою КМУ від 29 грудня 2003р. N 2067, передбачено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір №37 від 22.03.2013р. подібний до договору найму, адже визначає тимчасове платне користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на земельних ділянках комунальної власності.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 1 Закону України "Про рекламу" встановлено, що зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Частиною 1 ст.16 вказаного Закону передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил (2067-2003-п), що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003р. № 2067, регулюються відносини, що виникають у зв'язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Відповідно до п. 2 вказаних Правил дозволом є документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці; місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою); спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об'ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.

Пунктом 3 Типових правил передбачено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Згідно з п.п. 23, 24 Типових правил дозвіл надається строком на п'ять років, якщо менший строк не зазначено у заяві. Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов'язаних з розташуванням рекламного засобу.

У пункті 32 Типових правил встановлено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Порядок внесення плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності, визначено в Положенні про порядок розміщення зовнішньої реклами та елементів зовнішнього художнього оформлення на території м. Маріуполя, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15.06.2011р. № 178.

Згідно з пунктом 6.3 вказаного Положення оплата за тимчасове користування місцями розташування спеціальних конструкцій здійснюється на договірних засадах з їх власником або уповноваженими органами.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, факт надання місць розташування рекламних засобів відповідачу, які знаходяться за адресами: пр. Ілліча (район Іллічівського ринку); вул. Київська (район Київського ринку); Ростовське шосе (за знаком "Маріуполь"); Донецьке шосе (1650 м. від знаку "Сталевар"); Володарське шосе (район АЗС, в`їзд); пр. Будівельників (100 м. від бул. Шевченка), підтверджується змістом додатку №1 до договору №37 від 22.03.2013р. (а.с.18), відповідно до якого узгодили адресу місця розташування рекламних засобів, характеристику рекламних засобів.

Так, на виконання умов договору, відповідачем за період з 10.06.2013р. по 10.08.2014р. сплачено кошти у загальному розмірі 50 000,00 грн., про що також зазначено позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування вимог до відповідача посилається неналежне виконання останнім грошових зобов'язань за спірним договором за період з 25.05.2011р. по 10.04.2016р.

Водночас, як раніше зазначалось, договір №37 укладений між сторонами лише 22.03.2013р.

Згідно з п.3 ст.631 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання.

Разом з цим, зі змісту спірного договору не вбачається домовленості сторін щодо застосування умов договору №37 від 22.03.2013р. до відносин, які виникли між сторонами до його укладання.

Отже, договір №37 від 22.03.2013р. не може слугувати належною правовою підставою для виникнення у відповідача обов'язку з оплати плати за тимчасове користування місцями розміщення рекламних засобів за період з 25.05.2011р. по 22.03.2013р., тобто до його укладення.

Крім того, вказані обставини, а також відсутність заборгованості відповідача за період до серпня 2013р., встановлені рішенням господарського суду Донецької області від 17.12.2013р. у справі №905/6383/13, яке набрало законної сили.

Виконуючи вказівки Верховного Суду, судом витребувано матеріали справи №905/3251/15 і встановлено, що в цйій справі позивачем заявлено до стягнення заборгованіст в сумі 111651,70 грн. за період з 25.05.2011р. по 10.04.2016р. Проте, судом встановлено що зазначена сума заборгованості фактично розрахована за період з 25.05.2011р. по 10.10.2015р., що вбачається з розрахунку заборгованості, засвідчена суддею копія якого долучена до матеріалів справи, що розглядається (а.с.244).

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.12.2015. у справі №905/3251/15, що набрало законної сили відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягення з відповідача заборгованості в сумі 111651,70 грн. за період з 25.05.2011р. по 10.04.2016р. з підстав недоведеності наявності заборгованості за вказаний період.

У справі, що розглядається позивачем заявлено до стягненння ту ж саму суму заборгованості в розмірі 111651,70грн. за той же самий період - з 25.05.2011р. по 10.04.2016р., що і у справі № 905/3251/15, а також заборгованість в сумі 17961,15 грн. за період з 10.11.2015р. по 10.04.2016р.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи встановлення відсутності підстав для стягнення заборгованості з відповідача за період з 25.05.2011р. по 10.04.2016р. рішенням суд від 17.12.2015р. у справі №905/3251/15 та приймаючи до уваги факт оплати відповідачем плати за тимчасове користування місцями розташування зовнішньої реклами з 10.06.2013р. по 10.08.2014р., підстави для задоволення вимог позивача за визначений період відсутні.

Що стосується решти періоду заявленого позивачем для стягнення, а саме з 10.11.2015р. по 10.04.2016р., суд виходить з наступного.

Частинами 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 188 ГК України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Так, умовами п. 7.1.5. спірного договору сторонами визначено, що договір припиняє свою дію, зокрема, у випадку дострокового розірвання договору з підстав, передбачених п.п7.2, 7.3 цього договору.

В свою чергу, п.7.3.1 договору передбачено, що дострокове розірвання договору за ініціативи розповсюджувача може мати місце, зокрема, у разі переходу права власності на рекламні засоби, встановлені на місцях, наданих в користування Розповсюджувачу, іншій особі.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07.04.2016р. у справі №263/2843/16-2-а/263/68/2016 за позовом ФОП Бойко М.М. до адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності встановлено, що 10.09.2014р. відповідач звертався до голови Маріупольської Міської ради із заявою про припинення договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів №37 від 22.03.2013 р., у зв'язку з укладанням договору купівлі-продажу №01/08-14 від 25.08.2014р. між останнім та ФОП Томашковою Н.О. Зазначену заяву було зареєстровано Маріупольською міською радою під вхідним номером 1174, що не потребує доказуванню відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України.

Таким чином, враховуючи реалізацію відповідачем права на розірвання договору №37 від 22.03.2013р. в односторонньому порядку, передбаченого п.7.31. спірного договору, у зв'язку з переходу права власності на рекламні засоби іншій особі та обізнаність позивача, зобов'язання відповідача щодо внесення плати за договору №37 від 22.03.2013р. припинились 10.09.2014р. в порядку ч.2 ст.653 ЦК України, що виключає право позивача вимагати від відповідача оплати заборгованості за період з 10.09.2014р. по 10.04.2016р., з огляду на що, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати у відповідності до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області до Фізичної особи-підприємця Бойка Максима Миколайовича, м. Маріуполь Донецької області про стягнення 129612,85 грн. - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області, в порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2019 року.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/