ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3520/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Управління освіти Чугуївської міської ради, м. Чугуїв
до 3-я особа, яка не Громадської організації "Спортивний клуб "Скіф", м. Чугуїв заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фізична особа ОСОБА_1, м. Чугуїв
про стягнення 48 539,68 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 (дов. № 01-33/4374 від 22.03.2019р.)

відповідача - ОСОБА_3 (ордер ХВ "169000072 від 05.03.2019 р.); ОСОБА_4 (директор)

третя особа - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Відділ освіти Чугуївської міської ради (надалі - Позивач/Управління освіти Чугуївської міської ради) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою щодо стягнення з Громадської організації "Спортивний клуб "Скіф" (надалі - Відповідач) заборгованості у розмірі 48 539,68 грн., яка складається з: орендної плати - 39 876,24 грн.; пені - 1009,27 грн.; затраченої електроенергії - 394,48 грн.; податку на землю - 5 845,91 грн.; трьох відсотків річних - 1413,78 грн. А також покладення на Відповідача суми судового збору.

26.12.2018 р. судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі № 922/3520/18, розгляд якої здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 18.02.2019 р. суд перейшов до розгляду справи № 922/3520/18 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, з призначенням підготовчого засідання.

Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фізичну особу ОСОБА_1 ухвалою суду від 04.04.2019р., а розгляд підготовчого засідання відкладено на 11.04.2019 о 10:30.

Ухвалою суду від 11.04.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на "18" квітня 2019 р. о 11:20.

Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечує.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані Позивачем докази, суд встановив наступне.

04.01.2016 року між Відділом освіти Чугуївської міської ради (Управління освіти Чугуївської міської ради) та громадською організацією «Спортивний клуб «Скіф» був укладений/ договір оренди комунального майна №9 (далі Договір). За Договором Позивач передає, а Відповідач приймає в строкове платне користування нежитлове підвальне приміщення загальною площею 127,20 м.кв., що розташоване за адресою: м. Чугуїв, вул. Якіра, 18 (п. 1.1. Договору). П. 4.1. Договору встановлює, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку плати за оренду майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Чугуєва, затвердженої рішенням XXIX сесії VI скликання Чугуївської міської ради від 27.07.2012 р. №1257- VI, становить за базовий місяць розрахунку 800,00 грн. без ПДВ. При нарахуванні плати за послідуючі місяці повинні нараховуватись відповідні індекси інфляції.

Відповідно до п. 5.2. Договору Орендар зобовязується сплачувати комунальні послуги, податок на землю за рахунками, наданими Позивачем (Орендодавець).

Акт прийому-передачі нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою м. Чугуїв, вул. Якіра, 18 Чугуївська загальноосвітня школа I-III ступенів №8 Чугуївської міської ради Харківської області від 04.01.2017 року доводить те, що Позивач виконав свій обов'язок встановлений п. 7.1. Договору по передачі в оренду майно по акту прийому-передачі майна.

23.06.2016 року від Відповідача надійшов лист щодо перегляду Договору з метою перерахунку орендної плати за рахунок здійснених ремонтних робіт в приміщенні, яке надане згідно Договором.

13.07.2016 року №01-33/1401 Позивач надіслав лист до Міністерства фінансів України про можливість взаємозаліку між орендодавцем та орендарем. Міністерство фінансів України розглянуло листа Позивача та направило його за належністю до Фонду державного майна.

У відповіді Фонду державного майна України від 28.11.2016 року №10-16-23040 «Щодо надання інформації» в межах своїх повноважень повідомив, що згідно з вимогами ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі Закон про оренду) методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається для обєктів, що перебувають у державній власності, - органами місцевого самоврядування. Ст. 18' Закону про оренду визначено, що поточний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться орендарем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 5.8. Договору Орендар зобовязується за згодою «Орендодавця» та у розмірах, визначених сторонами здійснює поточний ремонт орендованого майна. П. 6.2. встановлює право Орендаря з дозволу Орендодавця проводити поточний ремонт орендованого майна.

Листом від 21.02.2017 року №01-31/300, що направлений Позивачем до Чугуївської міської ради Харківської області стосовно заборгованості ГО «Спортивний клуб «СКІФ», на який адресат надав відповідь від 02.03.2017 року №02.02.38/462, де повідомляє, що оскільки нежитлове приміщення було передано в оренду в придатному для використання стані на нетривалий період, а також з урахуванням ненадання орендарем ГО «Спортивний клуб «СКІФ» кошторисів на виконання ремонтних робіт, що підтверджують вартість понесених витрат, підстав, для зарахування вартості ремонту в рахунок орендної плати немає.

Відповідно до ч. 6 ст. 45 Бюджетного кодексу України, заборонено проведення розрахунків з бюджетом у негрошовій формі, у тому числі шляхом взаємозаліку, застосування векселів, бартерних операцій та зарахування зустрічних платіжних вимог у фінансових установах.

Весь час з моменту підписання Договору Відповідач жодного разу не сплатив по виставленим рахункам, які належним чином відправлялися Відповідачу.

14.03.2016 року Позивач надіслав Відповідачу претензію №01-33/492 про несвоєчасну сплату орендної плати та оплати за комунальні послуги (електроенергія) на загальну суму 1126,44. Лист повернувся з причин закінчення строків зберігання.

15.04.2016 року Позивач надсилає Відповідачу претензію №1 про наявність заборгованості з орендної плати та за комунальні послуги на загальну суму 3734,20 грн. за адресою визначеною в Договорі, та в ЄДРПОУ, а саме: 63503, м. Чугуїв, вул. Харківська,124/91. Претензія повернулась із відміткою поштового відділення, що за зазначеною адресою адресат не проживає.

10.04.2017 року №01-33/661 Позивач надсилає претензію №2 на загальну суму 18746,97 грн. Претензія повернулась з зазначенням причини за закінченням терміну зберігання.

17.07.2017 року Позивач надсилає лист №01-33/1214 про відмову від договору оренди, яке не було отримано Відповідачем, що підтверджується довідкою Укрпошти від 28.08.2017 року про повернення внаслідок закінчення встановленого строку зберігання. Так як Відповідач не отримав наш лист від 17.07.2017 №01-33/1214 в Позивача немає підстав вважати Договір розірваним.

15.02.2018 року Позивачем була надіслана претензія №01-33/301 на сплату боргу за договором №9 від 04.01.2016 року на суму 31224,82 грн. (тридцять одна тисяча двісті двадцять чотири грн. 82 коп.).

Стосовно заперечення Відповідача проти позовних вимог з посиланням на відсутність підпису директора - ОСОБА_5 на договір оренди комунального майна №9, акту прийому-передачі нежитлового приміщення, акту обстеження нежитлового приміщення та розрахунок орендної плати за нежиле приміщення та наявності підпису ОСОБА_1, що вважає надані Позивачем документи як такі, що не мають ніякого відношення до ГО "Спортивний клуб "СКІФ" та посилається на ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, як на шахрайській дії з боку ОСОБА_1

Дослідивши заперечення Відповідача, суд вважає за доцільне зазначити, що на вищезазначених документах, які були підписані ОСОБА_1, що уповноважений довіреністю строком від 15.10.2015 до 01.10.2016 та підписаний ОСОБА_5 від імені ГО «СКІФ» (а.с.26), має печатку організації Відповідача, як на самої довіренності так і на підписах ОСОБА_6

Крім того, довіреність, що видана ОСОБА_5 від імені ГО «СКІФ уповноважує ОСОБА_1 вчиняти наступні дії: підписувати договори, товарні накладні, товарно-транспортні накладні, акти прийому-передачі, рахунки-фактури, рахунки на оплату та тому подібне.

Також суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_5 у своєму запереченні на позовну заяву щодо шахрайській дії з боку ОСОБА_1 та посилання на ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, оскільки першим не надано жодного доку, який би підтвердив звернення до правоохоронних органів з відповідною заявою.

А також ОСОБА_7 та уповноважений представник не заперечує щодо наявності та належності печатки ГО «Спортивний клуб «СКІФ» на вищезазначених документах, які знаходяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права суд вирішив, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно приписам ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ)

Обєктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські обєкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений обєкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить субєктам господарювання.

Статтею 287 Господарського кодексу України визначено хто є Орендодавцями щодо державного та комунального майна, а частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» регламентовано, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендна плата є однією з істотних умов договору оренди.

Відповідно до статті 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частинами 1, 3 ст. 19 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар за користування обєктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності; строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Стаття 229 Господарського кодексу України визначає, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завданні невиконанням зобовязання.

Статтею 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями (ч. 1 ст. 232 ГК України). Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено (ст. 224 ГК України).

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п. З ст. 549 ЦК України).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов'язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов'язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов'язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов'язання.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, вони підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, не спростовані відповідачем та є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 11, 526, 530, 610 Цивільного кодексу України, ст. 10, 17, 18, ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Громадської організації «Спортивний клуб «Скіф» (63503, АДРЕСА_1, КОД 38891570) на користь Управління освіти Чугуївської міської ради (63503, Харківська обл., м. Чугуїв, вул. Старонікольська, 20, , р/р 0498, 0498 в ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011) заборгованість на загальну суму 48 539,68 грн. (сорок вісім тисяч п'ятсот тридцять дев'ять грн. 68 коп.), де:

- орендна плата складає 39876,24 грн., пеня 1009,27 грн. на р/р 0498 в ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011;

- електроенергія 394,48 грн.; податок за землю 5845,91 грн., 3 % річних - 1413,78 грн. на р/р 0498 в ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011.

Стягнути з Громадської організації «Спортивний клуб «Скіф» (63503, АДРЕСА_1, КОД 38891570) на користь Управління освіти Чугуївської міської ради (63503, Харківська обл., м. Чугуїв, вул. Старонікольська, 20, ) суму судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "25" квітня 2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя ОСОБА_8