ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 місто Дніпро Справа № 908/1740/13

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду державного майна України на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.12.2018 (повний текст оформлений 22.12.2018, суддя Кричмаржевський В.А.) у справі №908/1740/13 про банкрутство Приватного підприємства "Недра" (69041 м. Запоріжжя вул. Мінська, 5, код 30256166), прийнятої за результатами розгляду

позову Фонду державного майна України, м. Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", м. Київ

до відповідача-2: Приватного підприємства "Недра", м. Запоріжжя

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору, на стороні відповідача-2: Арбітражний керуючий-ліквідатор банкрута Головачов Віталій Вікторович, м. Мелітопаль Запорізької області

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору, на стороні відповідача-2: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович , м. Київ

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору, на стороні відповідача-2: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вартанова Олеся Степанівна, м. Запоріжжя

третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору, на стороні відповідача-2: Публічне акціонерне товариство "Альтбанк", м. Київ

про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Фонд державного майна України подав до Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" та Приватного підприємства "Недра" про визнання недійсним іпотечного договору від 10.04.2008 №62/08.

Господарським судом міста Києва матеріали справи про визнання недійсним іпотечного договору від 10.04.2008 №62/08 передано на розгляд Господарського суду Запорізької області.

Господарським судом Запорізької області прийнято матеріали справи про визнання недійсним іпотечного договору від 10.04.2008 №62/08 до розгляду у справі №908/1740/13 про банкрутство Приватного підприємства "Недра".

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.12.2018 у справі №908/1740/13 в задоволенні позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що оскаржуваний іпотечний договір вчинений з додержанням вимог визначених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, порушень при його укладенні сторонами не допущено, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Місцевим господарським судом зазначено, що на момент укладання спірного іпотечного договору предмет іпотеки перебував у власності Приватного підприємства "Недра", яке в межах повноважень розпорядилось предметом іпотеки - спальним корпусом, площею 948,8 кв.м. за адресою: Запорізька область, м. Приморськ, вул. Курортна, 45-А та передало його в заставу.

Державою в особі Фонду державного майна України набуто право власності на зазначений об'єкт нерухомості після укладеного іпотечного договору від 10.04.2008, про що свідчить постанова Донецького апеляційного господарського суду від 20.04.2017.

Не погодившись із ухвалою місцевого господарського суду, Фонд державного майна України звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.12.2018 у справі №908/1740/13 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний договір іпотеки укладений з порушенням статей 5, 14 Закону України "Про іпотеку". Апелянт вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що предмет іпотеки на час укладення спірного договору перебував у власності Приватного підприємства "Недра". Так, у рішенні суду про визнання права власності та витребування майна судом встановлено, що спірне майно (предмет іпотеки) після розпаду СРСР є державним, тому таке рішення суду лише підтверджує право власності, яке виникло на іншій не забороненій законом підставі, а не з рішення суду. Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не враховано, що в результаті прийняття рішення від 20.04.2017 про визнання права державної власності на спірне майно відбувається відновлення суб'єктивного права позивача на майно, у зв'язку з чим іпотекодавець не може вважатися власником такого майна.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.03.2019 відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Фонду державного майна України на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.12.2018 у справі №908/1740/13, розгляд скарги призначений до розгляду у судовому засіданні на 26.03.2019.

19.03.2019 від Ліквідатора Приватного підприємства "Недра" арбітражного керуючого Головачова Віталія Вікторовича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просить залишити ухвалу місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Ліквідатор боржника вважає, що місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку про те, що спірний договір укладений з дотриманням вимог чинного законодавства. Оскільки станом на час укладення договору право власності на предмет іпотеки було зареєстроване за Приватним підприємством "Недра", іпотекодавець мав право на передачу майна в іпотеку.

25.03.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач-1 зазначає, що на час укладення договору право власності на предмет іпотеки було зареєстроване за Приватним підприємством "Недра", іпотекодавець мав право на передачу майна в іпотеку.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" заявлено про поновлення строку на подачу відзиву, яке мотивоване тим, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ним отримано лише 12.03.2019.

Оскільки копію ухвали про відкриття апеляційного провадження відповідачем-1 отримано лише 12.03.2019, що підтверджується матеріалами справи, відзив поданий з додержанням статті 165 Господарського процесуального кодексу України, апеляційним господарським судом прийнято відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 26.03.2019 оголошувалась перерва до 16.04.2019.

У судових засіданнях, які відбулися 26.03.2019 та 16.04.2019, представник апелянта підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, а представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" підтримав заперечення на апеляційну скаргу, викладені у відзиві.

Інші учасники у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, Згідно з постановою Господарського суду Запорізької області від 28.07.2014 у справі №908/1740/13 Приватне підприємство "Недра" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Головачова В.В.

Матеріалами справи підтверджується, що 10.04.2008 між Акціонерний банк "АвтоЗАЗбанк" та Приватним підприємством "Недра" був укладений іпотечний договір №62/08 в забезпечення виконання кредитного договору №6/08 від 10.04.2008 з предметом іпотеки - спальний корпус, позначений на плані літерою "К", площею - 948,8 кв.м, розташований за адресою: Запорізька область, м. Приморськ, вул. Курортна, 45-А.

16.06.2015 між Публічним акціонерним товариством "Неос Банк", яке є правонаступником всіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства "Банк Кіпру", яке в свою чергу є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства "Банк Кіпру", яке в свою чергу є правонаступником всіх прав і обов'язків Акціонерного банку "АвтоЗАЗбанк" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (фактор) укладений договір факторингу відповідно до якого клієнт відповідно до умов цього договору відступає фактору свої вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор, шляхом надання фінансової послуги клієнту, набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату в розмірі та в порядку, передбаченому цим договором. При цьому сторони погодили, що права вимоги заборгованості по кредитних договорах та права вимог по договорах забезпечення відступаються/передаються клієнту фактором за цим договором (окрім повернення грошових коштів згідно з пунктом 5.3 цього договору за наявності письмової згоди сторін) без надання будь-яких пов'язаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі. Сторони домовились, що одночасно з відступленням права вимоги заборгованості згідно з цим договором, клієнт передає фактору права вимоги за договорами забезпечення, на підставі договорів про передачу права вимоги за договорами забезпечення, що підлягають укладенню сторонами на дату укладення цього договору (а.с. 97-112, том 2).

16.06.2015 між Публічним акціонерним товариством "Неос Банк" (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (новий іпотекодержатель) укладений договір про передачу прав за іпотечними договорами, відповідно до пункту 1.2 якого іпотекодержатель передає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до п.1.3 договору сторони домовились, що заміна сторони, яка іменується іпотекодержатель у зобов'язаннях, що виникли на підставі іпотечних договорів, вважається такою, що відбулась, а права вимоги за іпотечними договорами вважаються переданими новому іпотекодержателю з моменту набуття чинності цього договору. З моменту набуття чинності цим договором до нового іпотекодержателя переходять усі права і зобов'язання іпотекодержателя як сторони, яка іменується іпотекодержатель у зобов'язаннях, які виникли на підставі іпотечних договорів, в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (а.с. 92-96, том 2).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду у справі №908/1740/13-908/1024/13 від 20.04.2017, яка постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2017 залишена без змін:

- визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на спальний корпус, позначений на плані літерою "К" загальною площею - 948,8 кв.м, балансова вартість якого складає - 415000 грн., розташований за адресою: м. Приморськ, вул. Курортна, 45-А;

- витребувано із володіння Приватного підприємства "Недра" спальний корпус, позначений на плані літерою "К", загальною площею - 948,8 кв.м, балансова вартість якого складає - 415000грн., розташований за адресою: м. Приморськ, вул. Курортна, 45-А, у власність держави в особі Фонду державного майна України;

- зобов'язано Приватне підприємство "Недра" повернути спальний корпус, позначений на плані літерою "К", загальною площею - 948,8 кв.м, балансова вартість якого складає - 415000 грн., розташований за адресою: м. Приморськ Запорізької області вул. Курортна, 45-А, у власність держави в особі Фонду державного майна України.

Відповідно до Інформаційної довідки з Держаних реєстрів речових прав на рухоме та нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна право власності на спальний корпус, позначений на плані літерою "К", загальною площею - 948,8 кв.м, розташований за адресою: м. Приморськ, вул. Курортна, 45-А, зареєстровано за Фондом державного майна України.

Також в реєстрі наявний запис про реєстраційну дію від 16.06.2015, вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за номером -22108208 від 16.06.2015, на підставі іпотечного договору №62/08, серія та номер - 3091, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (іпотекодержатель) та Приватним підприємством "Недра" (іпотекодавець), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С.

Фонд державного майна України звернувся з позовом про визнання недійсним іпотечного договору №62/08 від 10.04.2008 щодо передачі в іпотеку нерухомого майна, а саме: спального корпусу, позначеного на плані літерою "К", загальною площею - 948,8 кв.м, розташованого за адресою: м. Приморськ, вул. Курортна, 45-А, посилаючись на те, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки належить до державної власності, управління щодо якого здійснює Фонд державного майна України, то без його згоди передача майна в іпотеку є неправомірною.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Відповідно до частин 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з частинами 1 - 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, що на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

За змістом статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

У цій справі Фонд державного майна України оспорює іпотечний договір №62/08 від 10.04.2008 як заінтересована особа в розумінні частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, не будучи стороною цього договору, з тих мотивів, що є власником предмету іпотеки.

На підставу для визнання спірного договору іпотеки недійсним, Фонд державного майна України посилається на відсутність згоди власника майна - держави в особі Фонду державного майна України, на передачу спірного нерухомого майна в іпотеку, що є порушенням законодавства, яке регулює відносини іпотеки.

Відповідно частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до частини 2 статті 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про іпотеку" у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку.

Майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 Цивільного кодексу України).

Тобто, чинне цивільне законодавство передбачає, що лише власник майна, або інша уповноважена особа може передати майно в іпотеку.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.04.2017, яка ухвалена у справі №908/1740/13-908/1024/13 про банкрутство Приватного підприємства "Недра" визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на спальний корпус, позначений на плані літерою "К" загальною площею - 948,8 кв.м, балансова вартість якого складає - 415000 грн., розташований за адресою: м. Приморськ, вул. Курортна, 45-А; витребувано із володіння Приватного підприємства "Недра" спальний корпус, позначений на плані літерою "К", загальною площею - 948,8 кв.м, балансова вартість якого складає - 415000грн., розташований за адресою: м. Приморськ, вул. Курортна, 45-А, у власність держави в особі Фонду державного майна України; зобов'язано Приватне підприємство "Недра" повернути спальний корпус, позначений на плані літерою "К", загальною площею - 948,8 кв.м, балансова вартість якого складає - 415000 грн., розташований за адресою: м. Приморськ Запорізької області вул. Курортна, 45-А, у власність держави в особі Фонду державного майна України.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.04.2017 у справі №908/1740/13-908/1024/13, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2017, було підтверджено право держави в особі Фонду державного майна на нерухоме майно: спальний корпус, позначений на плані літерою "К", загальною площею - 948,8 кв.м, балансова вартість якого складає - 415000 грн., розташований за адресою: м. Приморськ Запорізької області вул. Курортна, 45-А.

Таким чином апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта, що право власності на спірне майно не було набуте на підставі рішення суду (постанови від 20.04.2017), оскільки, як зазначено в постанові Донецького апеляційного господарського суду від 20.04.2017 та постанові Вищого господарського суду України від 03.10.2017 нерухоме майно: спальний корпус, позначений на плані літерою "К", загальною площею - 948,8 кв.м, балансова вартість якого складає - 415000 грн., розташований за адресою: м. Приморськ Запорізької області вул. Курортна, 45-А перебувало у державній власності та не змінювало свою форму власності після його передачі у відання Українській республіканській Раді профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України.

Відтак, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що набрання законної сили рішенням у справі 908/1740/13-906/1024/13 не впливає на правовий статус спірного майна як державного, оскільки таке судове рішення лише підтвердило наявність права, яке виникло на іншій не забороненій законом підставі, а не з рішення суду.

А тому висновок місцевого господарського суду про те, що до моменту набрання чинності рішення суду про визнання за державою права власності на спірний об'єкт, Приватне підприємство "Недра" правомірно передало це майно в іпотеку, оскільки на момент укладення спірного договору відповідач-2 був наділений правомочностями розпорядження щодо майна, є такими що спростовуються вище встановленими обставинами справи.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судове рішення у справі №908/1740/13-908/1024/13 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у цій справі, не можуть йому суперечити, а тому факт належності на праві власності державі в особі Фонду державного майна України майнового комплексу - спального корпусу, позначеного на плані літерою "К", загальною площею - 948,8 кв.м, балансова вартість якого складає - 415000 грн., розташованого за адресою: м. Приморськ Запорізької області вул. Курортна, 45-А підтверджено постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.04.2017 у справі №908/1740/13-908/1024/13, яка набрала законної сили.

У даному випадках необхідно враховувати, що в результаті судового рішення про визнання права власності від 20.04.2017 відбувається відновлення суб'єктивного речового права на майно Фонду державного майна України, у зв'язку із чим іпотекодавець (відповідач-2) не може вважатися його власником. У такій ситуації не може бути застосовано положення статті 23 Закону "Про іпотеку", згідно з яким у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником, оскільки право власності на іпотечне майно не переходило від Приватного підприємства "Недра" до позивача, таке майно було державною власністю та незаконно вибуло з володіння держави у зв'язку з чим і було повернуто у судовому порядку.

За викладеного апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта, що власником нерухомого майна - спального корпусу, позначеного на плані літерою "К", загальною площею - 948,8 кв.м, розташованого за адресою: м. Приморськ Запорізької області вул. Курортна, 45-А, є держава в особі Фонду державного майна України, даний факт є преюдиціально встановленим та не підлягає повторному доказуванню під час розгляду даної справи.

Разом з цим в матеріалах справи відсутні, а відповідачами не надано суду доказів прийняття уповноваженим органом управління об'єктами державної власності рішень про передачу спірного майна в іпотеку.

За таких підстав, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що іпотечний договір від №62/08 від 10.04.2008 укладений з порушенням вимог частини 2 статті 583 Цивільного кодексу України та статті 5 Закону України "Про іпотеку", оскільки на момент укладення оспорюваного правочину Приватне підприємство "Недра" не був носієм права власності або права господарського відання на майно, що передано в іпотеку.

Правовий статус спірного майна як державної власності був підтверджений рішенням у справі №908/1740/13-908/1024/13, і колегія суддів звертає увагу, що таким рішенням суду було підтверджено право власності держави на дане нерухоме майно та факт його вибуття поза волею власника даного майна.

За викладеного апеляційний господарський суд дійшов до висновку про задоволення позову Фонду державного майна України про визнання недійсним іпотечного договору №62/08 від 10.04.2018.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд погодився із доводами апелянта, наведеними в апеляційній скарзі та дійшов до висновку про скасування рішення (ухвали) Господарського суду Запорізької області від 19.12.2018 та прийняття нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на Приватне підприємство "Недра" як сторону внаслідок неправильних дій якої виник спір.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.12.2018 у справі №908/1740/13 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 19.12.2018 у справі №908/1740/13 скасувати.

Позов Фонду державного майна України про визнання недійсним іпотечного договору від 10.04.2008 №02/08 задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір від 10.04.2008 №02/08, серія та номер 3091, щодо передачі в іпотеку нерухомого майна, а саме: спального корпусу, позначеного на плані літерою "К", загальною площею - 948,8 кв.м, розташованого за адресою: м. Приморськ, вул. Курортна, 45-А.

Стягнути з Приватного підприємства "Недра" на користь Фонду державного майна України витрати по сплаті судового збору у сумі 4 405,00 грн.

Видачу наказу відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена - 18.04.2019.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко