номер провадження справи 4/32/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2019 Справа № 908/496/19

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Фізичної особи-підприємця Сало Андрія Юрійовича, (АДРЕСА_1);

до відповідача Фізичної особи-підприємця Короб Катерини Сергіївни, (АДРЕСА_2);

про стягнення 40687,63 грн. заборгованості за договором № 26/01/18 від 26.01.2018

суддя Зінченко Н.Г.

Без виклику представників сторін.

01.03.2019 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява б/н від 25.02.2019 (вх.. № 535/08-07/19 від 01.03.2019) Фізичної особи-підприємця Сало Андрія Юрійовича, с. Хоросниця, Мостиський район, Львівська область до Фізичної особи-підприємця Короб Катерини Сергіївни, м. Мелітополь, Запорізької області про стягнення 40687,63 грн. заборгованості за договором про перевезення вантажів автомобільним транспортом по внутрішніх та міжнародних сполученнях № 26/01/18 від 26.01.2018, в тому числі основний борг в розмірі 35500,00 грн., пеню в розмірі 3248,25 грн., 3 % річних в розмірі 907,44 грн. і інфляційні втрати в розмірі 1031,94 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2019 справу № 908/496/19 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/496/19, присвоєно справі номер провадження 4/32/19. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Сторони по справі належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення позивачем особисто (09.03.2019) та відповідачем особисто (07.03.2019).

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом по внутрішніх та міжнародних сполученнях № 26/01/18 від 26.01.2018 ФОП Сало А.Ю. свої зобов'язання на транспортну експедицію вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполучені виконав належним чином та в повному обсязі, як експедитор. Натомість відповідач свої зобов'язання щодо оплати вчасно та належним чином не виконав. Керуючись, ст.ст. 4, 20, 254, 27, 171 ГПК України, ст. ст. 526, 530, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 35500,00 грн. - основний борг, пеню в розмірі 3248,25 грн., 3 % річних в розмірі 907,44 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1031,94 грн.

Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не надіслав, будь-яких документів в підтвердження своєї правової позиції не надав.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

04.04.2019 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений тридцятьма днями з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться, тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі спливає 04.05.2019.

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

04.05.2019 - вихідний день, першим робочим днем за ним є 06.05.2019.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 24.04.2019.

Розглянувши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

26.01.2018 між Фізичною особою-підприємцем Сало Андрієм Юрійовичем (експедитор) та Фізичною особою-підприємцем Короб Катериною Сергіївною (замовник) укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом по внутрішніх та міжнародних сполученнях № 26/01/18 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а експедитор зобов'язується здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у сполученні обумовленому в заявці замовника, а замовник зобов'язується сплатити погоджену сторонами провізну плату.

Відповідно до п. 7.1 договору даний договір вступає в силу з дня його підписання і діє до 31.12.2018 року.

Додаткові угоди та додатки до цього договору, є невід'ємною частиною і мають юридичну силу за умови, якщо вони укладені в письмовій формі і підписані особами, вповноваженими обома сторонами. Факс-копія додатку до договору має таку ж юридичну силу, що й оригінал (п. 7.2 договору).

Предметом розгляду по даній справі є стягнення з відповідача заборгованість в розмірі 35500,00 грн. - основний борг, пені в розмірі 3248,25 грн., 3 % річних в розмірі 907,44 грн. і інфляційні втрати в розмірі 1031,94 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 3.1 договору оплата замовником здійснюється шляхом перерахування належних сум на розрахунковий рахунок експедитора на протязі 15 банківських днів з моменту отримання ним оригіналів: рахунку, товарно-транспортної накладної або міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR), податкової накладної, акту виконаних робіт експедитора, якщо інше не вказане в заявці.

В матеріалах справи міститься заявка № 1 від 26.01.2018 транспортної експедиції вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, з якої вбачається, що маршрут перевезення м. Кривий Ріг (Україна) - м. Сталева Воля (Польща). Адреса розвантаження ALWI Sp.z.o.o 37-450 Stalowa Wola AL.Jana Pavla II 25A Poland. Вантаж - кулі сталеві молольні у біг бегах вагою 22 тонни.

В даній заявці сторони погодили, що ставка за перевезення складає 35500 грн.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок № 010 від 30.01.2018 на суму 35500 грн., яка складалась з експедиційних послуг в розмірі 300 грн. та транспортних послуг в розмірі 35200 грн.

В якості доказу про направлення документів, передбачених п. 3.1. договору позивач надає фіскальний чек від 23.03.2018 з трек-номером 960.

Згідно даним з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», відправлення за трек номером - 960 вручено 29.03.2018.

Позивач з метою виконання своїх зобов'язань за договором № 26/01/18 від 26.01.2018 здійснив замовлення на перевезення вантажу із перевізником ФОП Коцибою М.Л., що підтверджується замовленням на перевезення вантажу № 1 від 30.01.2018.

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної від 30.01.2018, вбачається, що товар (кулі сталеві молольні на 22 місць) доставлено 05.02.2018 у пункт розвантаження ALWI Sp.z.o.o 37-450 Stalowa Wola AL.Jana Pavla II 25A Poland, про що здійснена відмітка на вказаній накладній в графі: вантаж одержано.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що факт порушення відповідачем зобов'язань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

Відповідач відзиву на позов, контррозрахунку суми боргу або доказів оплати заборгованості за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом по внутрішніх та міжнародних сполученнях № 26/01/18 від 26.01.2018 суду не надав.

Оскільки заборгованість відповідача в частині оплати отриманих на підставі договору перевезення вантажів автомобільним транспортом по внутрішніх та міжнародних сполученнях № 26/01/18 від 26.01.2018 на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 35500 грн. визнається судом законною, обґрунтованою, яка підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку із неналежним виконання відповідачем умов договору, в частині своєчасної оплати отриманих послуг з перевезення вантажу, позивач просить суд стягнути з відповідача 3248,25 грн. пені за період з 20.04.2018 по 19.10.2018.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на вимоги ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та заявлених сум.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини 2 статті 343 ГК України, тобто заявлена сума до стягнення пені не повинна перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми пені, позивач обґрунтовує п. 3.3. договору.

Відповідно до п. 3.3. договору за прострочення розрахунку замовник оплачує експедитору пеню в розмірі 0,05 % від суми фрахту заявки за кожен день прострочення оплати.

Факт порушення зобов'язання відповідачем щодо оплати вартості послуг перевезення вантажу суд вважає встановленим, тому суд перерахувавши наданий позивачем розрахунок заявлений до стягнення пені, встановив, що він є правильним, законним та обґрунтованим, який підлягає задоволенню у розмірі 3248,25 грн. грн. за період: з 20.04.2018 по 19.10.2018.

Крім того, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення 907,44 грн. - 3% річних за період з 20.04.2018 до 24.02.2019 та 1031,94 грн. - інфляційних втрат за період: травень 2018 - жовтень 2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом було перевірено розрахунок 3 % річних наданий позивачем за період з 20.04.2018 до 24.02.2019 та встановлено, що даний розрахунок є правильним, законним та обґрунтованим, який підлягає задоволенню у розмірі 907,44 грн.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено розрахунок позивача та встановлено, що даний розрахунок є правильним, законним та обґрунтованим, який підлягає задоволенню у розмірі 1031,94 грн. за період: травень 2018 - жовтень 2018.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач обґрунтованих заперечень проти позову не надав.

З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги задовольняються повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Сало Андрія Юрійовича, с. Хоросниця, Мостиський район, Львівська область до Фізичної особи-підприємця Короб Катерини Сергіївни м. Мелітополь Запорізької області задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Короб Катерини Сергіївни, (АДРЕСА_2, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Сало Андрія Юрійовича, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) основний борг в розмірі 35500 (тридцять п'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп., пеню в розмірі 3248 (три тисячі двісті сорок вісім) грн. 25 коп., 3 % річних в розмірі 907 (дев'ятсот сім) грн. 44 коп., інфляційні втрати в розмірі 1031 (одна тисяча тридцять одна) грн. 94 коп., судовий збір в розмірі 1921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Видати наказ.

Повне рішення складено "24" квітня 2019 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.