ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

25.04.2019

Справа № 910/4882/19

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційне рішення"

про забезпечення позову

у справі № 910/4882/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційне рішення"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі"

про стягнення 1 391 271,47 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники: без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційне рішення" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" (відповідач) про стягнення 1391271,47 грн., з яких:

- основна заборгованість за Договором №ПС-0108/16 купівлі-продажу від 01.08.2016 - 186019,00 грн.;

- пеня - 913545,51 грн.;

- 3% річних - 14952,87 грн.;

- інфляційні втрати - 64 920,60 грн.;

- додаткові витрати: відшкодування за сплачені проценти банкам за використання кредитних коштів на загальну суму 191 293,99 грн.; відшкодування за зберігання вантажу в порту на території України - на загальну суму 20 539,50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 постановлено позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційне рішення" залишити без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

В якості додатка до наведеної позовної заяви додано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту № б/н від 16.04.2019 (далі – заява про забезпечення позову), відповідно до якої заявник просить суд вжити заходів по забезпеченню позову та накласти арешт на грошові кошти відповідача у розмірі/межах ціни позову, а саме в розмірі 1 391 271,47 грн., які обліковуються на наступних рахунках (перелік яких наведено у заяві) без зустрічного забезпечення.

В обґрунтування наведеної заяви, поданої на підставі ст.ст. 136-139 ГПК України, позивач зазначив, що він звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 186019,00 грн. суми заборгованості, 913545,51 грн. пені, 14952,87 грн. трьох процентів річних, 64920,60 грн. інфляційних втрат та додаткових витрат у загальній сумі 211833,49 грн. внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов’язання за Договором № ПС-0108/16 купівлі-продажу від 01.08.2016 (далі – Договір).

Як стверджує позивач, відповідач в порушення умов п. 1.1, п. 6.1, п. 8.2.3 Договору не оплатив поставлений позивачем товар у встановлений Договором строк. Загальна сума, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача, за розрахунками позивача складає 1391271,47 грн. та є значною.

Позивач зазначив про неоднарозові звернення до відповідача щодо сплати заборгованості та штрафних санкцій (лист № 34 від 15.11.2018, лист № 3 від 22.01.2019, претензія № NP-1203-IR), які останнім були проігноровані.

Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, з огляду на наступне:

- відповідно до державного реєстру юридичних осіб відносно відповідача міститься інформація щодо дати відкриття виконавчого провадження щодо юридичної особи (для незавершених виконавчих проваджень) - 16.10.2018 та 29.03.2019;

- відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" є проміжною компанію, яка не має власного балансу, не має будь-якого майна у власності, материнською компанією та фактичним управителем виступає компанія ЗАТ "Житомирські ласощі";

- у Господарському суді міста Києва існують і інші судові провадження відносно відповідача;

- відповідач має заборгованість перед третіми особами, можливо і перед бюджетом України, враховуючи їх нульовий баланс.

З огляду на наведене, позивач стверджує, що можливо дійти висновку, що:

- відповідач має існуючу заборгованість не лише перед позивачем, а також і перед іншими третіми особами, з урахуванням чого позивач може бути позбавлений можливості стягнення з відповідача заборгованості разом із штрафними санкціями, що порушить права позивача;

- існує імовірність банкрутства відповідача, та з подальшим відкриттям іншої нової компанії, яка забере на себе функції відповідача;

- відповідач знаходиться в скрутному матеріальному становищі та не бажає повертати борг.

Позивач також зазначив, що має підстави вважати, що відповідач намагатиметься зняти кошти з свого розрахункового рахунку, що зробить неможливим виконання рішення суду.

З огляду на наведене, позивач вважає за необхідне забезпечити права позивача шляхом задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в банківських установах, без будь-якого зустрічного забезпечення.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

У даному випадку необхідність вжиття визначених у заяві заходів забезпечення позову обґрунтовується позивачем наявністю двох відкритих виконавчих проваджень щодо відповідача; наявністю у Господарському суді міста Києва інших судових проваджень відносно відповідача; наявністю у відповідача заборгованості перед третіми особами, можливо і перед бюджетом України; імовірністю банкрутства відповідача; значною сумою заборгованості разом із штрафними санкціями у відповідача.

В той же час, саме лише посилання заявника на відповідні обставини (без зазначення та надання доказів на підтвердження відповідних обставин), не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, обов’язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Так, за приписами статей 73, 74, 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

До заяви про забезпечення позову в якості додатку заявником додано лише платіжне доручення про сплату судового збору за подання даної заяви та зазначено, що всі додатки додаються до позовної заяви.

Разом з тим, з переліку додатків, які додані до позовної заяви, вбачається, що на підтвердження відомостей, викладених у заяві про забезпечення позову, позивачем фактично додано роздруківку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відповідача, з якої вбачаються відомості про дати відкриття виконавчого провадження щодо юридичної особи відповідача (для незавершених виконавчих проваджень) - 16.10.2018 та 29.03.2019.

Також, в якості додатків до позовної заяви, додані лист № 34 від 15.11.2018, лист № 3 від 22.01.2019, претензія № NP-1203-IR, з якими позивач звертався до відповідача щодо сплати заборгованості та штрафних санкцій.

Разом з тим, жодні інші докази у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України на підтвердження доводів позивача про те, що у Господарському суді міста Києва наявні інші судові провадження відносно відповідача; що у відповідача наявна заборгованості перед третіми особами та перед бюджетом України; що відповідач є проміжною компанією; що існує реальна імовірність банкрутства відповідача, що матиме наслідком утруднення чи неможливість виконання судового рішення та відновлення прав позивача, останнім до заяви про забезпечення позову не додано.

При цьому суд відзначає, що сам лише факт ненадання відповідачем відповіді на звернення позивача щодо сплати заборгованості та штрафних санкцій, та наявність двох виконавчих проваджень щодо відповідача, за відсутності інших належних та допустимих доказів, не є достатнім для висновку суду, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Таким чином, з огляду на подані позивачем докази, суду не доведено, що невжиття визначеного позивачем заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відтак, подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб та імовірності ускладнення чи унеможливлення виконання рішення господарського суду в разі невжиття відповідного заходу забезпечення позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційне рішення" про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти № б/н від 16.04.2019.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 136, 137, 139, 140, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційне рішення" про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти № б/н від 16.04.2019 відмовити.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання – 25.04.2019 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                              О.В.Гумега