ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року Справа № 915/221/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Коновалової Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (54039, м. Миколаїв, вул. Привільна, 136-Б)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Івеко-Буд» (54028, м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 96/1)

про: стягнення 23 088,36 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Возниця Т.В., довіреність № 75/1263 від 29.12.2018;

від відповідача: Кецкало Р.Р., виконуючий обов'язки директора, наказ № 17-К від 08.04.019;

Суть спору:

07.02.2019 Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Івеко-Буд» грошових коштів у сумі 23088,36 грн, у тому числі: заборгованість за надані послуги з монтажу будівельних конструкцій та вантажів із застосуванням важкої інженерної техніки у сумі 18497,12 грн; пеня за договорами № 205 від 16.11.2018 та № 239 від 19.12.2018 нарахована в сумі 725,93 грн; інфляційні витрати, які складають 1853,34 грн; 3% річних у сумі 90,97 грн; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договорів про надання платних послуг № 205 від 16.11.2018 та № 239 від 19.12.2018; актів виконаних робіт № 5 від 18.12.2018 та № 1 від 28.12.2018; претензії № 75/39 від 14.01.2019; застосування статей 509, 526, 610, 625 Цивільного кодексу України, статей 193, 224, Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань в частині повної та своєчасної оплати за виконані роботи.

Ухвалою суду від 12.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/221/19, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 12.03.2019 о 09 год. 30 хв.; викладено вимоги до позивача; встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

22.02.2019 до суду від позивача надійшла заява № 73/190 від 22.02.2019 на виконання вимог ухвали суду від 12.02.2019.

04.03.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, зауважує на помилки, наявні в розрахунку заборгованості.

11.03.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій заявник уточнив розрахунок сум заявлених до стягнення та просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 23088,36 грн, у тому числі: заборгованість за надані послуги з монтажу будівельних конструкцій та вантажів із застосуванням важкої інженерної техніки у сумі 18497,12 грн; пеня за договорами нарахована в сумі 604,94 грн; інфляційні витрати, які складають 222,34 грн; 3% річних у сумі 45,51 грн; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн.

За результатами судового засідання, проведеного 12.03.2019 судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 11 квітня 2019 року о 09:30.

21.03.2019 до суду від відповідача надійшло заперечення б/н від 19.03.2019 (вх. № 4564/19), за текстом якого заявник повідомив суд про те, що рекомендованим листом від 12.03.2019 позивач надіслав на адресу відповідача рахунки №№97-98 від 12.03.2019. Таким чином, за твердженням відповідача, оскільки до 18.03.2019 товариство з обмеженою відповідальністю «ІВЕКО-БУД» не отримувало рахунки від позивача, відповідачем не було порушено порядок оплати виконаних робіт, передбачений Договорами про надання платних послуг. Відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача сум коштів, визначених позивачем, оскільки заборгованість відсутня, а за відсутності такої немає підстав для застосування штрафних санкцій. На підставі викладеного відповідач просив суд повністю відмовити позивачу в задоволенні позову.

10.04.2019 до суду від позивача надійшла заява № 75/397 від 10.04.2019, у якій заявник повідомив суд, що 12.03.2019 позивачем в черговий раз було направлено листа відповідачу з пропозицією погасити заборгованість. До листа було додано новостворені рахунки, тому як попередні, надані разом з актом виконаних робіт датовані ще 2018 роком. Крім того, позивач зазначив, що станом на 10.04.2019 заборгованість не погашена, у зв'язку з чим просив задовольнити позов в повному обсязі.

У судовому засіданні 11.04.2019 відповідач повідомив суд про отримання рахунків від позивача та здійснення оплати за вказаними рахунками в повному обсязі. За результатами проведеного судового засідання, суд дозволив учасникам справи подати додаткові докази, о стосуються сплати відповідачем заборгованості та оголосив перерву в судовому засіданні до 15.04.2019.

15.04.2019 до суду від позивача надійшло клопотання № 75/400 від 12.04.2019, у якому заявник надав суду деталізацію суми позовних вимог.

Станом на момент проведення судового засідання інших заяв, як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

В судове засідання 15.04.2019 з'явилися повноважні представники обох сторін, яких суд заслухав.

Представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи платіжного доручення № 4496 від 08.04.2018 (клопотання б/н від 15.04.2019 (вх. № 5972/19)) про сплату боргу. Крім того, представник підтримав правову позицію, викладену в письмових заявах відповідача по суті справи, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача підтвердив здійснення оплати відповідачем суми основного боргу, зазначив, що в цій частині між сторонами не залишилося спірних питань. Разом з тим, представник позивача підтвердив актуальність позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат, 3% річних, за Договорами № 205 від 16.11.2018 та № 239 від 19.12.2018.

Відповідно до змісту статей 195, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд 15.04.2019 за результатами розгляду даної справи проголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2018 року між Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області, як виконавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю «ІВЕКО-БУД», як замовником, був укладений договір про надання платних послуг № 205 (далі - Договір № 205), відповідно до предмету якого замовник доручає, а виконавець приймає зобов'язання у виконанні робіт з монтажу будівельних конструкцій та вантажів із застосуванням важкої інженерної техніки. Підставою для виконання даних робіт є письмове звернення замовника із зазначенням дати, місця та виду необхідної до залучення техніки (заявка).

За умовами наведеного договору:

- ціна договору складає 50867,08 грн, в т.ч. ПДВ - 8477,85 грн, відповідно калькуляції, яка є невід'ємною частиною договору (п. 3.1 Договору № 205);

- оплата виконаних робіт проводиться в національній грошовій одиниці України шляхом перерахування коштів з рахунку замовника на рахунок виконавця (п. 3.4 Договору № 205);

- оплата робіт здійснюється частинами по закінченню кожних 5 робочих днів після підписання акту виконаних робіт, відповідно до рахунку, виставленого виконавцем, протягом 5 робочих (днем виставлення рахунку вважається день одержання замовником рахунку, в тому числі з використанням факсимільного зв'язку) (п. 3.5 Договору № 205);

- за виконання чи неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність, передбачену діючим законодавством України (п. 5.1 Договору № 205);

- у випадку порушення строку оплати послуг, на вимогу виконавця, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 5.4 Договору № 205);

- цей договір набуває чинності з 19.11.2018 та діє до 18.12.2018, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 6.1 Договору № 205).

Договір підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Крім того, 19 грудня 2018 року між Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області, як виконавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю «ІВЕКО-БУД», як замовником, був укладений договір про надання платних послуг № 239 (далі - Договір № 239), відповідно до предмету якого замовник доручає, а виконавець приймає зобов'язання у виконанні робіт з монтажу будівельних конструкцій та вантажів із застосуванням важкої інженерної техніки. Підставою для виконання даних робіт є письмове звернення замовника із зазначенням дати, місця та виду необхідної до залучення техніки (заявка).

За умовами наведеного договору:

- ціна договору складає 18497,12 грн, в т.ч. ПДВ - 3082,85 грн, відповідно калькуляції, яка є невід'ємною частиною договору (п. 3.1 Договору № 239);

- оплата виконаних робіт проводиться в національній грошовій одиниці України шляхом перерахування коштів з рахунку замовника на рахунок виконавця (п. 3.4 Договору № 239);

- оплата робіт здійснюється після підписання акту виконаних робіт, відповідно до рахунку, виставленого виконавцем, протягом 5 робочих днів (днем виставлення рахунку вважається день одержання замовником рахунку, в тому числі з використанням факсимільного зв'язку) (п. 3.5 Договору № 239);

- за виконання чи неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність, передбачену діючим законодавством України (п. 5.1 Договору № 239);

- у випадку порушення строку оплати послуг, на вимогу виконавця, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 5.4 Договору № 239);

- цей договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2018, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 6.1 Договору № 239).

Договір підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як виконавця, до відповідача, як замовника, щодо стягнення з останнього боргу за виконані роботи з монтажу будівельних конструкцій та вантажів із застосуванням важкої інженерної техніки, пені, інфляційних витрат та відсотків річних внаслідок порушення останнім взятих на себе договірних зобов'язань щодо повної та вчасної оплати виконаних робіт.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать про таке.

На виконання умов Договору № 205 виконавцем були виконані роботи з монтажу будівельних конструкцій та вантажів із застосуванням важкої інженерної техніки, про що сторонами складено та підписано без будь-яких зауважень та заперечень акт виконаних робіт № 5 від 18.12.2018. Відповідно до вказаного акту загальна вартість послуг за період з 17 грудня по 18 грудня 2018 року складає 4624,28 грн, в т.ч. ПДВ - 770,71 грн.

На виконання умов Договору № 239 виконавцем були виконані роботи з монтажу будівельних конструкцій та вантажів із застосуванням важкої інженерної техніки, про що сторонами складено та підписано без будь-яких зауважень та заперечень акт виконаних робіт № 1 від 28.12.2018. Відповідно до вказаного акту загальна вартість послуг за період з 19 грудня по 28 грудня 2018 року (6 робочих днів) складає 13872,84 грн, в т.ч. ПДВ - 2312,14 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 14.01.2019 позивач оформив та скерував відповідачу претензію № 75/39, в якій запропонував у строк до 16.01.2019 погасити наявну заборгованість (загальна сума заборгованості по обох договорах - 18497,12 грн).

Цю претензію відповідач отримав 14.01.2019, разом із тим, залишив без належного реагування.

Судом взято до уваги доводи відповідача про ненадання позивачем рахунку, що, з позиції останнього, свідчить про недотримання позивачем порядку оплати робіт та відсутність з боку відповідача порушення обов'язку щодо оплати робіт.

Однак суд відхиляє зазначені доводи, у зв'язку з таким.

З урахуванням заперечень відповідача, до обставин, що мають значення для вирішення даної справи про стягнення заборгованості за надані послуги, належить підтвердження або спростування факту виконання робіт, який породжує обов'язок замовника оплатити надані послуги.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої ним у постанові від 21.02.2018 у справі №910/5226/17 належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документу, визначеним Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки ним не фіксується господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Форма рахунку-фактури не належить до типових форм, що затверджуються Держкомстатом. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає лише виставлення певної суми для оплати покупцю, а сам факт поставки має бути підтверджений видатковою накладною. Зазначена позиція викладена також в листах Міністерства фінансів України № 31-34000-20-23/25136 від 27.11.2006, № 31-08410-07-27/13794 від 30.05.2011.

За такого, акти виконаних робіт № 5 від 18.12.2018 та № 1 від 28.12.2018, які підписані обома сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, і які містять передбачені законом обов'язкові реквізити первинного документу, фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

Суд наголошує, що наведені доводи відповідача не спростовують факту прийняття виконаних робіт за наведеними актами № 5 від 18.12.2018 та № 1 від 28.12.2018 та його обов'язку сплатити кошти за надані послуги по закінченню 5 робочих днів після підписання цих актів.

За даними позивача, відповідач зобов'язання щодо оплати наданих послуг не виконав, чим порушив договірні зобов'язання.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як свідчать матеріали справи, розрахунок заявлених позивачем до стягнення сум основної заборгованості відповідачем не спростовано.

В спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства, в зв'язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Водночас, з наданого відповідачем платіжного доручення № 4496 від 08.04.2019 вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «ІВЕКО-БУД», в період розгляду даної справи, здійснило оплату за надані позивачем послуги в сумі 18497,12 грн.

Позивачем підтверджено факт надходження коштів в рахунок сплати основної заборгованості за договорами № 205 від 16.11.2018 та № 239 від 19.12.2018.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем погашено заявлені позивачем за даним позовом до стягнення суми основної заборгованості, між сторонами в цій частині не залишилось спірних питань по суті спору.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи фактичне погашення суми основного боргу після відкриття провадження у справі, предмет спору в цій частині відсутній, тому провадження у справі по стягненню основного боргу з відповідача підлягає закриттю на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім основного боргу, позивача нарахував та просить стягнути з відповідача:

- пеню за Договором № 205 - 195,58 грн;

- інфляційні витрати за Договором № 205 - 83,61 грн;

- 3 % річних по Договору № 205 - 11,37 грн;

- пеню за Договором № 239 - 409,36 грн;

- інфляційні витрати за Договором № 239 - 138,73 грн;

- 3 % річних по Договору № 239 - 43,14 грн.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення сум пені, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

На підставі статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Відповідно до п. 5.4 Договору № 205 від 16.11.2018, у випадку порушення строку оплати послуг, на вимогу виконавця, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що нарахування позивача пені за Договором № 205 від 16.11.2018 в розмірі 195,58 грн здійснені з допущенням помилок.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені за Договором № 205 від 16.11.2018 за період з 27.12.2018 по 07.02.2019 є 196,12 грн.

Водночас, беручи до уваги те, що суд не може вийти за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України), з відповідача належить стягнути суму пені за Договором № 205 від 16.11.2018, в розмірі, який був заявлений позивачем, - 195,58 грн.

Відповідно до п. 5.4 Договору № 239 від 19.12.2018, у випадку порушення строку оплати послуг, на вимогу виконавця, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що нарахування позивача пені за Договором № 239 від 19.12.2018 в розмірі 409,36 грн здійснені з допущенням помилок.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені за Договором № 239 від 19.12.2018 за період з 09.01.2019 по 07.02.2019 є 410,48 грн.

Водночас, беручи до уваги те, що суд не може вийти за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України), з відповідача належить стягнути суму пені за Договором № 239 від 19.12.2018, в розмірі, який був заявлений позивачем, - 409,48 грн.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов'язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв'язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Водночас, перевіривши розрахунки позивача в частині нарахування інфляційних втрат в розмірі, який заявляє позивач, суд встановив, що нарахування позивача здійснені з допущенням помилок.

Так, судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат за Договором № 205 від 16.11.2018 позивачем здійснено за період з грудня 2018 року по січень 2019 року. Розрахунок інфляційних втрат за Договором № 239 від 19.12.2018 позивачем здійснено за період січня 2019 року.

Разом із тим, відповідно до абз. 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, при розрахунку розміру інфляційних витрат за Договором № 205 від 16.11.2018 позивачем помилково включено до періоду, за який здійснено розрахунок інфляції, грудень 2018 року, оскільки лише 26.12.2018 відповідачем мав бути здійснений платіж за договором.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних витрат за Договором № 205 від 16.11.2018 за січень 2019 за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат за вищевказаний період до стягнення з відповідача є 46,24 грн.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача інфляційних витрат за Договором № 205 від 16.11.2018 в сумі 37,37 грн.

При розрахунку розміру інфляційних втрат за Договором № 239 від 19.12.2018 позивачем помилково включено до періоду, за який здійснено розрахунок інфляції, січень 2019 року, оскільки лише 08.01.2019 відповідачем мав бути здійснений платіж за договором.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача інфляційних витрат за Договором № 239 від 19.12.2018 в повному обсязі.

Позивачем, також, нараховано відповідачу 3% річних.

Суд, перевірив розрахунок 3% річних за Договором № 205 від 16.11.2018 та за Договором № 239 від 19.12.2018, наданий позивачем та дійшов висновку, що нарахування позивача здійснені з допущенням помилок.

Судом здійснено перерахунок розміру 3% річних за Договором № 205 від 16.11.2018 за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування 3% річних за період з 27.12.2018 по 07.02.2019 є 16,34 грн.

Водночас, беручи до уваги те, що суд не може вийти за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України), з відповідача належить стягнути суму 3% річних за Договором № 205 від 16.11.2018, в розмірі, який був заявлений позивачем, - 11,37 грн.

Судом здійснено перерахунок розміру 3% річних за Договором № 239 від 19.12.2018 за допомогою програми Законодавство та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування 3% річних за період з 09.01.2019 по 07.02.2019 є 34,20 грн

Водночас, беручи до уваги те, що суд не може вийти за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України), з відповідача належить стягнути суму 3% річних за Договором № 239 від 19.12.2018, в розмірі, який був заявлений позивачем, - 34,14 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та закриття провадження у справі за відсутності предмета спору, у зв'язку погашенням відповідачем заявлених за даним позовом до стягнення сум основної заборгованості після відкриття провадження у справі, з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру правомірно заявлених позовних вимог) 1903,71 грн ((19193,81 / 19369,91) * 100 %= 99,10 %; 99,10 % * 1921,00 = 1903,71) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 129, 219, 220, 231 (п. 2 ч. 1), 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі № 915/221/19 в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Івеко-Буд»: основної заборгованості за Договором № 205 від 16.11.2018 в сумі 4624,28 грн; основної заборгованості за Договором № 239 від 19.12.2018 в сумі 13872,84 грн.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Івеко-Буд» (54028, м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 96/1; ідентифікаційний код 39295837) на користь Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (54039, м. Миколаїв, вул. Привільна, 136-Б; ідентифікаційний код 38169500) пеню: відповідно до Договору № 205 від 16.11.2018 в сумі 195,58 грн, відповідно до Договору № 239 від 19.12.2018 в сумі 409,36 грн.; 3 % річних: відповідно до Договору № 205 від 16.11.2018 в сумі 11,37 грн, відповідно до Договору № 239 від 19.12.2018 в сумі 34,14 грн; інфляційні втрати: відповідно до Договору № 205 від 16.11.2018 в сумі 46,24 грн та 1903,71 грн судового збору.

4. В решті позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат позивачу відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області (54039, м. Миколаїв, вул. Привільна, 136-Б; ідентифікаційний код 38169500);

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Івеко-Буд» (54028, м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 96/1; ідентифікаційний код 39295837).

Повне рішення складено та підписано 22.04.2019.

Суддя О.Г. Смородінова