ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. Справа№ 920/1030/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Зубець Л.П.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників:

від позивача: Поліщук В.О. довіреність № 14-16 від 16.01.19

від відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання"

на рішення Господарського суду Сумської області від 07.02.2019

у справі №920/1030/18 (суддя С.В. Заєць)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна

акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Сумське

машинобудівне науково-виробниче об'єднання"

про стягнення 10487 грн. 88 коп.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду звернулось ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" 10487 грн. 88 коп. , з яких 4 099 грн. 32 коп. сума основного боргу, 3025 грн. 64 коп. - пеня, 401 грн.32 коп. - 3% річних та 2961 грн. 60 коп. інфляційні втрати, за неналежне виконання договірних зобов'язання за Договором купівлі-продажу природного газу від 25.12.2014 № 3285/15-РО-29.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 07.02.2019 року по справі №920/1030/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" на користь Публічного акціонерного товариства " Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг в сумі 4099,32 грн., 3 % річних в сумі 401,32 грн., інфляційні втрати в сумі 2961,60 грн., пеню в сумі 3025,64 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 07.02.2019 року по справі №920/1030/18 в частині стягнення Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" 4885,47 грн., що складається з 2203,2 грн. пені, 121,99 грн. 3 % річних та 2560,28 грн. інфляційних нарахувань.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2019 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Зубець Л.П., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2019р. у справі № 920/1030/19 відкрита апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 10.04.2019

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував та просить суд відмовити в її задоволенні.

10.04.2019р. представник відповідача у судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

25.12.2014 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання"(покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 3285/15-РО-29 далі Договір.

На виконання умов Договору позивач за період з січня 2015 року по грудень 2015 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 80153,11грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним договірні зобов'язання виконані в повному обсязі, однак відповідач свого обов'язку щодо оплати за отриманий природний газ у строк визначений договором не виконав, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору, що спричинило виникнення заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 4099,32 грн.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов'язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно вимог статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною першою статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 1 частини першої статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач зазначає, що що сторонами в договорі обумовлений порядок зарахування сплачуваних грошових коштів, зокрема в п. 6.2 Договору сторонами досягнуто домовленість проте, що у випадку наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. В п. 6.4. Договору сторони встановили, що у разі виникнення заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем:

1) У першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання;

2) У другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки, річних, пені та штрафи;

3) У третю чергу погашається сума боргу.

Враховуючи вищезазначене, факт отримання відповідачем від позивача природного газу підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копіями актів приймання-передачі природного газу за період з січня по грудень 2015 року, у зв'язку з чим його заборгованість перед позивачем складає 4099,32 грн., що не заперечується відповідачем, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 4099, 32 грн. заборгованості за отриманий природний газ суд є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, заявлений борг відповідачем визнається.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3025 грн. 64 коп. - пені, 401 грн.32 коп. - 3% річних та 2961 грн. 60 коп. інфляційних втрат, нарахованих за неналежне виконання договірних зобов'язання за Договором купівлі-продажу природного газу від 25.12.2014 № 3285/15-РО-29, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що станом на день набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" мало заборгованість перед позивачем за придбаний за договором № 3285/15-РО-29 від 25.12.2014р. газ, що було використано на виробництво теплової енергії, в силу вимог зазначеного Закону вимоги позивача про стягнення з відповідача санкцій з суми зобов'язань були виконані ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" в повному обсязі до 30.11.2016р..

Відповідачем не спростовано та не надано суду доказів не сплати ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" санкцій за неналежне виконання договірних зобов'язань, з врахуванням вищезазначених положень договору щодо черговості погашення зобов'язань, таким чином колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення основного боргу в сумі 4 099,32 грн.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Сумської області від 07.02.2019 року у справі № 920/1030/18 слід змінити.

Керуючись ст. 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 07.02.2019 у справі № 920/1030/18 змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції:

«Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 099,32 грн. основного боргу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.»

3. Доручити Господарському суду Сумської області видати накази.

4. Матеріали справи № 920/1030/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 24.04.2019р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Н.Ф. Калатай

Л.П. Зубець