ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2019 р. Справа №914/4176/14

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Орищин Г.В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (надалі Тернопільський МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області) за №30/61775/06 від 29.12.2018 (вх. № ЗАГС 01-05/30/19 від 02.01.2019)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.12.2018, (суддя Мазовіта А.Б.) винесену за результатами розгляду скарги приватного підприємства Продсервіс Україна 2012 на бездіяльність державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області

у справі №914/4176/14

за позовом: приватного підприємства Продсервіс Україна 2012, м. Київ

до відповідача-1: приватного підприємства Оптторгресурс, м. Вишневе, Києво-Святошинський р-н, Київська обл.,

до відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю Ресурс Лімітед, м. Тернопіль

про стягнення 1 538 258,55 грн збитків та 153 825,85 грн штрафу

за участю учасників справи:

від позивача: ОСОБА_2 керівник

від відповідача-1: не зявився

від відповідача-2: ОСОБА_3 адвокат (ордер ЛВ № 155320 від 25.03.2019)

від ДВС: ОСОБА_4 державний виконавець (довіреність б/н від 25.03.2019)

ВСТАНОВИВ:

16.11.2018 на розгляд Господарського суду Львівської області від ПП «Продсервіс Україна 2012» надійшла скарга на бездіяльність державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Ухвалою Господарського Львівської області від 10.12.2018 у справі №914/4176/14 частково задоволено скаргу ПП «Продсервіс Україна 2012», визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо виконання наказу Господарського суду Львівської області від 28.05.2018 у справі №914/4176/14 про стягнення з ОСОБА_5 «Ресурс Лімітед» на користь ПП «Продсервіс Україна 2012» 1 538 258,55 грн збитків, 30 765,48 грн судового збору та 8 050,99 грн витрат, повязаних з проведенням експертизи; зобовязано державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області усунути порушення та здійснити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на виконання наказу Господарського суду Львівської області від 28.05.2018 у справі №914/4176/14 про стягнення з ОСОБА_5 «Ресурс Лімітед» на користь ПП «Продсервіс Україна 2012» 1 538 258,55 грн збитків, 30 765,48 грн судового збору та 8 050,99 грн витрат, повязаних з проведенням експертизи.

Приймаючи судове рішення, судом першої інстанції встановлено, що незважаючи на невиконання боржником рішення суду самостійно, державним виконавцем не було накладено арешту на майно боржника, не вжито своєчасно належних та достатніх заходів щодо розшуку майна боржника, перевірки його майнового стану і т.п., державним виконавцем не було вжито передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів та дій, спрямованих на реальне виконання судового рішення, в звязку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги. Проте, враховуючи, що господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця, суд задовольнив частково скаргу ПП «Продсервіс Україна 2012» шляхом визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області та зобовязав державного виконавця здійснити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на виконання наказу Господарського суду Львівської області від 28.05.2018 у справі №914/4176/14.

Не погоджуючись з даною ухвалою, Тернопільським МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області подано апеляційну скаргу, в якій скаржник вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, відтак, винесено незаконне судове рішення, просить його скасувати, прийняти нове судове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні скарги ПП «Продсервіс Україна 2012». Зокрема, скаржник заперечує бездіяльність в діях державного виконавця, при цьому стверджує, що при виконанні даного наказу ним в повній мірі систематично вчинялися всі необхідні та достатні дії в межах своїх повноважень з метою виконання рішення суду. На підтвердження своїх доводів долучив до апеляційної скарги матеріали виконавчого провадження у 4-х томах. Щодо не подання таких доказів до суду першої інстанції, то апелянт зазначив, що ухвали суду були надіслані на його адресу із запізненням, відповідно змоги подати відзив на скаргу стягувача та надати пояснення він не мав.

Скаржник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Позивач в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/1426/19 від 04.03.2019). Ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою, відтак просить суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач-1 відзиву на апеляційну скаргу не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач-2 відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судовому засіданні представник доводи апеляційної скарги підтримала, вважає, що державним виконавцем вчиняються усі необхідні дії у відповідності до норм чинного законодавства, відтак просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 у справі №914/4176/14 позов задоволено повністю, стягнуто з ПП «Оптторгресурс» на користь ПП «Продсервіс Україна 2012» 153 825,85 грн штрафу, 3076,21 грн судового збору та 805,01 грн витрат, повязаних з проведенням експертизи; стягнуто з ОСОБА_5 «Ресурс Лімітед» на користь ПП «Продсервіс Україна 2012» 1 538 258,55 грн збитків, 30765,48 грн судового збору та 8050,99 грн витрат, повязаних з проведенням експертизи (а.с. 157-165 том І).

На примусове виконання рішення, судом були видані відповідні накази (а.с. 177-178 том VIII).

Ухвалами Господарського суду Львівської області від 23.12.2015 та від 03.10.2016 відмовлено ТОВ «Ресурс Лімітед» у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 12.05.2015 (а.с. 59-75 том Х, а.с. 98-106 том ХІ).

Звертаючись до суду із скаргою на дії органу ДВС, позивач стверджує, що незважаючи на предявлення наказу про стягнення з ОСОБА_5 «Ресурс Лімітед» на користь ПП «Продсервіс Україна 2012» 1 538 258,55 грн збитків, 30 765,48 грн судового збору та 8 050,99 грн. витрат повязаних з проведенням експертизи до виконання, відкриття 03.06.2015 виконавчого провадження, рішення суду залишається невиконаним впродовж майже трьох років, оскільки державним виконавцем не було вчинено належних дій та заходів щодо виконання рішення.

З метою отримання інформації, стягувач звернувся до Тернопільського МВ ДВС із запитом про стан виконавчого провадження. Листом від 12.10.2018 №77/09-60-3.1 ГТУЮ у Тернопільській області повідомило скаржника про вчинені виконавчі дії щодо виконання рішення Господарського суду Львівської області (а.с. 14-17 том ХІІ). Проте, на думку стягувача, зі змісту одержаного листа не вбачається, що державним виконавцем вчиняються реальні заходи, спрямовані на виконання рішення суду.

Зокрема, ПП «Продсервіс Україна 2012» зазначає, що державний виконавець не звернув стягнення на належне боржнику приміщення по бульв. Т. Шевченка, 23 у м. Тернополі, не звернув стягнення на кошти, витрачені боржником на реконструкцію належного йому приміщення по бульв. Т. Шевченка, 23 у м. Тернополі, яка була розпочата через 3 місяці після відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не обмежив право користування майном боржника, не опечатав його та не вилучив із передачею на зберігання стягувачу, державний виконавець не звернув стягнення на кошти, що надходять боржнику від оренди власного приміщення.

Наведені обставини стали підставою для звернення ПП «Продсервіс Україна 2012» із скаргою до суду, відповідно до якої просить визнати бездіяльність державного виконавця Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області при виконання наказу Господарського суду Львівської області від 28.05.2015 у справі №914/4176/14 неправомірною, зобовязати державного виконавця Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області усунути вказані в скарзі порушення Закону України «Про виконавче провадження» шляхом звернення стягнення на майно боржника, розташоване за адресою: бульвар Т. Шевченка, 23, м. Тернопіль; до визначення вартості вказаного майна і його примусової реалізації, обмежити право боржника користуватися цим майном, шляхом його опечатування та вилучення із передачею на зберігання стягувачу ПП «Продсервіс Україна 2012», про що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», винести відповідну постанову.

В свою чергу відповідач-2 (боржник) проти задоволення скарги заперечує, вважає її безпідставною та необґрунтованою. При цьому стверджує, що будь-яких перешкод по примусовому виконанню судового рішення зі сторони боржника не здійснюються. А державний виконавець при примусовому виконанні рішення суду діє у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження».

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Статтею 1291 Конституції України визначено, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами ч. 1 ст. 326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на день відкриття виконавчого провадження), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції ухвалами суду від 19.11.2018 та 29.11.2018 було зобовязано Тернопільське МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області зявитися в судові засідання та надати суду матеріали виконавчого провадження (а.с. 10-11, 49-50 том ХІІ).

Проте, Тернопільським МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області вимоги вказаних ухвал виконані не були. Явку уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, матеріали виконавчого провадження в суд першої інстанції не подав.

Долучаючи до апеляційної скарги матеріали виконавчого провадження в 4-х томах, скаржником зазначено, що ухвали суду першої інстанції були передані за резолюцією начальника відділу безпосередньо виконавцю із запізненням, відповідно змоги виконати вимоги ухвал суду державний виконавець не мав.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з повідомлення про вручення поштової кореспонденції суду, вищевказані ухвали суду першої інстанції від 19.11.2018 та від 29.11.2018 були отримані Тернопільським МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області вчасно, а саме 26.11.2018 та 04.12.2018 відповідно (а.с. 52, 55 том ХІІ).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи Тернопільським МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області на адресу суду було подано клопотання від 03.12.2018 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 59, 62 том ХІІ).

Тобто, скаржник був обізнаний та належним чином повідомлений про розгляд в господарському суді першої інстанції скарги ПП «Продсервіс Україна 2012» на дії органу ДВС. Отже, невиконання органом ДВС вимог ухвал суду, зумовлено суб'єктивними причинами, залежало лише від власної волі самого апелянта.

Відповідно до вимог ст. 74 ГПК України скаржником не було доведено поважних причин неподання ним витребуваних судом документів.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов'язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Господарським судом при прийнятті ухвали було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції. Не з'явлення державного виконавця у судові засідання (про проведення яких він повідомлявся) з власної волі, без обґрунтування причин неможливості такої відсутності, не може свідчити про недотримання чи порушення судом вказаного принципу.

Враховуючи, що Тернопільський МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги в суді першої інстанції, відтак міг подати свої заперечення, а також реалізувати своє право на подачу відзиву, витребуваних матеріалів виконавчого провадження та забезпечити явку уповноваженого представника в судові засідання, оскільки, як встановлено вище, неподання скаржником таких документів залежало виключно від його волевиявлення.

В звязку з чим, інформацію про виконавче провадження судом одержано з Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України, веб-сайт: https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors (а.с. 81-84 том ХІІ).

Частина 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Так згідно одержаної інформації, судом першої інстанції встановлено:

28.05.2015 державним виконавцем Мелихом А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області;

09.06.2015 державним виконавцем Мелихом А.І. винесено постанову про арешт майна боржника, однак вказана постанова була скасована без затвердження з відміткою «помилка виконавця»;

12.06.2015 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника (щодо грошових коштів, які знаходять у боржника та розміщені на рахунку 6, відкритому в АБ «Укргазбанк») та 03.11.2015 постанову про стягнення виконавчого збору;

01.02.2016 державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні;

15.04.2016 виконавче провадження ВП №4773447 було передано до Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, а 26.04.2016 прийняте до виконання головним державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області ОСОБА_4;

10.11.2017 та 16.11.2017 головним державним виконавцем Пуршегою І.В. винесено постанови про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні;

08.10.2018 головним державним виконавцем Пуршегою І.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові кошти, що надходять згідно договору оренди від 15.08.2015 від орендаря ОСОБА_5 «Ресторан Україна», а також на всі інші відкриті рахунки, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Інші відомості про вжиті державним виконавцем заходи, проведені виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення суду, в Автоматизованій системі виконавчого провадження Міністерства юстиції України відсутні.

З інформації, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого Міністерства юстиції України, судом встановлено, що 03.06.2015 державним виконавцем Мелихом А.І. Другого відділу ДВС Тернопільського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №47734471, якою, зокрема, відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Львівської області від 28.05.2015 №914/4176/14 про стягнення з ТОВ «Ресурс Лімітед» на користь ПП «Продсервіс Україна 2012» 1 538 258,55 грн збитків, 30 765,48 грн судового збору та 8 050,99 грн витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду 10.06.2015.

У встановлений державним виконавцем строк, рішення суду самостійно виконано боржником не було.

Згідно ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на 03.06.2015), постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

З наявного в матеріалах справи витягу з відомостей про виконавче провадження ВП №47734471 судом першої інстанції також було встановлено, що 03.06.2015 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме/нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_5 «Ресурс Лімітед» у межах суми звернення стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу.

Попри це, згідно примітки у відомостях про виконавче провадження ВП №47734471, постанова про накладення арешту майна боржника була скасована 09.06.2015 у звязку з помилкою державного виконавця. Відтак, наведене свідчить про те, що незважаючи на невиконання боржником рішення суду в самостійному порядку, державним виконавцем не було винесено постанови про арешт на майно боржника. Доказів протилежного органом державної виконавчої служби представлено суду не було.

У відповідності до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на 10.08.2017), про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Так, згідно п. 10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Відповідно до п. 2-4 Розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затв. наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 (Положення) у редакції, станом на 10.08.2017), виконавцем до Системи обов'язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. До Системи в обов'язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії. Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії. У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення. Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

З наведеного слідує, що Система спрямована на зберігання документів виконавчого провадження, які приймаються державним виконавцем в процесі виконання судового рішення в електронному вигляді та надання сторонам виконавчого провадження повної інформації про хід виконавчого провадження, виконавче провадження (шляхом надання доступу до інформації, що міститься в Системі).

У наявному в матеріалах справи листі ГТУЮ у Тернопільській області від 12.10.2018 №77/09-60-3.1, останнім зазначається про те, що 10.08.2017 державним виконавцем описано нежитлове приміщення за адресою: бульвар Т. Шевченка, 23 у м. Тернополі, доступ до якого надано боржником; про опис та арешт майна боржника державним виконавцем складено відповідну постанову, копії якої направлено боржнику для виконання та стягувачеві для відома; зберігачем майна призначено керівника юридичної особи боржника ОСОБА_6, у звязку з цим, опечатування майна не проводилося.

Проте, вищевикладене у листі ГТУЮ у Тернопільській області не знаходить свого документального підтвердження, оскільки в Автоматизованій системі виконавчого Міністерства юстиції України відсутня інформація про те, що у межах ВП №47734471 виносилася постанова про опис та арешт майна боржника. Більше того, зі змісту скарги вбачається, що ні постанова, ні повідомлення про проведення опису майна боржника, стягувачем від органу ДВС не отримувалися.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується про обґрунтованість покликань скаржника на невиконання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо звернення стягнення на майно боржника, шляхом накладення арешту.

Щодо посилань позивача на те, що державний виконавець не обмежив право користування майном боржника, його не опечатав та не вилучив із передачею на зберігання стягувачу, суд зазначає, що навіть у випадку винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, прийняття рішення про обмеження права користування боржником майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам, є правом, а не обов'язком державного виконавця в силу приписів п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вказані посилання на переконання суду, є безпідставними.

Твердження стягувача про те, що державним виконавцем не звернуто стягнення на кошти, витрачені боржником на реконструкцію належного йому приміщення по бульв. Т. Шевченка, 23 у м. Тернополі, яка була розпочата через 3 місяці після відкриття виконавчого провадження, то такі, на думку суду, є необґрунтованими, оскільки стягувачем не надано суду жодних доказів того, що у приміщенні (належного боржнику) здійснена та закінчена у встановленому законом порядку реконструкція та/або доказів наявності у боржника джерел фінансування, окрім тих, на які державним виконавцем був накладений арешт, а також доказів того, що державний виконавець мав можливість дізнатися про існування вказаних обставин у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», однак необхідних дій (заходів) не вчинив.

Як встановлено судом, 08.10.2018 головним державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області було винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові кошти, що надходять згідно договору оренди від 15.08.2015 від орендаря ОСОБА_5 «Ресторан Україна», накладено арешт на всі інші відкриті рахунки, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ТОВ «Ресурс Лімітед» у межах суми щомісячного доходу 10 000,00 грн. Тобто, звернення стягнення державним виконавцем на оренду плату відбулося у розмірі, встановленому у вказаному вище договорі оренди, відповідно доводи скаржника в цій частині є безпідставними.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 названого Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, положеннями п. 1, 3, 6, 7, 14, 16, 18, 18, 21, 22 ч. 3 ст. 18 Закону визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Також, ч. 5 ст. 18 Закону передбачено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Крім цього, приписами ч. 8 ст. 48 Закону визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно листа ГТУЮ у Тернопільській області від 12.10.2018 №77/09-60-3.1, з отриманих відповідей з ДФС державному виконавцеві повідомлено, що нові рахунки боржником не відкривалися, при цьому, остання відповідь датована ще 24.05.2017.

З наведеного вбачається, що протягом тривалого часу (починаючи з 25.05.2017 і закінчуючи днем розгляду скарги) державним виконавцем не було вчинено жодних дій для перевірки майнового стану боржника, зокрема, виявлення грошових коштів та майна боржника, шляхом подання відповідних запитів, одержання витягів з реєстрів та ін.

В Автоматизованій системі виконавчого провадження Міністерства юстиції України, інформація щодо вчинення державним виконавцем зазначених вище дій відсутня.

Також, у листі від 12.10.2018 №77/09-60-3.1 ГТУЮ у Тернопільській області зазначає, що у звязку з тим, що технічна документація нібито арештованого майна не відповідає реальному плануванню та площі приміщення, державний виконавець звернувся до МБІТІ з листом від 24.07.2017. Проте, незважаючи на тривалу відсутність відповіді про розгляд вказаного листа, державним виконавцем (як свідчить сам зміст даного листа) не вжито жодних заходів щодо виготовлення технічної документації.

У справі «Новоселецький проти України» (заява №47148/99) Європейський Суд з прав людини відзначив, що коли питання суспільної користі виникає у справі, державні органи влади повинні реагувати належним чином, правильно та з великою відповідальністю. Якщо відповідно до положень статті 1 Протоколу №1 держава зобов'язана вжити заходи у вигляді розслідування, то останнє повинно бути проведене об'єктивно, у розумні строки і неупереджено. Суд нагадує, що мінімальний та ефективний критерій розслідування залежить від обставин справи, які оцінюються на основі сукупності фактів та беруться до уваги разом з реальною роботою, проведеною при розслідуванні (п.п. 102-103).

При цьому хоча у справі «Новоселецький проти України» мова йшла про розслідування злочину, аналогічні принципи та підходи потрібно застосувати і в цій справі. Адже саме на державу покладається обовязок забезпечити ефективне виконання судових рішень або, принаймні, вчинити всі необхідні та достатні дії з метою такого виконання. Отже, в силу зазначеного на державного виконавця покладався обовязок вжити відповідних заходів з примусового виконання рішення суду обєктивно, у розумні строки, неупереджено, вчиняючи реальні дії. Суд наголошує, що мова в цьому контексті йде не стільки про фактичне виконання судового рішення, а скільки про вжиття всіх належних та ефективних заходів з метою такого виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У справі «Жовнер проти України», заява No 56848/00, рішення від 29.06.2004, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдючи шкоди одній із сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby c. Grece) від 19.03.1997.

Незважаючи на невиконання боржником рішення суду самостійно, державним виконавцем не було накладено арешту на майно боржника, не вжито своєчасно належних та достатніх заходів щодо розшуку майна боржника, перевірки його майнового стану і т.п., державним виконавцем не було вжито передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів та дій, спрямованих на реальне виконання судового рішення, суд вважає доводи скаржника, викладені в скарзі обґрунтованими.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 343 ГПУ України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Проте, господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скарга підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Тернопільського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та зобовязання державного виконавця здійснити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на виконання наказу Господарського суду Львівської області від 28.05.2018 у справі №914/4176/14.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи судове рішення про часткове задоволення скарги на дії органу ДВС, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв судове рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені у скарзі, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу позивачем належними та допустимими доказами підтверджено свої доводи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. В задоволенні апеляційної скарги відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.12.2018 у справі № 914/4176/14 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.В. Орищин

ОСОБА_1