ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 Справа № 917/1440/18

м.Полтава

За позовною заявою Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м.Горішні Плавні", вул. Молодіжна, 8, м.Горішні Плавні, Полтавська область, 39801

до Фізичної особи - підприємця Кобік Артура Вікторовича, АДРЕСА_1

про стягнення 211094,59грн.

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Рожко О.П.

Представники:

від позивача: Рубан Н.Б.

від відповідача: не з'явився

Обставини справи: Комунальне виробниче підприємство "Теплоенерго" м.Горішні Плавні" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Кобік Артура Вікторовича про стягнення 211 094,59 грн., у т.ч.: 71733,97грн. - сума основного боргу за Договором №757 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 21.04.2010р., 3% річних у розмірі - 4400,75грн., інфляційні нарахування у розмірі 12283,91грн. та 122675,96 грн. - пені, нарахованих за неналежне виконання грошових зобов'язань за договором.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.11.2018 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Засідання призначено на 20.12.2018р.

19.12.2018р. за вхід. №11883 від відповідача надійшов відзив. Відповідач проти позову заперечує обґрунтовуючи тим, що обставини на які посилається позивач не витікають із договору постачання теплової енергії в гарячій воді №757 від 21.04.2010р. У відзиві відповідач вказує, що неможливо встановити реальний стан розрахунків між ним та позивачем, оскільки крім розрахунків по розділам за теплову енергію за адресами вул. Гірників, 25, Першопрохідників, 5 (торгові приміщення), Першопрохідників, 5 МЗК існують окремо розрахунки за теплову енергію, яку відповідач отримує у гарячій воді. Відповідач не визнає належними рахунки стосовно оплати тепла по місцям загального користування та вважає, що із Договору №757 від 21.04.2010 р. не виникло зобов'язань оплачувати втрати у частині трубопроводу, оскільки вони не перебувають на балансі ФОП Кобік А.В. та знаходяться поза межею його балансової належності теплових мереж. Крім того, відповідач вказує, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами дійсного розміру боргу, оскільки розрахунок споживання тепла, Акт зняття показників теплолічильника та рахунок на оплату не являються первинними документами. Проте, відповідачем не додано до відзиву доказів в обґрунтування своїх заперечень.

19.12.2018р. від відповідача надійшло клопотання про проведення розгляду справи з повідомленням сторін.

21.12.2018р. за вхід. №11981 від ФОП Кобік А.В. надійшов відзив на позовну заяву з додатками.

05.02.2019р. відповідач подав клопотання про залучення доказів (вхід. №993), які підтверджують розмір витрат, які він поніс для отримання юридичної допомоги при підготовці до розгляду в суді даної господарської справи. Суд залучив клопотання з додатками до матеріалів справи.

05.02.2019р. за вхід. №995 від КВП "Теплоенерго" м.Горішні Плавні" надійшли заперечення на відзив. У запереченнях позивач вказує, що розрахунки для потреб опалення МЗК по будинку Першопрохідників, 5 проводяться відповідно до змін №3 від 29.06.2016р. до Додатку №1 до Договору №757 від 21.04.2010р.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

21 квітня 2010 року між Комунальним виробничим підприємством "Комсомольськтеплоенерго" (з 12 липня 2016р., згідно рішення Горішньоплавнівської міської ради - комунальне виробниче підприємство « Теплоенерго» м. Горішні Плавні» ( далі КВП «ТЕ» м. Горішні Плавні») та Фізичною особою - підприємцем Кобік Артуром Вікторовичем (далі ФОП Кобік А.В.) укладено Договір №757 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Теплопостачальна організація (КВП «ТЕ» м. Горішні Плавні») бере на себе зобов'язання постачати "Споживачеві" (ФОП Кобік А.В.) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а "Споживач" зобов'язується оплачувати за одержану теплову енергію щомісячно в термін передбачений цим договором за встановленими нормами і тарифами затвердженими виконавчим комітетом Комсомольської Міської Ради від 26 травня 2009р. за N204 з розрахунку на 1 кв. метр опалювальної площі і 1 куб. метр гарячої води або за показаннями засобів обліку теплової енергії та гарячої води.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що теплова енергія постачається Споживачу у вигляді гарячої води на такі потреби: Опалення - період опалювального періоду; Гаряче водопостачання - протягом року.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, здійснюються Споживачем самостійно у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та Додатку №1. Розрахунковим періодом є календарний місяць ( п.6.1-6.2 Договору). Відповідно до п. 6.3 Договору, Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації вартість зазначеної кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, яку розраховує самостійно за нормативами та на підставі показань комерційних приладів обліку теплової енергії (п.6.3 Договору).

Додатком №1 до Договору встановлено кількість та порядок постачання теплової енергії Споживачу.

До Договору були внесені Зміни №1 від 28.01.2014р., №2 від 17.08.2015р., №3 від 29.06.2016р. та №4 від 13.09.2016р., щодо кількості та порядку постачання теплової енергії Споживачу.

Відповідно до Змін №4 від 13.09.2016р. постачання теплової енергії здійснюється в приміщеннях відповідача, які знаходиться за адресою: вул. Гірників, 25 та вул. Першопрохідників, 5 в м. Горішні Плавні. Розрахунок вартості спожитої теплової енергії здійснюється відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 05.05.2016р. за № 782 "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКІТ- Про тарифи на теплову енергію для потреб бюджетних установ, та інших споживачів (крім населення) та з 05 травня 2016р. становить 1066,24грн. за 1Гкал (без ПДВ).

Нарахування за опалення в приміщенні, яке обладнано комерційними приладами обліку тепла проводяться відповідно до показань приладу обліку тепла та додатково за опалення місць загального користування.

Відповідно до п.3.2.1 Договору, Споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим Договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов Договору ним виконані послуги з постачання теплової енергії в приміщення відповідача які знаходиться за адресою: вул. Гірників, 25 та вул. Першопрохідників, 5 в м. Горішні Плавні. Відповідно до наданого розрахунку за період з жовтня 2016 р. по жовтень 2018р. розмір наданих послуг становить 382143,90 грн., що підтверджується Актами зняття показників теплолічильника, розрахунками споживання тепла та рахунками на оплату.

Відповідач згідно виставлених рахунків за надані послуги розрахувався частково. Відповідно до банківських виписок сплачена сума за послуги становить 310 406,88 грн.

Таким чином позивач зазначає, що за період з жовтня 2016 р. по жовтень 2018р. відповідач не сплатив заборгованість у розмірі 71 733,97 грн. та звернувся з вимогою про її стягнення до суду.

Крім того позивач нарахував та просить стягнути з відповідача:

- пеню за період з 03.11.2017 р. по 30.07.2018р. у розмірі 122 675,96 грн.;

- 4400,75 грн. - 3% річних за період з 11.11.2016 р. по 17.09.2018р.;

- 12 283,91 грн. інфляційних збитків за період з листопада 2016р. по серпень 2018р.

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення становить 211094,59 грн.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до приписів статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено під час розгляду справи, на виконання договірних зобов'язань у період з жовтня 2016р. по жовтень 2018р. позивач виконав роботи з постачання теплової енергії у приміщення що належать відповідачу та знаходиться за адресою вул. Гірників, 25 та вул. Першопрохідників, 5 в м. Горішні Плавні, що відповідно до виставлених рахунків становить 382143,90 грн.

Вказаний факт підтвержується наданими позивачем Актами зняття показників теплолічильника, розрахунками споживання тепла та рахунками на оплату. Акти зняття показників теплолічильника підписані Споживачем без заперечень. Відповідно до Додатку №1 до Договору №757 від 21.04.2010 року нарахування та оплата за спожиту теплову енергію ФОП Кобік А.В. буде проводитись по факту, згідно показань теплового лічильника в процентному співвідношенні від займаної площі, відповідно до діючих тарифів за відповідний розрахунковий термін. Відповідно до Змін №3 від 29.06.2016р. до додатку №1 до Договору у разі наявності у Споживача вузлів комерційного обліку на системі опалення нарахування за теплову енергію проводиться згідно з діючими тарифами на підставі показів вузла обліку. Споживач самостійно знімає визначає обсяги спожитої теплової енергії та надає інформацію Теплопостачальній організації у вигляді Актів зняття показань спожитої теплової енергії.

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджується постачання теплової енергії позивачем у приміщення що належать відповідачу на суму 382 143,90 грн.

Відповідно до наданих позивачем виписок банку відповідачем частково оплачена заборгованість за надані послуги в розмірі 310 406,88 грн. Тобто, заборгованість відповідача за поставлений природний газ по Договору №757 за період з жовтня 2016 року по жовтень 2018 року становить 71 733,97 грн.

Що стосується заперечень відповідача по рахункам які виставлені Теплопостачальною організацією за оплату тепла по місцям загального користування, суд зазначає наступне:

розрахунок для потреб опалення МЗК по будинку Першопрохідників, 5, яким користується відповідач, сторони погодили згідно до змін №3 від 29.06.2016 року до Додатку №1 до Договору №757 від 21.04.2010р. Відповідно до вказаних змін визначення розміру плати за опалення МЗК, для приміщення (ФОП Кобік А.В.) житлового будинку №5 по вул. Першопрохідців, який обладнано індивідуальним приладом обліку теплової енергії, розраховуються відповідно до чинних тарифів на теплову енергію для даної категорії споживачів.

Тому нарахування МЗК по будинку Першопрохідників, 5 є обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Судом перевірено методику нарахування 3% річних та інфляційних за допомогою калькулятора ІПС "Ліга". За результатами розрахунку суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних за період з 11.11.2016р. по 17.09.2018р. в розмірі 4400,75грн. та інфляційних нарахувань за період з листопада 2016р. по серпень 2018р. у розмірі 12 283,91грн.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.7.2.3 Договору, за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію Споживач сплачує пеню в розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше ставки установленої Законодавством.

Отже, аналіз відповідного положення договору дає підстави стверджувати, що сторони погодили відповідальність у вигляді пені.

За невиконання Договірних зобов'язань, на підставі п.7.2.3 Договору, позивачем нарахована пеня за період з 03.11.2017р. по 30.07.2018р. в розмірі 122 675,96 грн.

Судом перевірено методику розрахунку пені з використанням калькулятора ІПС "Ліга"; за результатами розрахунку суд приходить до висновку про правильність нарахування позивачем пені за вказані у розрахунку періоди.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В пп. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання або його невиконання, незначності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Враховуючи, баланс інтересів сторін у справі, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, значний розмір стягнутої суми боргу і значний розмір нарахованої і пред'явленої до стягнення пені та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов'язань за договором про надання послуг з постачання теплової енергії, ступінь виконання відповідачем зобов'язань за укладеним договором, суд визнав зазначені обставини винятковими та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50 %.

При цьому, при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, до стягнення підлягає пеня у розмірі 61 337,98 грн. В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

При вирішенні питання про зменшення розміру пені суд керувався практикою Верховного Суду, зокрема, постановою Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 923/536/18.

Згідно з ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 71733,97грн. - суми основного боргу, 61 337,98 грн. - пені, 3% річних у розмірі - 4400,75грн., інфляційних нарахувань у розмірі 12283,91грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення 61 337,98 грн. задоволенню не підлягають.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 73, 86, 129, 219, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кобік Артура Вікторовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального виробничого підприємства "Теплоенерго" м.Горішні Плавні" (вул. Молодіжна, 8, м.Горішні Плавні, Полтавська область, 39801, ) 71733,97 грн. - сума основного боргу, 61337,98 грн. - пені, 12283,91 грн. - інфляційних, 4400,75 грн. - 3% річних, а також 3166,42 грн. - витрати по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2019р.

Суддя Паламарчук В.В.