СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. Справа № 905/2986/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В.І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача адвокат ОСОБА_1

відповідача не зявився

апелянта - головний спеціаліст відділу ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вх.№838Д/1) на ухвалу господарського суду Донецької області від 18.02.2019 у справі № 905/2986/16 (повний текст якої складено та підписано 25.02.2019 суддею Сковородіною О.М. у приміщенні зазначеного суду), винесену за результатами розгляду скарги стягувача - ТОВ "Український лізинговий фонд " про:

- визнання незаконною бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо неподачі до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, - документів та відомостей, що необхідні для перерахування ТОВ "Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року;

- зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування ТОВ "Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16, виданого господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року;

- зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання положень ч. 1 ст. 345 ГПК України повідомити суд і ТОВ "Український лізинговий фонд" (адреса для листування: 01030, м. Київ, вул. Володимирська, 38, 3 пов.) про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання

за позовом: ТОВ "Український лізинговий фонд", м. Київ;

до: ДП "Торезантрацит", м. Чистякове, Донецької області;

про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №Ш-04/ФЛ від 16.05.2013 в розмірі 219 019 068,12 грн.,

орган виконання судових рішень Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області №905/2986/16 від 15.11.2016р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд", м. Київ до Державного підприємства "Торезантрацит", м. Чистякове Донецької області про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №Ш-04/ФЛ від 16.05.2013р. в розмірі 219 019 068,12грн. задоволені у повному обсязі.

02.12.2016р. на виконання рішення господарського суду Донецької області №905/2986/16 від 15.11.2016р. був виданий відповідний наказ.

07.02.2019р. на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" надійшла скарга б/н від 04.02.2019р. на бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування скарги позивач посилається на бездіяльність державного виконавця щодо не подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю " Український лізинговий фонд" коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року, що регулюється ч.2 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.02.2019 у справі № 905/2986/16 скаргу ТОВ "Український лізинговий фонд" на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про: 1) визнання незаконною бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо неподачі до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, - документів та відомостей, що необхідні для перерахування ТОВ "Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року; 2) зобов'язання начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування ТОВ "Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року; 3) зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання положень ч. 1 ст. 345 ГПК України повідомити суд і ТОВ "Український лізинговий фонд" (адреса для листування: 01030, м. Київ, вул. Володимирська, 38, 3 пов) про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання - задоволено у повному обсязі.

Визнано незаконною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо неподачі до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, - документів та відомостей, що необхідні для перерахування ТОВ "Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року.

Зобов'язано начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування ТОВ " Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16 виданого Господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року.

Зобов'язано начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання положень ч. 1 ст. 345 ГПК України повідомити суд і ТОВ "Український лізинговий фонд" (адреса для листування: 01030, м. Київ, вул. Володимирська, 38, 3 пов) про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 18.02.2019 та постановити нове рішення, яким у задоволенні скарги ТОВ "Український лізинговий фонд" на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити у повному обсязі, відстрочити сплату судового збору на розумний строк або до ухвалення рішення по справі № 905/2986/16, вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали посилається на норму ч. 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», в якій зазначено, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п. п. 2-4, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (крім випадків, коли стягував перешкоджає провадженню виконавчих дій), керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше строку, встановленого ч. 2 цієї статті подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів.

В свою чергу апелянт зазначає, що на даний час виконавче провадження № ВП 54866683 триває. В матеріалах вищевказаного виконавчого провадження відсутні документи та відомості, які б вказували на факти наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п. п. 2-4, 9ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд першої інстанції помилково зробив висновок про те, що стягувач не має можливості домогтися виконання рішення у порядку, який встановлений Законом України «Про виконавче провадження». Питання щодо відшкодування заборгованості стягувачу за рахунок бюджетних коштів є передчасним. На даний час у державного виконавця немає можливості повністю пересвідчитися у відсутності у боржника майна та коштів, на які можливо звернути стягнення.

Таким чином, державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження № ВП 54866683, усі виконавчі дії вчиняються відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця.

З огляду на вищевикладене, апелянт зазначає, що відсутні підстави для передачі пакету документів до органів казначейської служби для виконання рішення суду за рахунок бюджетних коштів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою у справі № 905/2986/16. Учасникам справи встановлено строк для подання відзивів. Призначено справу до розгляду на 15.04.2019.

Позивач на виконання вимог ухвали суду, надав за вх. № 3799 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу суду не надав, в судове засідання 15.04.2019 свого представника не направив.

Юридична особа відповідача у цій справі зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно листа начальника Поштампу ЦПЗ №1 Харківської дирекції УДППЗ Укрпошта ОСОБА_3 від 23.07.2014 №7-14, з 22.07.2014 призупинено приймання та пересилання поштових відправлень в м. Харцизьк.

За таких обставин, у Східного апеляційного господарського суду відсутня можливість направлення відповідачу ухвали суду від 02.04.2019 (якою розгляд справи призначено в судовому засіданні 15.04.2019), про що судом складено акт №13-35/170 від 03.04.2019 (а.с.124).

З метою повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, 03.04.2019 на офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду веб-порталу Судова влада України у розділі Новини розміщено відповідне повідомлення із зазначенням дати, часу та місця проведення судового засідання у цій справі (а.с. 125).

Отже, судом апеляційної інстанції вжито всіх заходів для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Колегія суддів зазначає, що учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та положення ч. 2 ст. 273 ГПК України, відповідно до якої апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 перебуває виконавче провадження № 54866683 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області № 905/2986/16 від 02.12.2016 про стягнення з Державного підприємства «Торезантрацит» на користь ТОВ «Український лізинговий фонд» заборгованості за договором фінансового лізингу № Ш-04/ФЛ від 16.05.2013р. в розмірі 219019068,12 грн., судовий збір в розмірі 206 700,00 грн.

10.10.2017 державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного наказу суду.

13.09.2018 головним державним виконавцем відділу винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій на виконання вимог статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», відповідно до якої тимчасово, до 01 січня 2019 року підлягали зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

16.01.2019 постановою державного виконавця вчинення виконавчих дій поновлено.

13.02.2019р. вчинення виконавчих дій знову було зупинено, про що була винесена відповідна постанова, з підстав набуття чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо створення умов для забезпечення державної політики у вугільній галузі».

Пунктом другим зазначеного Закону постановлено, у частинах першій та другій статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» (Відомості Верховної ради України, 2017р, № 22, ст. 258) слова та цифри « 1 січня 2019 року» замінені словами та цифрами « 1 січня 2022 року». Відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» із змінами, внесеними згідно із Законом № 2658-VIII від 18.12.2018 тимчасово, до 1 січня 2019 року підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти за заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі наявності підстав, передбачених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств».

Частиною восьмою статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 14 частини першої статті 34 цього закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій на період дії обставин, визначених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств».

З урахуванням викладеного, державним виконавцем, керуючись п. 14 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій на період дії обставин, визначених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», про що стягувач був повідомлений належним чином, копія вказаної постанови направлена на його адресу 13.02.2019 за №5466683/16.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на усій території України.

Держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини у рішеннях в межах справ "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 неодноразово вказував, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя.

Наявність заборгованості, яка підтверджена обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підстави для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

Відповідно до рішення від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "ОСОБА_5 проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини, також, зазначав, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення № 18-рп/2012 від 13.12.2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення №11-рп/2012 від 25.04.2012).

За приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Із моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи встановлені ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", згідно п. 1 якої виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Як встановлено ч. 2 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частина 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п.п. 2-4, 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій), керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше строку, встановленого ч. 2 цієї статті (тобто до, а не після, спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів.

Слід звернути увагу, що 24.05.2017 набрав чинності Закон України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" положеннями ст. 1 якого передбачалось, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

З вищенаведеного вбачається, що стягувач через обмеження Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" не має можливості домогтися виконання рішення у порядку, який встановлений Законом України "Про виконавче провадження".

Тому, таке виконання можливе лише на підставі Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

При цьому, державний виконавець з 11.04.2018 повинен був здійснити заходи, спрямовані на виконання рішення за рахунок коштів бюджету, що в свою чергу свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Надсилання центральному органу, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, необхідних для перерахування стягувачу коштів відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не тільки не є заходом примусового виконання рішення у розумінні ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження", але й відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 34 цього Закону є самостійною підставою для зупинення здійснення виконавчих дій.

Таке тимчасове зупинення Державою захищає саме боржника від примусових дій зі стягнення визначених судовим рішенням грошових коштів, але жодною мірою не звільняє/зупиняє обов'язків самої держави перед стягувачем - особою приватного права, які (обов'язки) зумовлені встановленими Законом державними гарантіями.

У даному випадку колегія суддів керується інтересами стягувача, оскільки, стягувач вправі очікувати від Держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. У цьому сенсі наявність невиконаного судового рішення не вселятиме стягувачеві надію, що Україна, як Держава робить усе, аби наблизити стягувача до бажаної ним законної мети - виконання судового рішення, як стадії реалізації права стягувача на справедливий суд у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019р у справі №905/3773/14-908/5138/14.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За приписами ст. 345 Господарського процесуального кодексу України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Відтак, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що скарга ТОВ "Український лізинговий фонд" на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає задоволенню в частині визнання незаконною бездіяльності начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо неподачі до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, - документів та відомостей, що необхідні для перерахування ТОВ "Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16, виданого господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року, та в частині зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування ТОВ "Український лізинговий фонд" (04105, м. Київ, проспект Оболонський, будинок 35-А, офіс 301; ) коштів відповідно до наказу № 905/2986/16, виданого господарським судом Донецької області 02 грудня 2016 року.

Щодо вимоги про зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання положень ч. 1 ст. 345 ГПК України повідомити суд і ТОВ "Український лізинговий фонд" про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання, колегія суддів зазначає, що вона є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки цей обовязок встановлено законом, а саме положеннями ст. 345 ГПК України, тому не потребує додаткового встановлення судовим рішенням.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржувана ухвала скасуванню в частині задоволення вимоги про зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання положень ч. 1 ст. 345 ГПК України повідомити суд і ТОВ "Український лізинговий фонд" про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні даної вимоги. В іншій частині оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Донецької області від 18.02.2019 у справі № 905/2986/16 задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 18.02.2019 у справі № 905/2986/16 скасувати в частині задоволення вимоги про зобов'язання начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання положень ч. 1 ст. 345 ГПК України повідомити суд і ТОВ "Український лізинговий фонд про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду даної скарги не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня її одержання та в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ТОВ "Український лізинговий фонд".

В іншій частині ухвалу господарського суду Донецької області від 18.02.2019 у справі № 905/2986/16 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 19.04.2019.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко