РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.04.2019Справа № 910/16321/18

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр нейрохірургії"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ЕНЕРДЖИ ГРУП"

про стягнення 526 358,19 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:

від позивача - Мазуренко С.С.- представник

від відповідача - не з?явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр нейрохірургії" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ЕНЕРДЖИ ГРУП" про стягнення 526358,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки №1П від 11.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2018 відкрито провадження у справі № 910/16321/18 та призначено підготовче засідання на 14.01.2019.

В підготовче судове засідання 14.01.2019 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення.

В підготовче судове засідання 14.01.2019 представник відповідача не з?явився.

Ухвалою суду від 14.01.2019 відкладено підготовче засідання на 11.02.2019.

11.02.2018 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 18.02.2019 розгляд справи призначено на 18.03.2019.

18.03.2018 відділом діловодства суду від представника позивача отримано заяву про відкладення розгляду справи.

В підготовче судове засіданні 18.03.2019 представники сторін не з?явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 05.04.2019.

В судове засідання 05.04.2019 представник позивача з'явився, заявив усне клопотання про зменшення розміру позовних вимог на 40 000 грн. та відмовився від позовної вимоги щодо стягнення пені та 3%річних в розмірі 49248,50 грн.

Заслухавши представника позивача суд задовольнив усне клопотання.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з'ясовано наступне.

11.03.2016 між ТОВ «ЕКО ЕНЕРДЖИ ГРУП», як постачальником та ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії», як покупцем було укладено договір поставки №1-П відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві продукцію, визначену у п. 1.2 договору (продукція), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію.

Відповідно до п. 1.2 договору, найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, що підлягає поставці за договором, її часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), визначаються специфікацією, що є додатком №1 до договору.

Поставка продукції за договором здійснюється на протязі 90 робочих днів з моменту отримання попередньої оплати (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору, загальна ціна продукції, що поставляється за цим договором, складає:1031740,00 грн. Оплата здійснюється у національній валюті України, за комерційним курсом, що фіксується на момент підписання договору.

Сторони погодили, що розрахунки за цим договором розбиваються на два етапи і здійснюються за наступною схемою:вартість першого етапу становить 545 870,00 гр.; попередня оплата по першому етапу становить 465000,00 грн. та вноситься покупцем постачальнику на момент підписання договору; остаточний розрахунок по другому етапу у розмірі 80870,00 покупець сплачує постачальнику на момент готовності відвантаження товару зі складу постачальника. Вартість другого етапу становить 485870,00 грн. попередня оплата по другому етапу становить 420000,00 грн.; остаточний розрахунок по другому етапу у розмірі 65870,00 грн. покупець сплачує постачальнику на момент готовності відвантаження товару зі складу постачальника.

Відповідно до видаткової накладної №1 від 09.11.2016 відповідачем поставлено продукцію по першому етапу, а саме: універсальний, реверсивний, низькотемпературний тепловий насос розсіл-вода SI 75 TUR+.

Позивачем на виконання умов договору було перераховано грошові кошти як попередню оплату за насосне обладнання , що підтверджується платіжними дорученнями: №1303 від 18.10.2016 на суму 70 000 грн., платіжним дорученням №1396 від 04.11.2016 на суму 30 000 грн., платіжним дорученням № 1598 від 19.12.2016 на суму 100000 грн., платіжним дорученням №60 від 19.01.2017 на суму 100 000 грн., платіжним дорученням №163 від 08.02.2017, платіжним дорученням №219 від 20.02.2017 на суму 100000 грн.

Позивач зазначив, що відповідно до положень п. 2.1 договору відповідач повинен був поставити передбачений договором товар протягом 90 днів, та враховуючи що остання проплата була здійснена 20.02.2017 то строк на поставку настав 22.05.2017.

Крім того вказав, що внаслідок невиконання зобов'язання щодо поставки понад один рік, виконання відповідачем його зобов'язання втратило інтерес для позивача.

04.06.2018 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про повернення авансового платежу та відшкодування збитків, проте відповідач відповіді не надіслав, грошові кошти не перерахував.

11.09.2018 на адресу на адресу відповідача було надіслано лист з вимогою повернення авансового платежу.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, відповідач повинен був поставити товар - 22.05.2017.

Частиною 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку щодо стягнення основної заборгованості частково в розмірі 364130 грн.

З огляду на прострочення відповідачем оплати за надані послуги, позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 60229 грн.69 коп.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов'язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат, суд приходить до висновку про задоволення інфляційних втрат в розмірі 60229,69 грн.

Також, у судовому засіданні 05.04.2019 представник позивача підтримав подане клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення абоіншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Суд звертає увагу, що оскільки відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, а також, відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, враховуючи об'єм проведеної роботи при підготуванні позовної заяви та з метою дотримання співмірності між заявленими позовними вимогами і витратами, здійсненими позивачем на оплату адвокатських послуг, витрати понесені ним за надання правової допомоги в розмірі 12750 грн. є обґрунтованими.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 191, 236-241 ,331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги частково.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр нейрохірургії (02232, м. Київ, вул. Закревського, буд. 81/1, ідентифікаційний номер 16) основну заборгованість в розмірі 364130 (триста шістдесят чотири тисячі сто тридцять) грн., інфляційні втрати в розмірі 60289 (шістдесят тисяч двісті вісімдесят дев'ять) грн. 69 коп, витрати на правничу допомогу в розмірі 12750 (дванадцять тисяч сімсот п'ятдесят) грн., судовий збір в розмірі 7284 (сім тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 39 коп.

3. В іншій частині закрити провадження.

4. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.04.2019

Суддя В.І. Мельник