ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/725/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від прокуратури ОСОБА_1,

від позивача не зявився,

від відповідачів:

1) Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» не зявився,

2) державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» ОСОБА_2 не зявився,

3) ТОВ «Куяльник» ОСОБА_3,

розглянувши у підготовчому засіданні справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України до Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Куяльник» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України до Комунального підприємства Новоселівської сільської ради Регіональне бюро державної реєстрації, державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради Регіональне бюро державної реєстрації ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю Куяльник про:

- визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради Регіональне бюро державної реєстрації ОСОБА_2 за індексним номером 44872117 від 27.12.2018 р., на підставі якого за ТОВ Куяльник зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 62,7648 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0479, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 29705881 щодо реєстрації за ТОВ Куяльник права власності на земельну ділянку площею 62,7648 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0479, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер майна 216.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на здійснення державним реєстратором реєстраційної дії за відсутності документів, що визначені у Законі України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в п.п. 49, 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р.

Зокрема, прокурор вказує, що прокуратурою Одеської області було встановлено, що 28.12.2018 р. державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 44872117 від 27.12.2018 р. за ТОВ «Куяльник» зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 62,7648 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки № :01:001:0479).

Як зазначає прокурор, згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою виникнення права власності є державний акт на право колективної власності на землю, серія та номер: ОД 08-019, виданий 01.03.1996 р. Чапаєвською сільською радою народних депутатів Великомихайлівського району Одеської області; відомості ДЗК, серія та номер: 6684173, видані 26.12.2018 р., видавник: Державний земельний кадастр. Разом з тим, як вказує прокурор, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 44872117 від 27.12.2018 р. прийнято із порушенням вимог діючого законодавства, у звязку із чим вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню, а вчинений запис про реєстрацію права власності № 29705881 у Державному реєстрі прав підлягає скасуванню.

Так, прокурор вказує, що державний акт на право колективної власності на землю, серії ОД08-019 був виданий 01.03.1996 р. Чапаєвською сільською радою народних депутатів Великомихайлівського району Одеської області Одеської області КСП «Заповіт Леніна» на підставі рішення Чапаєвської сільської ради № 9 від 01.06.1995 р. та за яким у колективну власність КСП «Заповіт Леніна» передано 5504,5 га земель.

Наразі прокурор зазначає, що п.п. 49 та 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р., визначено вичерпний перелік обовязкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на земельні ділянки, у тому числі право власності, на які набуто внаслідок реорганізації юридичної особи, і з огляду на закріплені у ст.ст. 9 та 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Разом з тим, як вказує прокурор, з даних Інформаційної довідки вбачається, що підставою виникнення права власності на земельну ділянку площею 62,7648 га є державний акт на право колективної власності на землю серії ОД 08-019, виданий 01.03.1996 Чапаєвською сільською радою народних депутатів Великомихайлівського району Одеської області; відомості ДЗК, серія та номер: 6684173, видані 26.12.2018, видавник: Державний земельний кадастр. При цьому, як зазначає прокурор, державний акт на право колективної власності на землю, серії ОД 08-019, виданий 01.03.1996 Чапаєвською сільською радою народних депутатів Великомихайлівського району Одеської області та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 19 не є документом, що посвідчує право приватної власності на земельну ділянку, оскільки право колективної власності відмінне від права приватної власності. Крім того прокурор вказує, що вказаний державний акт на право колективної власності на землю був виданий зовсім іншій юридичній особі, а саме КСП «Заповіт Леніна».

Разом з тим, як зазначає прокурор, відсутні відомості щодо придбання вказаної земельної ділянки за наслідками проведення аукціону у порядку ст.ст. 127-134 Земельного кодексу України або у будь-який інший спосіб визначений Законом.

Таким чином, як стверджує прокурор, ані Земельним Кодексом України, ані будь-яким іншим нормативно-правовим актом, чинним на час проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ТОВ «Куяльник», не передбачена безоплатна передача у власність юридичним особам земель із земель державної чи комунальної власності, зокрема і для сільськогосподарського використання. Набуття земель для вказаних цілей юридичними особами приватного права можливо лише на умовах оренди або викупу земельних ділянок (але у той же час викуп не застосовується до земель сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності).

Також прокурор зазначає, що рішення про передачу цієї земельної ділянки органами державної влади та органами місцевого самоврядування не приймались.

Проте, прокурор вказує, що всупереч п. 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р., державним реєстратором зареєстровано право власності на земельні ділянки за ТОВ «Куяльник» за відсутності відповідних рішень органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність, а також за відсутності відомостей щодо придбання вказаної земельної ділянки за наслідками проведення аукціону.

Крім того прокурор вказує, що колективну власність землі сільськогосподарського призначення передавались саме громадянам та їх обєднанням, а не юридичним особам. Так, прокурор стверджує, що рішенням Чапаєвської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області від 29.02.2000 р. № 35/ХХІІІ «Про припинення колективної власності на землю КСП «Заповіт Леніна» в звязку з реформуванням господарства на підставі рішення загальних зборів членів КСП» припинено колективну форму власності на землю колишнього КСП «Заповіт Леніна» на період до державної реєстрації новоутвореного товариства.

Крім того, як зазначає прокурор, рішенням Великомихайлівської районної ради від 24.03.2000 р. № 73 затверджено Схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі КСП «Заповіт Леніна».?

Таким чином, як стверджує прокурор, з наведеного вбачається, що право колективної власності КСП «Заповіт Леніна» було припинено рішенням Чапаєвської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області від 29.02.2000 р. № 35/ХХШ та відповідно до Схеми подану земель колективної власності на земельні частка (паї), землі КСП «Заповіт Леніна» було розпайовано між його членами, що свідчить про те, що вказані землі не переходили у власність до будь-яких інших юридичних осіб.

Разом з тим прокурор вказує, що ТОВ «Куяльник» не є підприємством колективної власності у розумінні ст. 93 ГК України, а відтак не могло бути власником земельної ділянки на підставі державного акту на траво колективної власності на землю, серії ОД 08-019, виданого 01.03.1996 р. Чапаєвською сільською радою народних депутатів Великомихайлівського району Одеської області КСП «Заповіт Леніна».

Таким чином, як вказує прокурор, з наведеного вбачається, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно без наявності усіх необхідних документів.

Отже, як вказує прокурор, враховуючи, що державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0479, площею 62,7648 га за ТОВ «Куяльник» прийнято на підставі документів, з яких не вбачаються підстави виникнення права власності, а саме з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майни та їх обтяжень» та п.п. 49, 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р., рішення про державну реєстрацію права власності № 44872117 від 27.12.2018 р. та запис про реєстрацію права власності № 29705881 мають бути скасовані.

Щодо підстав представництва прокурором в суді законних інтересів держави в особі Міністерства юстиції України заступник прокурора Одеської області вказує на наступне.

Статтею 37-1 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно передбачено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами субєктів державної реєстрації прав.

Таким чином, як стверджує заступник прокурора, органом, який наділений повноваженнями щодо контролю за дотриманням вимог Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та забезпечує гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження є Міністерство юстиції України.

Наразі заступник прокурора зауважив, що листом № 05/1-31вих19 від 08.02.2019 р. Міністерство юстиції України повідомлено про виявлені прокуратурою області порушення вимог закону та необхідність вжиття заходів реагування з цього приводу, проте до теперішнього часу заходів щодо здійснення належного Міністерством юстиції України не здійснено та незаконне рішення державного реєстратора не скасовано.

Таким чином, заступник прокурора стверджує, що зважаючи на ті обставини, що в результаті неналежного моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Міністерством юстиції України самостійно не виявлені вказані порушення вимог законодавства та навіть після повідомлення прокуратурою області про них не вжито жодних заходів реагування на їх усунення, що свідчить про неналежне здійснення функцій контролю Міністерством юстиції України у сфері державної реєстрації прав та безпідставне невжиття заходів реагування на незаконні дії державного реєстратора КП Новоселівської сільськоїради Регіональне бюро державної реєстрації ОСОБА_2 при прийнятті оскаржуваного рішення, у органів прокуратури наявні підстави для звернення прокурора з вказаним позовом до суду в інтересах Міністерства юстиції України

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.03.2019 р. позовну заяву заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/725/19, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 12 квітня 2019 р. При цьому вказаною ухвалою суду запропоновано прокурору надати письмове обґрунтування стосовно юрисдикції господарського суду щодо заявлених у позові вимог.

27.03.2019 р. відповідачем ТОВ «Куяльник» подано до господарського суду відзив на позовну заяву.

08.04.2019 р. відповідачем державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» ОСОБА_2 подано до господарського суду заперечення.

В підготовчому засіданні 12.04.2019 р. прокурором була надана суду відповідь на відзив, в якій прокурор вказує щодо юрисдикції господарського суду у даному спорі.

Згідно ч. 1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з'ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Як випливає зі змісту позову, свої позовні вимоги, заявлені в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України до Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Куяльник», прокурор обґрунтовує порушенням з боку державного реєстратора під час прийняття рішення про державну реєстрацію права власності № 44872117 від 27.12.2018 р. вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майни та їх обтяжень» та п.п. 49, 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р. З вказаних підстав прокурор вважає, що рішення держреєстратора та запис про реєстрацію права власності № 29705881 мають бути скасовані.

Між тим предметну юрисдикцію господарського суду визначено в ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: а) участь у спорі суб'єкта господарювання; б) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; в) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання визначені ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Поряд з цим способи захисту прав на земельні ділянки передбачені в ст. 152 Земельного кодексу України, згідно положень якої держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як вбачається із позовної заяви, позовні вимоги прокурора за вказаним позовом про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є спором про право та не є похідними від спору щодо майна, як того вимагає ст. 3 та п. 13 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України. Натомість позов обґрунтовано прокурором здійсненням державним реєстратором реєстраційної дії за відсутності документів, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в п.п. 49, 81-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015р. У даному випадку спір про право між визначеним прокурором позивачем Міністерством юстиції України та відповідачем ТОВ „Куяльник, яке є власником земельної ділянки, та тим більше з іншими відповідачами КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» і державним реєстратором вказаного КП ОСОБА_4, взагалі відсутній. В свою чергу за субєктним складом спір не має цивільно-правового характеру, а містить ознаки публічного спору з огляду на субєктний склад сторін, у т.ч. позивача, який виступає в даному спорі як орган владних повноважень, на якого покладено функцію контролю у сфері державної реєстрації прав. Так, посилання прокурора у відповіді на відзив на правову позицію ОСОБА_5 Верховного Суду від 04.09.2018 р. у справі № 823/2042/16 є безпідставним.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України: адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи; субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до розяснень, наведених в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин (із змін. та доповнен.), правовідносини у сфері використання і охорони земель, врегульовані розділами VI та VII ЗК України, можуть мати як приватноправовий, так і публічно-правовий характер (глави 29, 30, 33 названого Кодексу), а тому спори, що виникають з відповідних правовідносин, можуть, у залежності від їх правового характеру та складу учасників, вирішуватися за правилами адміністративного або господарського судочинства. Виходячи з цього визначається й підвідомчість справ зі спорів, пов'язаних із здійсненням державного контролю та нагляду за господарською діяльністю суб'єктів господарювання у сфері земельних відносин - за використанням і охороною земель (частина третя статті 19 ГК України). Такі справи підлягають розглядові господарськими судами, оскільки стосуються об'єктів цивільних відносин - земельних ділянок та інших природних ресурсів, цивільних прав суб'єктів господарювання на ділянки і зазначені ресурси, зокрема, у спорах про: визнання недійсними правочинів стосовно земельних ділянок, звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, відшкодування збитків, завданих землям і природним ресурсам господарською діяльністю, стягненням заборгованості з орендної плати за договорами оренди землі державної та комунальної форм власності тощо.

Як вбачається із позовної заяви, заступник прокурора Одеської області, подаючи даний позов в особі Міністерства юстиції України, вказав, що органом, який наділений повноваженнями щодо контролю за дотриманням вимог Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та забезпечує гарантування державою обєктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження є Міністерство юстиції України.

При цьому суд зазначає, що Міністерство юстиції України у даних правовідносинах є субєктом владних повноважень, оскільки є органом державної влади, який зобовязаний виконувати делеговані йому на підставі законодавства повноваження щодо контролю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами субєктів державної реєстрації прав.

Враховуючи вищенаведені обставини та проаналізувавши положення чинного законодавства, суд доходить висновку, що спір за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України субєкта владних повноважень заявлено до Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» ОСОБА_2 субєктів владних повноважень у сфері державної реєстрації прав про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є публічно-правовим, а тому підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Частиною 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

Таким чином, з огляду на викладені обставини та враховуючи наведені положення законодавства, господарський суд вважає за необхідне провадження у даній справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України до Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Куяльник» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно закрити у звязку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.231, ст. 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 916/725/19 за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України до Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Куяльник» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно закрити.

2. Розяснити заступнику прокурора Одеської області, що розгляд цієї справи № 916/725/19 віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали підписано 16.04.2019 р.

Суддя В.С. Петров