ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.04.2019

Справа № 910/2124/19

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

до                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобуд-ВС"

про                    стягнення пені та штрафу в розмірі 29 446,43 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації до товариства з обмеженою відповідальністю "Новобуд-ВС" про стягнення пені та штрафу в розмірі 29 446,43 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами укладено договір підряду №78 від 01.10.2018 року.

Оскільки, підрядник свій обов'язок щодо виконання робіт не виконав, тому позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення пені в розмірі 15 974,18 грн. та штрафних санкцій в розмірі 13 472,25 грн.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 247 ГПК України суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження у зв’язку з її малозначністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 відкрито провадження у справі № 910/2124/19, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); визначено учасникам господарського процесу строки для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

15.03.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в котрому проти позову заперечує з підстав суттєвого (на 20%) подорожчання асфальтно-бетонних сумішей та відсутності сприятливих погодних умов для завершення робіт належної якості відповідно до умов Договору підряду.

20.03.2019 позивачем до суду подано відповідь на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

01.10.2018 р. між ТОВ "НОВОБУД-ВС" (далі - Підрядник) та Управлінням житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Замовник) був укладений Договір підряду № 78 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Підрядник зобов’язувався виконати «Капітальний ремонт асфальтового покриття прибудинкових територій та внутрішньо квартальних проїздів за адресою: вул. Г. Алмазова, 9 у Печерському районі міста Києва» відповідно узгодженої та затвердженої проектно-кошторисної документації та згідно із календарним планом графіком до 21.12.2018 (пункт 3.2 Договору).

Вартість договору 195 200 грн. 96 коп. у т.ч. ПДВ - 32 533 грн. 49 коп.

Як зазначає позивач, при обстежені 08.11.2018 прибудинкової території за адресою: вул. Г. Алмазова, 9 у Печерському районі міста Києва встановлено, що на об’єкті виконуються демонтажні роботи по розбиранню існуючого покриття, внаслідок чого складено відповідний акт обстеження.

08.11.2018 Замовником направлено лист № 35 до підрядної організації із повідомленням, що договірні відносини не виконуються, роботи за адресою: вул. Г. Алмазова, 9 у Печерському районі міста Києва не виконані.

За твердження позивача, проти яких не заперечує відповідач, після повторного обстеження 23.11.2018 встановлено, що на об’єкті завершені тільки підготовчі роботи з облаштування асфальтового покриття, внаслідок чого складено відповідний акт обстеження.

30.11.2018 до підрядної організації Замовником направлено лист №01-11/1403 з повідомленням, що відповідно п. 3.1. Договору Підрядник зобов’язується виконати роботи згідно із календарним планом графіком до 21.12.2018 та з повідомленням про те, що у зв'язку завершенням бюджетного 2018 року, документи для проведення остаточних розрахунків та уникнення кредиторської та дебіторської заборгованості приймаються до 22.12.2018.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що Підрядником було проігноровано усі повідомлення та роботу не прискорено та не виконано.

Спір у справі виник у зв’язку із з несвоєчасним виконанням робіт відповідачем, внаслідок чого позивач просить стягнути із останнього штрафні санкції.

При вирішенні спору суд виходив із наступного.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини підряду на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За п.1 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Відповідно до ч.2 ст.651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У відповідності до частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України та пункту 6.1.3 Договору підряду «якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків».

Згідно із частиною 3 статті 651 Цивільного Кодексу України «у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим».

У матеріалах справи наявний лист-вимога від 22.12.2018 №01-11/1450, з якого вбачається , що Управління житлово-комунального господарства та будівництва звернулось до ТОВ "НОВОБУД-ВС" з повідомленням про відмову від Договору підряду № 78 від 01.10.2018 та вимогою сплати штрафних санкцій та пені за неналежне виконання зобов’язань підрядною організацією за договором. Однак, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази отримання вказаного листа представником ТОВ «Новобуд-ВС».

Таким чином, позивач стверджує, що обов’язок Підрядника щодо виконання Робіт не виконаний і існує прострочення виконання зобов’язання, що станом на 22.12.2018 року становить 83 календарних дні.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.ст.598, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно з підпунктом 4.4.1 Договору підрядник зобов'язаний виконати з використанням власних ресурсів, механізмів та обладнання у встановлені строки роботи відповідно до проектної документації.

Статтею 631 Цивільного кодексу України та частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що строк дії договору не є терміном дії зобов'язання. Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов'язань, оскільки згідно ст.599 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.202 Господарського кодексу України такою умовою є виконання, проведене належним чином.

Так, строк договору є однією із складових його змісту. Строком є термін дії певного договору. Строк дії договору визначається сторонами на їх власний розсуд. Згідно ст.252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Початок строку чи його закінчення можуть визначатися вказівкою на календарну дату або на подію, що має неминуче настати. Таким чином, у випадку настання календарної дати або відповідної події, визначених договором, дія останнього припиняється. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов'язань, визначених ним.

Відповідно до частини 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюється у договорі підряду. Так, у Договорі підряду №78 від 01.10.2018, у додатку до Договору №1 "Календарний план виконання робіт" сторони встановили, що термін виконання робіт триває з дня підписання Договору до 21.12.2018 року.

Отже, судом встановлено, що кінцевим днем виконання робіт відповідно до Договору підряду № 78 від 01.10.2018 є 21.12.2018.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Оскільки, договір є обов’язковим до виконання сторонами, то відповідач мав би виконати роботи у строк, обумовлений сторонами у договорі не пізніше 21.12.2018.

Позивач вказує, що відповідач до виконання робіт приступив із запізненням, роботи на об’єкті не виконав, а отже позивачем правомірно нараховані та заявлені до стягнення із відповідача пеня та штраф відповідно до умов Договору.

Щодо розрахунку заявлених до стягнення позивачем сум пені та штрафу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК).

Виконання господарських зобов’язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов’язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов’язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК),

Видами забезпечення виконання зобов’язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов’язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Відповідно пункту 11.10 Договору підряду № 78 від 01.10.2018 за порушення строків виконання зобов’язання, Підрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості робіт з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Позивачем, відповідно пункту 11.10 Договору, заявлено до стягнення пеню за період з 01.10.2018 по 22.12.2018 у сумі 15 974,18 грн. та штраф у сумі 13 472,25 грн.

Суд звертає увагу позивача, що за приписами ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 Цивільного кодексу України ).

Згідно з положеннями ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України ).

Так, судом встановлено, що розрахунок позивача не містить конкретних періодів прострочення виконання робіт по кожному етапу окремо.

Натомість нарахування пені здійснюється позивачем з 01.10.2018, тобто з дати укладення договору, що не відповідає умовам договору, ні положенням законодавства щодо нарахування пені від дня простроченого конкретно визначеного зобов’язання.

Позивачем не надано суду обґрунтованих, деталізованих розрахунків із посиланням на первинні документи (календарний план-графік, акти виконаних робіт, тощо) щодо загальної вартості невиконаних робіт.

Як зазначено вище, відповідач мав би виконати роботи у строк, обумовлений сторонами у договорі не пізніше 21.12.2018.

Щодо пені та штрафу, що розраховані позивачем, то як вже встановлено судом, право на нарахування пені та штрафу у позивача виникає з 22.12.2018, тож всі нарахування, що були здійснені до вказаної вище дати є неправомірними та не підлягають стягненню з відповідача, позаяк нараховані у період, коли прострочення зобов’язань відповідачем допущено не було.

З урахуванням наведеного, оскільки сума невиконаного зобов’язання як встановлено судом вище не підтверджується належними та достатніми доказами та з огляду на те, що розрахунок пені та штрафу є необґрунтованим, вимоги позивача про стягнення пені та штрафу в розмірі 29 446,43 грн. задоволенню не підлягають.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов’язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте матеріали справи не містять жодних належних та допустимих, в розумінні Господарського процесуального Кодексу, доказів на підтвердження доводів позивача, щодо наявності підстав для стягнення пені та штрафу із відповідача за прострочення виконання зобов'язання..

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

Судовий збір, у зв’язку з відмовою в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації до товариства з обмеженою відповідальністю "Новобуд-ВС" про стягнення пені та штрафу в розмірі 29 446,43 грн. відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя                                         С.М. Мудрий