ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019

Справа № 910/499/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Рідна Хата”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лідерхліб”

про стягнення 402 257,89 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Рідна Хата” (далі – ТОВ “Рідна Хата”, позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лідерхліб” (далі – ТОВ “Лідерхліб”, відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 402 257,89 грн.

Позов обгрунтований тим, що відповідач порушив умови договору поставки № 1810-2018 від 18.10.2018 р. в частині своєчасної сплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість. У позові ТОВ “Рідна Хата” просить суд стягнути з ТОВ “Лідерхліб” заборгованість в сумі 375 498,29 грн., пеню у сумі 24 701,17 грн., 3 % річних у сумі 2 058,43 грн., а всього - 402 257,89 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.02.2019 р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов'язків.

До початку розгляду справи по суті, у зв'язку зі сплатою відповідачем основного боргу, позивач подав заяву, у якій позовні вимоги виклав у новій редакції (заява від 11.03.2019 р.), та просив суд стягнути з ТОВ “Лідерхліб” заборгованість в сумі 215 498,29 грн., пеню у сумі 41 642,91 грн., 3 % річних у сумі 3 478,49 грн. та інфляційні втрати у сумі 6 649,16 грн., що разом складає - 267 268,85 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України у разі, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, позивач має право змінити предмет або підставу позову не пізніше, ніж за п’ять днів до початку першого судового засідання у справі. При цьому одночасна зміна предмету та підстав позову не допускається (п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Перевіривши вказану заяву на дотримання зазначених вимог закону, суд вирішив долучити її до матеріалів справи, але до розгляду не приймати, у зв'язку з тим, що дана заява за своєю суттю направлена на одночасну зміну предмету та підстав позову, в якій позивач не тільки зменшив розмір позовних вимог, але й змінив підстави позову в частині заявлення додаткових вимог про стягнення інфляційної складової боргу.

Отже, розгляд справи здійснювався судом у межах первісно заявлених позовних вимог.

Відповідач, належним чином повідомлений, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

18.10.2018 р. між ТОВ “Рідна Хата” (постачальник) та ТОВ “Лідерхліб” (покупець) був укладений договір поставки № 1810-2018 (далі – договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов'язується поставити у власність покупця товар (борошно пшеничне), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію на умовах, визначених у цьому договорі (п. 1.1).

Конкретний перелік продукції, строки та умови постачання продукції визначається згідно Інкотермс-2010. Вартість встановлюється сторонами на підставі заявок покупця у рахунках або специфікаціях до цього договору, які є його невід'ємною частиною (п. 1.2 договору).

Приймання продукції здійснюється за кількістю – згідно видаткових накладних або актів приймання-передачі (п. 4.3). Датою виконання постачальником зобов'язань щодо передачі (поставки) продукції покупцю є підписання покупцем відповідного документу, що підтверджує відповідну передачу (п. 4.5 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору загальна вартість продукції згідно договору дорівнює загальній фактичній вартості продукції, що поставлена постачальником покупцю на весь час дії цього договору, та складається із сум видаткових накладних.

Покупець здійснює оплату продукції у безготівкому порядку шляхом перерахування коштів на умовах 100 % передоплати на підставі виставлених постачальником рахунків або відстрочення платежу протягом 5 банківських днів з моменту отримання продукції (п. 3.4 договору).

Покупець зобов'язується повністю та своєчасно оплачувати поставлену продукцію (п. 2.1.2 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018 р., з подальшою пролонгацією, а в частині взаєморозрахунків – до їх повного здійснення (п. 10.1).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Так, згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що на виконання своїх зобов'язань позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 382 498,29 грн., що підтверджується видатковими накладними № 789 від 29.10.2018 р. та 790 від 30.10.2018 р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Проте, відповідач, зі свого боку, взяті на себе зобов'язання виконав неналежним чином, вартість поставленого товару сплатив частково – у сумі 167 000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Під час розгляду справи суд встановив, що частина заборгованості у сумі 82 000,00 грн. відповідачем була сплачена до відкриття провадження у справі (09.01.2019 р., 10.01.2019 р., 21.01.2019 р., 22.01.2019 р., 30.01.2019 р., 08.02.2019 р., 11.02.2019 р.), зокрема, оплата у сумі 7 000,00 грн., здійснена 09.01.2017 р., позивачем до позову не включена.

Суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 4 п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" припинення (закриття) провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ “Рідна Хата” в частині стягнення з відповідача заборгованості не підлягають задоволенню у сумі 75 000,00 грн.

Також судом встановлено, що іншу частину заборгованості у загальній сумі 85 000,00 грн. відповідач сплатив після відкриття провадження у справі, а саме - 18.02.2019 р., 25.02.2019 р., 16.02.2019 р., 28.02.2019 р., 04.03.2019 р.

Таким чином, сплативши заборгованість у вказаній сумі, відповідач у такий спосіб припинив відповідне грошове зобов'язання, у зв'язку з чим провадження у частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 85 000,00 грн. необхідно закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (відсутній предмет спору)

Що стосується інших позовних вимог ТОВ “Рідна Хата”, які склали решту від заявленої суми основної заборгованості, про стягнення 215 498,29 грн. (375 498,29 грн. – 75 000,00 грн. – 85 000,00 грн.), то відповідач доказів, які б підтверджували оплату цієї заборгованості, суду не надав, тому вимога позивача про стягнення вказаної суми підлягає задоволенню та стягненню з відповідача.

Крім того, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 24 701,17 грн., яку просив стягнути у судовому порядку.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 6.3 договору передбачено, що у випадку прострочення покупцем здійснення остаточного розрахунку за продукцію покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простороченого платежу, за кожен день прострочення оплати.

Таким чином, зважаючи на допущене відповідачем порушення зобов'язання, на підставі наведених правових норм та в силу пункту 6.3 договору, суд дійшов висновку, що вимога позивача про сплату пені є правомірною.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, перевіривши розрахунок заявленої позивачем суми пені відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України, вимог ст. 232 ГК України та умов договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню у сумі 24 701,17 грн., тобто, у заявленій позивачем сумі.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних у сумі 2 058,43 грн., нараховані за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом порушення відповідачем грошового зобов’язання, вимоги про стягнення 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення 3 % річних, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 2 058,43 грн., тобто у сумі, заявленій позивачем.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Рідна Хата” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лідерхліб” про стягнення заборгованості у сумі 402 257,89 грн. в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 85 000,00 грн. закрити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Рідна Хата” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лідерхліб” про стягнення заборгованості у сумі 317 257,89 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Лідерхліб” (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, ідентифікаційний код 41675534) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Рідна Хата” (70002, Запорізька обл., місто Вільнянськ, вул. Шевченка, буд. 75-В, ідентифікаційний код 40980161) основновний борг у сумі 215 498 (двісті п'ятнадцять тисяч чотириста дев'яносто вісім) грн. 29 коп., пеню у сумі 24 701 (двадцять чотири тисячі сімсот одна) грн. 17 коп., 3 % річних у сумі 2 058 (дві тисячі п'ятдесят вісім) грн. 43 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 87 коп.

У решті позовних вимог – відмовити.

Повне судове рішення складено 16 квітня 2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.