РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.04.2019Справа № 910/16662/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазур В.М.

розглянувши справу № 910/16662/18

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа

"Кредит Комерц"

до фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича

про стягнення 84 747,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Дітковський А.М., ордер серії ДН № 073751 від 21.02.2019р.;

від відповідача: Гурська С.В., ордер серії КВ № 716644 від 25.01.2019р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Кредит Комерц" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича про стягнення 84 747,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору № 06/06/2018/1 від 06.06.2018р., внаслідок чого позивачу завдано збитків на суму 84 747,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2018р. відкрито провадження у справі № 910/16662/18 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з огляду на складність справи. Підготовче засідання призначено у справі на 31.01.2019р.

Представники сторін у підготовче засідання 31.01.2019р. не з'явились.

Ухвалою від 31.01.2019р. суд відклав підготовче засідання на 21.02.2019р.

04.02.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в позові відмовити, посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки ФОП Демидов Олександр Вікторович виконав умови договору № 06/06/2018/1 від 06.06.2018р.

Суд ухвалою від 21.02.2019р. відклав підготовче засідання у справі на 14.03.2019р., зобов'язавши відповідача надати суду докази належного виконання робіт за договором № 06/06/2018/1 від 06.06.2018р. та передачу їх позивачу.

У зв'язку з невиконанням відповідачем вимог ухвал суду щодо надання доказів, які підтверджують заперечення проти позовних вимог, а саме: доказів належного виконання робіт за договором № 06/06/2018/1 від 06.06.2018р. та передачу їх позивачу, в судовому засіданні 14.03.2019р. оголошено перерву до 28.03.2019р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2019р. до фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

28.03.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи на виконання вимог ухвал суду.

Присутній в судовому засіданні 28.03.2019р. представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, а також надав докази оплати штрафу в сумі 1921 грн. 00 коп., стягнутого з фізичної особи-підприємця Демидова Олександра Вікторовича ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2019р. №910/16662/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2019р. закрито підготовче провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.04.2019р.

10.04.2019р. на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просить не приймати подані 28.03.2019р. відповідачем докази на підставі п.4 ст. 80 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні 11.04.2019р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.04.2019р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2018р. між відповідачем (за договором - виконавець) та позивачем (далі - замовник) було укладено договір № 06/06/2018/1 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець бере на себе зобов'язання відповідно до умов, визначених цим договором та додатками до нього, виконати роботи з розробки та виготовлення замовнику Мобільного додатку (далі - роботи), а замовник зобов'язується своєчасно прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до цього договору.

Відповідно до п.1.3 договору, вид, обсяг, терміни виконання і вартість робіт визначаються сторонами в Додатку №1, Додатку №2 та Додатку №3, які є невід'ємною частиною цього договору.

Так, сторонами було підписано Додаток №1, яким погоджено перелік робіт, зокрема, найменування, терміни виконання - 115 робочих днів, розрахункова вартість та загальна вартість - 282 490,00 грн.; Додаток №2, яким погоджено розрахункову оцінку робіт, та Додаток №3, за яким узгоджено попередні технічні вимоги.

Згідно з п.1.4 договору, терміни, зазначені в Додатку №1 до цього договору, обчислюються з дня, наступного за днем отримання виконавцем авансового платежу відповідно до п.3.1 цього договору.

Відповідно до п.1.5 договору, всі додаткові роботи, не передбачені цим договором, оформлюються додатковою угодою і оплачуються окремо від вартості робіт, передбачених цим договором.

За умовами п.3.1 договору, замовник перераховує виконавцю авансовий платіж у розмірі 30% від вартості, зазначеної у Додатку №1 до цього договору, протягом 3-х банківських днів після підписання цього договору.

Так, позивач на ви конання вказаного пункту договору сплатив на користь відповідача авансовий платіж в сумі 84 747,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №3 від 15.06.2018р., та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п.10.4 договору, виконавець вправі розірвати договір та вимагати плату за виконану частину роботи у випадках: фінансової неспроможності замовника, недотримання затвердженого графіку робіт з боку замовника та без аргументованого не прийняття виконаних робіт.

01.10.2018р. позивач отримав від відповідача лист за вих. №24/09/2018/1 про відмову від договору та його розірвання на підставі п.10.4 договору, в якому відповідач зазначав, що 03.09.2018р. замовнику було надано оновлений розрахунок обсягу робіт, на виконання якого наполягав замовник, що і було виконано відповідачем. У зв'язку з чим, обсяг робіт та терміни виконання робіт за договором збільшилися, однак протягом трьох тижнів з дати надання оновленого розрахунку позивач не прийняв жоден з розрахунків виконавця по обсягу робіт.

Відтак, на підставі викладеного, та приймаючи до уваги повільне прийняття рішень з боку позивача, як замовника, та порушення термінів надання необхідної для виконання робіт інформації виконавцю, останній повідомив позивача про відмову від договору, та, у зв'язку з розірванням договору, просив перерахувати на поточний рахунок виконавця грошові кошти у розмірі різниці між фактично виконаним обсягом робіт та сплаченими в якості передплати за договором, що становить 48 150,96 грн.

Позивач у своїй відповіді на вказаний лист за №703/8/18 від 02.10.2018р. вказав на безпідставність та необґрунтованість вимог відповідача. Позивач зазначав, що змін або доповнень до договору сторонами не вносились, позивачем на виконання п.3.1 договору здійснено передоплату робіт, однак відповідачем передбачені договором роботи не виконані. Посилання відповідача на збільшення фактичних витрат позивач визнав надуманими та недоведеними.

В свою чергу, посилаючись на приписи частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України, позивач зазначив, що приймаючи до уваги повільне виконання відповідачем робіт за договором та явну неможливість виконання робіт у строки, передбачені договором, останній відмовляється від договору та розриває його, у зв'язку з чим вимагав перерахувати сплачені в якості передплати грошові кошти.

Звертаючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відмовився від виконання робіт відповідачем, у зв'язку з тим, що роботи виконувались настільки повільно, що їх закінчення у строк стало явно неможливим, роботи не були виконані і навіть проміжні результати робіт не були передані позивачу, збільшення фактичних витрат, ненадання будь-яких матеріалів та погодження збільшення обсягу робіт є недоречними, у зв'язку з їх надуманістю та недоведеністю жодними фактичними обставинами. Внаслідок порушення відповідачем умов укладеного договору позивачу були завдані збитки у розмірі здійсненої ним передплати, оскільки позивач фактично не отримав та не може отримати того, на що розраховував, укладаючи договір, одночасно з чим зазнав втрати грошових коштів у сумі 84 747,00 грн., які просить стягнути з відповідача на підставі ч.2 ст. 849 ЦК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що відповідач зі свого боку виконав умови договору, розробив структурний комплекс, дизайн, програмний комплекс для додатків Android та iOS на ReactNative згідно з Додатком №2, програмний комплекс для серверної частини згідно з Додатком №2 та технічний комплекс. Станом на 30.10.2018р. позивач підтвердив належне виконання відповідачем робіт, зауважень та претензій зі сторони позивача не надходило. Однак, позивач неналежним чином виконав свої зобов'язання щодо оплати робіт в строки та порядку, передбачені п.п.3.2, 3.3 договору, а відтак позивач має перед відповідачем заборгованість в сумі 48 150,96 грн. Також, відповідач надав суду електронну переписку з позивачем, яка свідчить про збільшення обсягу робіт за договором.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір № 06/06/2018/1 від 06.06.2018р. за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як встановлено судом вище, позивач здійснив передоплату у розмірі 84 747,00 грн., а відповідач зобов'язався надати послуги з розробки та виготовлення замовнику Мобільного додатку (далі - роботи). Вид, обсяг, терміни виконання і вартість робіт визначені сторонами в Додатку №1, Додатку №2 та Додатку №3, які є невід'ємною частиною цього договору.

Так, сторонами було підписано Додаток №1, яким погоджено перелік робіт, зокрема, найменування, терміни виконання - 115 робочих днів, розрахункова вартість та загальна вартість - 282 490,00 грн.; Додаток №2, яким погоджено розрахункову оцінку робіт, та Додаток №3, за яким узгоджено попередні технічні вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з електронної переписки, відповідач виконував роботи з розробки мобільного додатку, погоджував з позивачем додатковий обсяг завдання та необхідність виконання додаткових робіт.

При цьому, Додатком №2 до договору сторони погодили, що строк виконання робіт, який склав 115 робочих днів, є попереднім, і сторони домовились, що вартість і терміни можуть бути скоректовані після завершення Структурного комплексу робіт і створення повноцінного технічного завдання по його підсумкам.

Матеріали справи не містять доказів завершення Структурного комплексу робіт і створення повноцінного технічного завдання, натомість підтверджується проведення переговорів щодо узгодження додаткового обсягу робіт, що спричиняло необхідність збільшення строків виконання робіт за договором та ймовірність коригування ціни робіт.

При цьому, суд зазначає, що умовами договору сторони не передбачили чіткого порядку поетапного узгодження виконаних робіт шляхом підписання акту прийому-передач, що спростовує твердження позивача щодо невиконання відповідачем робіт за договором, оскільки жодний акт прийому-передачі відповідачем не було надіслано позивачу.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідачем вчинялись дії, спрямовані на виконання зобов'язань за договором № 06/06/2018/1.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч.1 статті 846 Цивільного кодексу України).

В обґрунтування вимог про стягнення збитків позивач посилається на те, що вказана сума збитків виникла внаслідок передоплати позивачем робіт та невиконання таких робіт за договором у встановлені строки, у зв'язку з чим на підставі ч.2 ст. 849 ЦК України, позивач відмовився від договору, а тому сума попередньої оплати в сумі 84 747,00 грн. є збитками позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 224 Цивільного кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

За нормами частини другої статті 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Виходячи з приписів чинного законодавства, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов: протиправної поведінки боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов'язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб; вини боржника.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності виконавця у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Так, при визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, позивачем не доведено суду наявності складу цивільного правопорушення в діях відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, як і не доведено факт спричинення шкоди відповідачем, що виключає можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 84 747,00 грн.

Крім того, суд зазначає, що здійснена позивачем, як замовником, передоплата у розмірі 84 747,00 грн. не є збитками у розумінні діючого законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України та ч.2 ст. 224 ГК України, збитками є - втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Також, суд звертає увагу на положення ч. 4 ст. 849 ЦК України, якою передбачено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Отже, здійснена замовником передплата у розмірі 84 747,00 грн. за правовою природою відноситься до виконання стороною зобов'язання, і може бути повернена замовнику повністю або частково у разі ненадання оплачених послуг. Однак, вказана передоплата не є збитками, а тому не може бути стягнена як збитки.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 22.04.2019р.

Суддя А.І. Привалов