ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року Справа № 906/1102/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Дужич С.П.

секретар судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

органу прокуратури - ОСОБА_1,

позивача за первісним позовом - не з'явився,

відповідача за первісним позовом - не з'явився,

третіх осіб - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 30 жовтня 2018 року у справі № 906/1102/17 (суддя Вельмакіна Т.М.)

за позовом Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за первісним позовом - Міністерства фінансів України

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмолоко;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Імріс";

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Метриком";

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Карінда";

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Салтіз";

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромтехнологія";

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітелла";

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Есмола";

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоксар";

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Інторно";

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастейн";

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Дарстен";

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Дортекс"

- Collyer Limited;

- Trade Point Agro Limited;

- Teamtrend Limited

про стягнення ,13 грн. та розірвання договору від 20.10.2016 №4Б16091Г,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд"

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про визнання недійсними пунктів Кредитного договору №17-01-2018/4 від 17.01.2018.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 30 жовтня 2018 року у справі №906/1102/17, серед іншого, відмовлено у задоволенні заяви прокурора від 25.05.2018 про залишення позову без розгляду (п.1). Закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1102/17 до судового розгляду по суті (п.2). Призначено судове засідання на 02 липня 2019 р. о 10:00 (резервна дата 30 липня 2019 року о 10:00) в приміщенні господарського суду Житомирської області, зал судових засідань № 402 (п.3).

Зобов'язано позивача за зустрічним позовом у строк до 26.11.2018 надати до канцелярії господарського суду Житомирської області, для подальшого направлення на адресу Центрального Органу запитуваної держави за місцем знаходження третіх осіб, нотаріально засвідчений переклад на англійську мову даної ухвали суду у справі № 906/1102/17 у 7-ми примірниках, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів (Додаток 10 до Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень) у 3-ох примірниках по кожному адресату (для повідомлення третіх осіб про час і місце розгляду судом справи у визначеному міжнародним законодавством порядку) та завірену копію документа, який підтверджує право перекладача займатися перекладацькою діяльністю (п.5).

Витрати, пов'язані з перекладом документів та їх нотаріальним посвідченням покладено на позивача за зустрічним позовом - ТОВ "Боранд Трейд" (п.7).

Зупинено провадження у справі до 02 липня 2019 року у зв'язку із зверненням господарського суду із судовим дорученням про вручення виклику до суду до компетентного органу іноземної держави (п.9).

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм процесуального права.

Відповідач за первісним позовом - ТОВ "Боранд Трейд" у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представники позивача, відповідача та третіх осіб не з'явилися. При цьому, від представника ТОВ "Боранд Трейд" на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Прокурор безпосередньо в судовому засіданні проти відкладення розгляду скарги заперечив.

Розглянувши вказане клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Враховуючи те, що ухвалою апеляційного суду від 11 лютого 2019 року, якою відкладено розгляд справи, явку сторін визнано на власний розсуд, а також те, що з поданого клопотання про відкладення не вбачається поважних причин, які б свідчили про необхідність перенесення судового засідання на іншу дату, а також те, що представник відповідача брав участь в попередніх засіданнях при розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції та висловив свою правову позицію у даному спорі у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання та з огляду на належне повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи - відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Стосовно повідомлення третіх осіб - Collyer Limited, Trade Point Agro Limited та Teamtrend Limited про дату та час розгляду судом апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 30 жовтня 2018 року у справі № 906/1102/17, слід зазначити наступне.

Так, вказані вище треті особи є нерезидентами та місцем їх знаходження є Сполучене Королівство Великобританії.

Судом апеляційної інстанції направлення ухвал здійснювалося безпосередньо на адресу третіх осіб, оскільки з інформації, розміщеної на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net, вбачається, що уряд Великобританії заявив, що не заперечує проти способів передачі документів, передбачених ст.10 Конвенції (один з яких, зокрема, передбачає, надсилання судових документів безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном), а також виходячи з того, що обов'язком суду є вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ.

Також, колегія суддів зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_2 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, питання належного повідомлення учасника справи - нерезидента суд розглянув у світлі практики ЄСПЛ та тих критеріїв, що були ним розроблені в частині забезпечення права на доступ до правосуддя.

При цьому, оскільки Collyer Limited, Trade Point Agro Limited та Teamtrend Limited є третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, тому при розгляді даної справи не застосовуються встановлені статтею 15 Гаазької конвенції 1965 року обмеження щодо прийняття судом рішення по суті спору, оскільки такі мають місце лише у разі неявки в судове засідання учасника справи-нерезидента України із процесуальним статусом відповідача у справі.

Більше того, здійснюючи перегляд ухвали в частині відмови у задоволенні заяви прокурора про залишення позову без розгляду та в частині зупинення провадження у справі, суд не здійснює розгляд спору по суті.

Безпосередньо в судовому засіданні прокурор повністю підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу від 03.10.2018 в цілому. Разом з nим, з тексту апеляційної скарги вбачаються підстави оскарження ухвали лише в частині зупинення провадження у справі до 02 липня 2019 року у зв'язку із зверненням господарського суду із судовим дорученням про вручення виклику до суду до компетентного органу іноземної держави, а також в частині відмови у задоволенні заяви прокурора від 25.05.2018 про залишення позову без розгляду. Відповідно, суд апеляційної інстанції, з огляду на вимоги ст.269 ГПК України, переглядає справу лише в цій частині.

Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, ухвалу місцевого господарського суду скасувати в частині зупинення провадження у справі, в іншій частині оскаржувану ухвалу від 03.10.2018 залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2017 року заступник Генерального прокурора в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Боранд Трейд" ,13грн (з яких ,61грн - заборгованість за кредитом, 362910566,74грн - заборгованість за процентами, 21884 257,78грн - пеня, 219001000грн - штраф) та про розірвання договору від 20.10.2016 №4Б16091Г.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14.12.2017 прийнято вказану позовну заяву та порушено провадження у справі №906/1102/17.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18.01.2018 у справі №906/1102/17 прийнято зустрічний позов ТОВ "Боранд Трейд" до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсними пунктів Кредитного договору №17-01-2018/4 від 17.01.2018 до спільного розгляду з первісним позовом та обєднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

31 травня 2018 року прокурор звернувся до суду з листом (заявою № 17-10238-17 від 25.05.2018), згідно якого останній вказує, що наразі ведеться розслідування за матеріалами кримінального провадження, а розгляд вказаного позову суперечить меті й завданню досудового розслідування, з огляду на що просить зазначений позов залишити без розгляду.

Місцевий господарський суд, розглянувши вказаний лист (заяву) Генеральної прокуратури України, в прохальній частині якого міститься клопотання про залишення позову без розгляду та повернення з Державного бюджету України сплаченого судового збору, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 55 ГПК України визначає процесуальні права органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Так, частиною 3 цієї статті передбачено право органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб щодо відмови від, зокрема, поданої ними заяви.

Крім того, ч.6 ст.24 Закону України "Про прокуратуру" передбачає право прокурора, серед іншого, відмовитися від позову.

Разом з тим, за змістом ч.1 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, зазначено, що прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Як вбачається, прокурор звертаючись з даним позовом, обґрунтовував свої вимоги незабезпеченням позивачем і Міністерством фінансів України, як єдиним акціонером банку, захисту економічних інтересів держави, невжиттям заходів для стягнення з відповідача ,13 грн боргу за вказаним кредитним договором, що може призвести до настання негативних наслідків для збереження фінансової стабільності у країні, системних ризиків для банківського сектору та становить загрозу діяльності банківської системи в цілому і захисту прав вкладників і інших кредиторів банку.

Згідно з положеннями абзацу 2 частини 5 статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, законом унормовано, що саме орган визначений прокурором при поданні позову в його інтересах набуває статусу позивача.

Звертаючись з даним позовом, Заступник Генерального прокурора заявив позовні вимоги в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", тобто позивачем у даній справі є ПАТ КБ "Приватбанк", а не Генеральна прокуратура України.

Згідно з п.5 ч.1 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відтак, процесуальним законодавством не передбачено право прокурора на звернення із заявою про залишення позову без розгляду, у випадку наявності позивача.

Отже, правових підстав для залишення позову Заступника Генеральної прокуратури України без розгляду на підставі ст.226 ГПК України не вбачається.

В даному випадку, на будь - якій стадії провадження у справі, в тому числі, і розгляду справи по суті можливо лише відмовитись від позову. При цьому, виходячи зі змісту ст.55 ГПК України така відмова можлива лише у разі, коли обидва учасники судового процесу (прокурор і позивач) одночасно заявили про відмову від позову.

Крім того, в обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначає, зокрема, що позивач за первісним позовом не підтримує позовну заяву прокурора.

В той же час, слід зазначити, що правова позиція прокурора щодо захисту інтересів держави не повинна залежати від думки позивача у справі.

До того ж, відповідної заяви про залишення позову без розгляду від позивача за первісним позовом до суду не надходило.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд прийшов до правльного висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання Генеральної прокуратури України про залишення позову без розгляду та повернення з Державного бюджету України сплаченого судового збору.

Щодо зупинення провадження у справі у зв'язку зі зверненням місцевого господарського суду до компетентного органу Великобританії із судовим дорученням про вручення документів, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статей 2, 7, 11, 365 ГПК України господарське судочинство здійснюється на засадах верховенства права, розумності строків розгляду справи судом, рівності учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі рівності іноземних осіб у процесуальних правах та обов'язках з громадянами України та юридичними особами, створеними за законодавством України, крім винятків, встановлених законом чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями статті 42 ГПК України визначено права та обов'язки учасників справи, до яких віднесено право на участь у судових засіданнях з можливістю подання доказів, заяв і клопотань, а також надання суду пояснень, наведення своїх доводів і міркувань щодо питань, які виникають під час розгляду справи судом.

В силу частини 5 статті 13 ГПК України з метою дотримання принципу змагальності сторін при здійсненні судочинства господарський суд, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Так, на виконання вимог частин 1, 2 статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов'язковою, або викликає учасників справи в судове засідання, якщо суд визнає їх явку обов'язковою.

Згідно зі ст.365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов'язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

З аналізу статті 367 ГПК України вбачається, що законодавцем встановлено право господарського суду звернутися із судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у разі якщо в процесі розгляду справи виникла потреба вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави.

Як вбачається з матеріалів справи, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом: Collyer Limited, Trade Point Agro Limited та Teamtrend Limited є іноземними суб'єктами господарювання та знаходяться в Сполученому Королівстві Великобританії.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася 19.10.2000 відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах".

Відповідно до ч.1 ст.1 Конвенції, ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно з ч.1 ст.2 Конвенції, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов'язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6.

Відповідно до ст.3 Конвенції, орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Відповідно до ст.5 Конвенції, Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

Разом з тим, згідно зі статтею 10 Конвенції якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

Як вбачається з інформації, яка міститься на інтернет-сторінці https://www.hcch.net/index_en.php?act=authorities.details&aid=278, Великобританія не заперечує проти застосування ст.10 (а) Конвенції.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд не був обмежений у виборі способу передачі судових документів, що підлягають врученню за кордоном з переліку способів, визначених Конвенцією (у тому числі не обмежений у можливості надсилати судові документи третім особам - нерезидентам у порядку, визначеному у пункті "а" статті 10 Конвенції, а саме надсилати судові документи безпосередньо поштою на адресу третіх осіб, що і було здійснено апеляційним господарським судом), а тому, дійшов помилкового висновку про доцільність його звернення саме до компетентного органу Великобританії із судовим дорученням про надання правової допомоги для вручення третім особам - Collyer Limited, Trade Point Agro Limited та Teamtrend Limited судових документів.

Аналогічної позиції про необов'язковість повідомлення третіх осіб - нерезидентів через компетентний орган іноземної держави дотримується також Верховний Суд, зокрема, у постановах від 18.04.2018 у справі №904/6152/16 та від 16.04.2018 у справі №904/6151/16.

При цьому, слід зазначити, що суд повинен призначати такий спосіб повідомлення сторін, який буде найбільш розумним з точки зору часу для повідомлення сторін про час, дату та місце судового розгляду.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити на наступне.

Відповідно до статті 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.

У випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

Тобто, згадана норма Конвенції застосовується за умов необхідності повідомлення юридичної особи-нерезидента, який є відповідачем у справі (а не позивачем чи третьою особою), про наявність справи, яка розглядається судом, для надання особі можливості вжиття заходів захисту, а саме: належного ознайомлення зі справою та вимогами інших сторін, підготовки власної позиції, доказів, доводів, міркувань тощо.

Таким чином, положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі саме неявки відповідача, а не будь-якого іншого учасника провадження.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 18.04.2018 у справі №904/6152/16 та від 16.04.2018 у справі №904/6151/16.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у справі є резидентом України, на якого не поширюються положення ст.15 Конвенції, тоді як іноземними учасниками у цій справі є треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом Collyer Limited, Trade Point Agro Limited та Teamtrend Limited.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доцільність застосування статті 15 Конвенції, якою визначено, що судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві та це було здійснено в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Спосіб повідомлення третіх осіб у справі про хід справи на підставі статті 15 Конвенції є таким, що ґрунтується на помилковому тлумаченні судом першої інстанції норм міжнародного, зокрема Конвенції, та процесуального права.

Отже, враховуючи можливість застосування статті 10 Конвенції та направлення процесуальних документів суду третім особам поштою, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність застосування порядку передачі судових та позасудових документів, врегульованого ст.367 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Конвенції про порядок вручення судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах від 15.11.1965.

Стаття 228 ГПК України передбачає такий вид зупинення провадження у справі як факультативний, тобто необов'язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги або вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Зупинення провадження у справі - тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що безпідставне звернення місцевого господарського суду до компетентного органу Великобританії призвело до необґрунтованого зупинення провадження у справі, що, в свою чергу, має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне зупинення провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

Так, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції").

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Зупинивши провадження у справі, суд першої інстанції порушив право сторін на розгляд справи у розумні строки.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що ухвала Господарського суду Житомирської області в частині зупинення провадження у справі прийнята з порушенням норм процесуального права, з огляду на що, апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" слід задоволити частково, ухвалу місцевого господарського суду скасувати в частині зупинення провадження у справі, в іншій частині оскаржувану ухвалу від 03.10.2018 залишити без змін.

Згідно ч.3 ст.271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, справа підлягає передачі на розгляд до суду першої інстанції.

Підпунктом в) п.4 ч.1 ст.282 ГПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п.4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, зокрема, про зупинення провадження з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 271, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 30 жовтня 2018 року скасувати в частині зупинення провадження у справі №906/1102/18. В решті ухвалу залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Матеріали оскарження ухвали у справі №906/1102/17 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "16" квітня 2019 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.