ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" квітня 2019 р. Cправа №902/811/18

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудівельний альянс "Астра", смтЧабани Києво-Святошинського району Київської області

до селянського (фермерського) господарства "Конкурент", с.Спичинці Погребищенського району Вінницької області

про стягнення 1760855,50 грн заборгованості згідно договору купівлі-продажу

за участю представника позивача: ОСОБА_1, діє за довіреністю;

представник відповідача в судове засідання не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробудівельний альянс "Астра" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з селянського (фермерського) господарства "Конкурент" 1760855,50 грн заборгованості, з яких: 1561595,87 грн - сума боргу; 199259,63 грн - неустойки за порушення строків оплати, що нарахована з посиланням на невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №00292-18 СТ від 06.07.2018.

За вказаним позовом ухвалою суду від 22.12.2018 відкрито провадження у справі №902/811/18 для розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

24.01.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що борг який залишився по оплаті техніки за договором №00292-18 СТ від 06.07.2018 становить 49119,30 євро, що еквівалентно 1561595,87 грн, який СФГ "Конкурент" планує погасити самостійно. Разом з тим, відповідач просить суд застосувати положення ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення 199259,63 грн неустойки за порушення строків оплати техніки. Обґрунтовуючи вказане клопотання останній зазначає наступні обставини: часткову добровільну сплату суми основного боргу; статус СФГ "Конкурент" - сільськогосподарський товаровиробник; веденням господарської діяльності більше 20 років; відсутність мети отримання матеріальних благ та уникнення матеріальної відповідальності під час укладення даного договору.

Позивач в поясненнях №12/02ЮД від 12.02.2019 заперечує проти зменшення розміру неустойки, зазначаючи, що її розмір становить 199259,63 грн, що значно менше суми боргу, неотриманого доходу, затрат позивача на сплату процентів за банківський кредит і обслуговування цього кредиту, який останній змушений був отримати, через невиконання відповідачем своїх зобов'язань. Окрім того, позивач зазначає, що відповідачем не надано суду доказів свого майнового стану та наявності інших інтересів, що заслуговують на увагу.

Ухвалою суду від 12.03.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено її для судового розгляду по суті на 09.04.2019.

На визначену судом дату (09.04.2019) з'явився представник позивача. Представник відповідача явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про місце, дату та час його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06.07.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю "Агробудівельний альянс "Астра" (далі по тексту також - продавець, позивач) та селянським (фермерським) господарством "Конкурент" (далі по тексту також - покупець, відповідач) укладено договір №00292-18СТ (далі по тексту також - Договір).

Згідно предмету вказаного договору продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та оплатити на умовах, визначених цим Договором, сільськогосподарську техніку (далі-техніку), вартість, найменування, кількість, завод-виробник і стан якої визначаються в Специфікаціях (Додатку №1) до цього Договору, яка є невід'ємною частиною (п.п.1.1 Договору).

Вартість одиниці та загальна вартість техніки в гривні, а також еквівалент вартості техніки в валюті Євро та курс (гривні до євро), згідно з яким на момент укладення цього договору розраховувався гривневий еквівалент вартості техніки в євро, визначаються в специфікації до цього договору (п.2.1 Договору).

Відповідно до п.3.2 Договору, кількість платежів, їх розміри та строки оплати визначаються в специфікації до цього Договору.

Згідно Специфікації загальна вартість техніки становить 2530364,20 грн.

У вказаній Специфікації сторони визначили графік платежів, зокрема:

1-й платіж (завдаток) до 06.07.2018 - 10% загальної вартості договору за рахунок власних коштів;

2-й платіж до 15.07.2018 - 40% від загальної вартості договору за рахунок власних коштів;

3-й платіж до 20.10.2018 - 50 % від загальної вартості договору за рахунок власних коштів.

Окрім того, в Специфікації сторони узгодили умови поставки. Так, техніка поставляється протягом 5 банківських днів з моменту 100% оплати виключно за умови дотримання графіку оплат.

Також, відповідно до п.4.1 Договору сторони визначили, що продавець проводить поставку та передачу техніки на умовах та в строки, визначені в специфікації до цього договору, але тільки після здійснення покупцем повної оплати вартості техніки за цим Договором.

В день передачі техніки представники сторін, уповноважені довіреностями або іншим чином, проводять огляд техніки в місці, визначеному цим Договором і підписують Акт прийому-передачі техніки (п.4.3 Договору).

На виконання умов Договору покупцем частково здійснено оплату вартості техніки в загальній сумі 1010000 грн, зокрема платежами: від 16.07.2018 в розмірі 10000 грн, від 19.07.2018 в розмірі 500000 грн, від 20.07.2018 в розмірі 500000 грн.

Таким чином, відповідачем не виконано зобов'язання по оплаті вартості техніки у розмірі 1561595,87 грн, що стало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.

При цьому, суд зазначає, що в процесі розгляду даної справи позивачем було передано відповідачу, обумовлену умовами Договору, техніку, що підтверджується обопільно підписаним Актом приймання-передачі техніки від 29.12.2018 та видатковою накладною № від 29.12.2018.

Враховуючи встановлені обставини справи суд враховує наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.693 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

Як слідує з матеріалів справи, відповідач зобов'язувався здійснити остаточний платіж за техніку до 20.10.2018. Разом з тим, докази того, що останній здійснив такий платіж в матеріалах справи відсутній. При цьому, суд враховує, що відповідач в ході підготовчого провадження визнав наявність вказаного зобов'язання.

Таким чином, заявлена вимога позивача про стягнення 1561595,87 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судом також розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 199259,63 грн неустойки за порушення строків оплати техніки.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 1 ст.624 ГПК України, визначено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.7.2 Договору, у разі порушення покупцем строків оплати будь-якого з платежів понад 3 банківських днів, покупець несе відповідальність, сплачуючи неустойку в розмірі 0,29% за кожен день прострочення від суми кожного простроченого платежу. Нарахування неустойки починається з четвертого банківського дня прострочення та закінчується в день здійснення покупцем фактичної оплати платежу.

При цьому, суд зазначає, що зважаючи на визначений у вказаному пункті Договору порядок обрахунку неустойки, який визначається у відсотковому співвідношення до суми боргу за кожен день прострочення зобов'язання, обумовлена сторонами санкція, за своєю суттю (правовою природою) є пенею.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не здійснив узгоджену сторонами оплату вартості техніки, а отже вимога про стягнення з відповідача пені є правомірною та обґрунтованою.

Разом з тим, при визначені розміру пені, судом враховано положення ч.2 ст.343 ГК України та ст.ст. 1, 3 З.У. "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", які обмежують максимальний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ. У наведених нормах закону прямо вказано про те, що розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, а відповідно до абзацу другого частини 3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи те, що за заявлений позивачем період встановлений Постановами правління НБУ розмір подвійної облікової ставки в день є меншим, ніж передбачена договором пеня 0,29 % за кожен день, то при розрахунку штрафних санкцій має бути застосована саме подвійна облікова ставка НБУ, а не визначена договором (0,29 % за кожен день від суми простроченого платежу).

Одночасно слід вказати, що при визначенні період нарахування пені судом встановлено, що згідно умов, визначених сторонами в специфікації, відповідач був зобов'язаний здійснити останній платіж у розмірі 50% від загальної вартості - до 20.10.2018. Таким чином, з урахуванням п.7.2 Договору нарахуванням пені розпочинається з 25.10.2018.

Відтак, здійснивши перерахування заявленої до стягнення пені за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН", суд встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача пені за період з 25.10.2018 по 07.12.2018 становить 67768,98 грн.

При цьому суд зазначає, що відповідач у відзиві просить суд застосувати положення ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки.

Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (абз.1 п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011).

Разом з тим, відповідач не навів і не надав суду жодних доказів, в підтвердження того, що даний випадок порушення грошових зобов'язань є винятковим з врахуванням наявності вищеперерахованих обставин, які би підтверджувалися відповідними доказами.

Окрім того, слід зазначити, що позивачем нараховано пеню, відповідно до умов Договору, які в силу закону є обов'язковими для виконання.

Так, відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Таким чином, укладаючи договір відповідач усвідомлював всі ризики його невиконання та свідомо, з доброї волі, погодився на умови і на заходи які забезпечують належне виконання цих зобов'язань. Здійснюючи господарську діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов'язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

Окрім того, слід зазначити, що визначений судом до стягнення розмір пені є значно меншим від розміру основного боргу.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України та зменшення позовних вимог в частині стягнення неустойки (в даному випадку пені).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з селянського (фермерського) господарства "Конкурент" (с.Спичинці Погребищенського району Вінницької області, 22250, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудівельний альянс "Астра" (вул.Машинобудівників, буд.5-а, смтЧабани Києво-Святошинського району Київської області, 08162, код ЄДРПОУ 30050,87 грн - боргу; 67768,98 грн - пені; 24440,47 грн - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В частині стягнення 131490,65 грн пені - відмовити.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 19 квітня 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу- ТОВ "Агробудівельний альянс "Астра" (вул.Машинобудівників, буд.5-а, смтЧабани Києво-Святошинського району Київської області, 08162);

3 - відповідачу - СФГ "Конкурент" (с.Спичинці Погребищенського району Вінницької області, 22250).