ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 904/3565/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Стратієнко Л.В., Студенець В.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальні технології Кривбасу"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2019

(головуючий суддя- Антонік С.Г., судді Дармін М.О., Іванов О.Г.)

у справі №904/3565/18 Господарського суду Дніпропетровської області

за позовом Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальні технології Кривбасу"

про стягнення 196 423,55 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.Короткий зміст позовних вимог

1.1. Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальні технології Кривбасу" штрафних санкцій у розмірі 196 423,55 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №211 від 16.03.2017 щодо своєчасної поставки товару.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

2.1. 16 березня 2017 року між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) укладено Договір поставки №211 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 договору з метою здійснення господарської діяльності постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент), марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД вказуються у специфікаціях (додатках) до договору (далі - Товар), які є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим Договором.

2.2. Згідно з п.п. 3.1, 3.8 договору постачальник зобов'язується поставити покупцю товар способом і на умовах, зазначених у специфікаціях (додатках) до цього договору. Умови поставки визначаються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010. Зобов'язання постачальника щодо поставки товару вважаються повністю виконаними в момент підпису сторонами договору Акта приймання-передачі товару за якістю (у випадну оплати товару за акредитивною формою - акта приймання-передачі товару за кількістю та якістю).

Відповідно до п.4.6 договору порядок оплати та форма розрахунків вказується сторонами у специфікаціях (додатках) до цього договору.

2.3. Умовами п. 11.2 договору передбачено у разі порушення термінів поставки товару за цим договором покупець має право стягнути з постачальника пеню у розмірі 0,5% від суми непоставленого товару за кожен день прострочення. У разі продовження прострочення понад 10 календарних днів покупець має право додатково стягнути з постачальника штраф у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

2.4. Відповідно до Специфікації №1 від 16.03.2017 та Додаткової угоди №2 від 23.05.2017 ТОВ "Індустріальні технології Кривбасу" мало поставити товар на загальну суму 468 661,04 грн (з ПДВ) протягом 120 календарних днів з моменту відкриття акредитиву. Умови поставки товару: DDР, склад покупця м. Марганець.

2.5. 23 травня 2017 року банк позивача за заявою АТ "Марганецький ГЗК" відкрив безвідкличний покритий акредитив.

24 липня 2017 року відповідач поставив на адресу позивача товар на загальну суму 226 499,17 грн, що підтверджується відповідною видатковою накладною № 47 від 24.07.2017 та товарно-транспортною накладною № ИТ-47/17 від 24.07.2017.

19 січня 2018 року відповідач поставив позивачу товар на суму 152 461,04 грн, що підтверджується видатковою накладною №10 від 19.01.2018 та товарно-транспортною накладною № ИТ-010/18 від 19.01.2018.

Товар на суму 89 700,83 грн на час звернення позивача до суду поставлено не було. Як встановили суди, зазначені обставини сторонами не оспорюються.

2.6. Позивач, вважаючи, що товар за накладною від 19.01.2018 на суму 152 461,04 грн поставлено з порушенням строку поставки, визначеного договором, нарахував на цю суму та на суму непоставленого товару пеню в сумі 106 722,72 грн та штраф у сумі 89 700,03 грн, стягнення яких і є предметом спору у цій справі.

Суди встановили, що сума нарахованих санкцій відповідачем не оспорюється. Водночас, відповідач вважає, що санкції нараховані безпідставно, оскільки не наступив обов'язок поставки у зв'язку з неповідомленням про відкриття акредитива та ненадання позивачем технічної документації на виготовлення товару.

3. Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2018 у задоволенні позову відмовлено.

3.1.1. Рішення мотивоване тим, що строк поставки продукції не настав, оскільки у матеріалах справи відсутня погоджена належним чином сторонами технічна документація, передбачена п.2.4 Договору, а відповідача не було повідомлено про відкриття та умови акредитиву.

3.1.2. Пункт 11.2 договору в частині стягнення з відповідача пені суперечить приписам Цивільного кодексу України, яким не передбачено стягнення пені за порушення строку поставки товару за правочином. Стягнення пені можливе лише за несвоєчасно виконане грошове зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

3.2. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2019 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення. Позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Індустріальні технології Кривбасу" на користь АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" пеню в сумі 86 103,68 грн, штраф у сумі 12 108,09 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 7 365,53 грн.

3.2.1. Апеляційний господарський суд зазначив, що у Специфікації № 1 сторони встановили строк поставки - 120 календарних днів з моменту відкриття акредитиву.

Згідно з даними, наданими ПАТ "Банк Кредит Дніпро", 23.05.2017 позивачем було відкрито акредитив на користь відповідача на суму 468 661,04 грн. Про відкриття акредитива позивач повідомив відповідача листами від 24.05.2017, 16.06.2017 та від 05.07.2017.

Суд також зазначив, що здійснення відповідачем часткової поставки продукції, передбаченої умовами договору, вказує на обізнаність ТОВ "Індустріальні технології Кривбасу" щодо відкриття акредитиву та строків поставки товару, оскільки оплата за поставлений товар здійснюється банком відповідача на підставі наданих ним документів (які зазначені у специфікації) після поставки товару.

Таким чином, врахувавши умови укладених сторонами Специфікації №1 від 16.03.2017 та Додаткової угоди №2 суд зазначив, що поставка товару повинна була бути здійснена відповідачем у строк до 20.09.2017.

3.2.2. Щодо погодження сторонами технічної документації суд зазначив таке. У разі виготовлення індивідуального товару саме на постачальнику лежить обов'язок виготовити технічну документацію і погодити її з покупцем. Строк поставки, визначений сторонами у договорі, не залежить від дати погодження документації, а залежить лише від дати відкриття акредитива.

Господарський суд першої інстанції не дав належної оцінки цим умовам договору, у зв'язку з чим дійшов неправильного висновку, що зобов'язання щодо поставки товару відповідачем не наступило.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог АТ "Марганецький ГЗК".

3.2.3. При цьому суд зазначив, що заявлений позивачем до стягнення розмір штрафних санкцій обраховано арифметично правильно, проте під час розгляду справи судом першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Взявши до уваги матеріальні інтереси обох сторін, відсутність негативних наслідків для позивача у зв'язку з несвоєчасною поставкою товару, невідповідність заявленого до стягнення надмірно великого розміру пені та штрафу наслідкам порушення, в силу положень ст. 233 Господарського кодексу України суд вважав можливим зменшити розмір штрафу та пені за несвоєчасну поставку товару на 50% , а саме: пеню до 86 103,68 грн та штраф до 12 108,09 грн

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції про відмову в позові.

4.2. В обґрунтування зазначених вимог скаржник зазначає таке.

4.2.1. Суд апеляційної інстанції невірно застосував норми матеріального права та безпідставно зазначив, що поставка товару свідчить про обізнаність продавця про відкриття акредитиву саме 23.05.2017.

Скаржник наполягає на тому, що позивач не виконав умову п.8.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004, а саме не повідомив бенефіціара про відкриття та умови акредитиву. Отже, на думку скаржника, неможливо визначити строк поставки товару за договором.

4.2.2. У матеріалах справи відсутня належним чином погоджена технічна документація (креслення, ТУ, опитувальні листи тощо) на товар, зазначений у специфікації №1, яка є передумовою виконання зобов'язань за договором.

Оскільки сторонами не погоджувалась у письмовому вигляді технічна документація на товар, зазначений у специфікації №1 до договору, то і зобов'язань щодо поставки товару у постачальника не виникло, у зв'язку з чим розрахунок штрафних санкцій за несвоєчасну поставку є безпідставним.

4.2.3. У порушення ч.5 ст.236 та ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки можливості стягнення пені за негрошове зобов'язання, доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу не розглянув.

4.3. У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує проти доводів та вимог касаційної скарги ТОВ "Індустріальні технології Кривбасу" та просить відмовити скаржнику у задоволенні його касаційної скарги, а постанову суду апеляційної інстанції просить залишити без змін.

Доводи та аргументи позивача в цілому ґрунтуються на висновках, здійснених апеляційним господарським судом у постанові, що оскаржується.

Щодо стягнення пені позивач зазначає, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч.2 ст.231 ГК України. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України.

4.4. Склад суду касаційної інстанції змінено у зв'язку з відпусткою судді Мамалуя О.О., що підтверджується наявним у справі протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 17.04.2019.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.1.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2 ст. 300 ГПК України).

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір у справі стосується стягнення пені та штрафу за несвоєчасну поставку товару за договором поставки.

5.2.2. Згідно з ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються із ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

5.2.3. Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

5.2.4. Як встановлено судами, сторони погодили строк поставки товару на загальну суму 468 661,04 грн (з ПДВ) протягом 120 календарних днів з моменту відкриття акредитиву. Умови поставки товару: DDР, склад покупця м. Марганець.

Відповідно до приписів ст.1093 ЦК України у разі розрахунків за акредитивом банк (банк-емітент) за дорученням клієнта (платника) - заявника акредитива і відповідно до його вказівок або від свого імені зобов'язується провести платіж на умовах, визначених акредитивом, або доручає іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж на користь одержувача грошових коштів або визначеної ним особи - бенефіціара. У разі відкриття покритого акредитива при його відкритті бронюються грошові кошти платника на окремому рахунку в банку-емітенті або виконуючому банку.

Як встановлено судами та слідує з наявної у матеріалах справи специфікації №1 до договору, оплата за товар здійснюється шляхом відкриття акредитиву. Вид акредитиву: покритий, подільний.

З аналізу норм чинного законодавства слідує, що покритий (депонований) акредитив - акредитив для здійснення платежів, за яким завчасно бронюються кошти платника у повній сумі на окремому рахунку в банку-емітенті або у виконуючому банку.

Згідно з п.8.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті якщо відкривається покритий акредитив, депонований у виконуючому банку, який не є банком-емітентом, то заявник, крім заяви, подає до банку-емітента платіжне доручення на перерахування коштів для бронювання їх у виконуючому банку. Банк-емітент перераховує кошти заявника на аналітичний рахунок "Розрахунки за акредитивами" у виконуючому банку та повідомляє його про умови акредитива.

Акредитив є відкритим після того, як здійснено відповідні бухгалтерські записи за рахунками та надіслано повідомлення бенефіціару про відкриття та умови акредитива (п.8.15 Інстуркції).

Суд апеляційної інстанції, діючи в межах визначеної законом компетенції, дослідив наявні у справі докази та встановив, що акредитив було відкрито ПАТ "Банк Кредит Дніпро" 23.05.2017.

Банк-емітент інформує виконуючий (авізуючий) банк про відкриття акредитива шляхом надсилання йому електронною поштою (електронне повідомлення) або іншими засобами зв'язку, що передбачені договорами між банками, заяви або повідомлення (п.8.18 Інструкції).

Згідно з п.8.20 Інструкції саме виконуючий (авізуючий) банк про відкриття та умови акредитива повідомляє бенефіціара (авізує акредитив) протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення від банку-емітента (авізуючого банку).

Враховуючи зазначене вище, а також встановлені судом апеляційної інстанції обставини відкриття акредитиву, суд касаційної інстанції вважає також переконливим висновком апеляційного господарського суду про те, що здійснення відповідачем часткової поставки продукції, передбаченої умовами договору, вказує на обізнаність ТОВ "Індустріальні технології Кривбасу" щодо відкриття акредитиву та строків поставки товару, оскільки оплата за поставлений товар здійснюється банком відповідача на підставі наданих ним документів (які зазначені в специфікації) після поставки товару.

Як встановили суди, у специфікації №1 до договору сторони погодили, що строк поставки 120 календарних днів з моменту відкриття акредитиву. Враховуючи встановлений судом апеляційної інстанції факт відкриття акредитиву 23.05.2017, суд касаційної інстанції відхиляє аргумент скаржника, про який йшлося у п.4.2.1 цієї постанови, щодо неможливості визначити строк поставки товару за договором.

5.2.5. Щодо відсутності у матеріалах справи технічної документації (п.4.2.2 постанови) правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що погоджений сторонами договору строк поставки не залежить від обов'язку виготовити технічну документацію. Відтак, твердження скаржника про відсутність у нього зобов'язання щодо поставки товару є безпідставним.

5.2.6. Щодо доводів скаржника про неможливість стягнення пені за порушення негрошового зобов'язання Суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Статтею 611 ЦК України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з нормами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

І цивільним, і господарським законодавством допускається можливість забезпечувати виконання зобов'язань таким способом, як пеня.

Господарський кодекс України не містить поняття пені. Водночас, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, господарським законодавством закріплено, що у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК).

Тлумачення вказаної норми дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов'язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Як наслідок, враховуючи ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 2 ст. 4 ГК України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, Суд вважає, що сторони не позбавлені права у господарському договорі забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов'язання.

Крім того, Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Тлумачення положень ч. 3 ст. 549 ЦК України в аспекті меж свободи договору дає можливість зробити висновок, що сторони у договорі можуть забезпечити за допомогою пені виконання негрошового зобов'язання.

Зазначені висновки не відображені у постанові суду апеляційної інстанції, водночас це не призвело до ухвалення неправильного судового рішення.

5.2.7. Інших доводів щодо порушення чи неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права касаційна скарга відповідача не містить. Отже, Суд вважає, що звертаючись з касаційною скаргою, скаржник не довів неправильне застосування судом норм права як необхідної передумови для скасування постанови, що оскаржується.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. За результатами розгляду касаційної скарги відповідача Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції правильно кваліфікував спірні правовідносини, що склалися, з правильним застосуванням до них норм матеріального права.

6.3. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.4. З огляду на зазначене вище у розділі 5 цієї постанови, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги відповідача без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції - без змін.

7. Судові витрати

7.1. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустріальні технології Кривбасу" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2019 у справі №904/3565/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді Л. Стратієнко

В. Студенець