ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2019 Справа №914/2044/18

м.Львів

за позовною заявою: Фізичної особи - підприємця Тон Оксани Олександрівни, м.Охтирка Сумської області

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Бурбана Василя Михайловича, с.Солиги Яворівського району Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛЬПЕ», м.Київ

про стягнення 32130,00 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

При секретарі Зарицькій О.Р.

Представники сторін:

від позивача: Горлатий О.В. - адвокат за договором про надання професійної правничої допомоги;

від відповідача: Олешко Т.О. - адвокат;

від третьої особи: Горлатий О.В. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: на розгляд Господарського суду Львівської області поступив позов Фізичної особи-підприємця Тон Оксани Олександрівни до Фізичної особи-підприємця Бурбан В.М., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬПЕ" про стягнення заборгованості в сумі 32130грн.

Ухвалою суду від 06.11.2018 в справі №914/2044/18 позовну заяву було залишено без руху. ФОП Тон О.О. подала до суду заяву (вх.№45113/18 від 23.11.2018) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 28.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 18.12.2018. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОЛЬПЕ" .

У підготовчому засіданні 18.12.2018 оголошувалась перерва до 23.01.2019, а у підготовчому засіданні 23.01.2019 - до 23.01.2019.

23.01.2019, за вх.№3071/19, в суді зареєстровано поступлення від третьої особи пояснення щодо позову з доданими документами. Третя особа позовні вимоги підтримує.

23.01.2019, за вх.№3072/19, в документообігу суду зареєстровано поступлення від позивача заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для долучення письмових доказів.

28.01.2018р., за вх.№3479/19, в документообігу суду зареєстровано подану позивачем заяву про поновлення пропущеного процесуального строку для долучення письмових доказів, а саме скріншотів скайп-переписки між позивачем та відповідачем.

28.01.2019р., за вх.№3479/1, в документообігу суду зареєстровано заяву третьої особи про поновлення пропущеного процесуального строку для долучення письмових доказів.

28.01.2019р., за вх.№3483/19, в документообігу суду зареєстровано подане позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи проїзних документів (квитків) на підтвердження витрат на проїзд.

Ухвалою суду від 28.01.2019р. строк підготовчого провадження продовжено на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 21.02.2019р.

15.02.2019р., за вх.№6761/19, в документообігу суду зареєстровано подану позивачем заяву про долучення паперових копій електронних доказів до матеріалів справи з доказами скерування її примірника з додатками іншим учасникам справи.

18.02.2019р,. за вх.№6993/19, в документообігу суду зареєстровано поданий відповідачем відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення строку для його подання та доказами скерування його примірника15.02.2019 іншим учасникам справи.

Ухвалою суду від 21.02.2019р. закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 21.03.2019 та з підстав, викладених в даній ухвалі, заяву представника позивача (вх.№3072/19 від 23.01.2019) задоволено: визнано поважними причини пропуску строків на подання доказів і долучено до матеріалів справи докази, перелічені у п.2 прохальної частини заяви; заяву позивача (вх.3480/19 від 28.01.2019) про поновлення пропущеного процесуального строку для долучення письмових доказів та долучення їх до матеріалів справи, за усним клопотанням представника позивача - залишено без розгляду; в задоволенні заяви третьої особи - ТзОВ "ВОЛЬПЕ" (вх.№3479/19 від 28.01.2019) про поновлення пропущеного процесуального строку для долучення письмових доказів відмовлено. Залишено заяву позивача від 12.02.2019 про долучення до матеріалів справи паперових копій електронних доказів без розгляду. Відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку для прийняття відзиву на позовну заяву (вх.№6993/19 від 18.02.2019)

19.03.2019, за вх.№11805/19, в документообігу суду зареєстровано подану відповідачем заяву про застосування строків позовної давності.

21.03.2019, за вх.№12315/19, в документообігу суду зареєстровано подану позивачем заяву про поновлення пропущеного процесуального строку для долучення паперових копій електронних доказів.

З підстав, викладених в ухвалі суду від 21.03.2019 заяву позивача (вх.№12315/19 від 21.03.2019) про поновлення пропущеного процесуального строку для долучення паперових копій електронних доказів залишено без розгляду, а заяву відповідача (вх.№11805/19 від 19.03.2019) про застосування строків позовної давності прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи. В судовому засіданні 21.03.2019р. оголошувалась перерва до 05.04.2019

05.04.2019, за вх.№14401/19, в документообігу суду зареєстровано подану позивачем заяву про визнання поважними причин пропуску строку на подання доказів, поновлення пропущеного процесуального строку та долучення до матеріалів справи паперових копій електронних доказів.

Учасники справи явку повноважних представників в судове засідання 05.04.2019р. забезпечили.

Представник позивача надав усні пояснення по обставинах, вказаних у заяві про поновлення пропущеного процесуального строку для подання доказів. Зокрема зазначив, що в судовому засіданні, яке відбулося 23.01.2019р., відповідачем було надано пояснення на позов та долучено до матеріалів справи копію електронної переписки між ним та позивачем. З метою встановлення дійсних обставин справи щодо встановлення розміру штрафу за перезавантаження вантажу з одного транспортного засобу на інший без попереднього узгодження з експедитором, в розмірі 500 Євро, позивач вважав за необхідне долучити до матеріалів справи паперову копію електронного листування між сторонами, по програмному забезпеченню Sкуре, з якого вбачається, як пояснює позивач, що відповідач визнавав встановлений сторонами штраф за перезавантаження в розмірі 500 Євро та просив його зменшити з 500 Євро до 100 Євро.

Представник відповідача заперечив проти задоволення вказаної заяви з огляду на те, що розгляд даної справи по суті перебуває на стадії дослідження доказів і чинним Господарським процесуальним кодексом не передбачено долучення доказів на цій стадії.

З підстав, викладених в ухвалі суду від 05.04.2019, долучено до матеріалів справи документи, подані позивачем в додаток до заяви від 05.04.2019р. (вх.№14401/19 від 05.04.2019р.) та постановлено не приймати до розгляду долучені в додаток до заяви позивача від 05.04.2019р. паперові копії електронних доказів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові та наданих додаткових поясненнях.

З підстав, наведених у поясненнях, клопотанні про застосування позовної давності. відповідач позов заперечив та просить у його задоволенні відмовити повністю.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові та наданих додаткових поясненнях.

В судовому засіданні 05.04.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини постановленого у справі рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

17.02.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «ВОЛЬПЕ» (третя особа,експедитор) та STREVER SL (замовник) було укладено Договір №17022017/В-5 на транспортно - експедиційне обслуговування.

Відповідно до цього договору STREVER SL направило ТОВ «ВОЛЬПЕ» заявку №8316 від 21.03.2017, у якій зазначено реєстраційний номер транспортного засобу : НОМЕР_3, та вказано водія - ОСОБА_6, місце загрузки - Чіва (Іспанія).

Факт загрузки в Чіва (Іспанія), згідно зазначеної заявки №8316 від 21.03.2017 підтверджується INVOICE №4 of 29 March 2017 де зазначено транспортний засіб - НОМЕР_3, пояснює позивач.

Листом №1 від 21.03.2017 ТОВ «ВОЛЬПЕ» довірило ОСОБА_6 - водію транспортного засобу НОМЕР_3, отримати аванс в сумі 1400 євро, по зазначеній вище заявці №8316 від 21.03.2017.

Крім того, STREVER SL направило ТОВ «ВОЛЬПЕ» заявку №8317 від 21.03.2017, де зазначено реєстраційний номер транспортного засобу: НОМЕР_4 , та водія - ОСОБА_5, місце загрузки - Чіва (Іспанія).

Факт загрузки в Чіва (Іспанія) згідно зазначеної заявки №8317 від 21.03.2017 підтверджується INVOICE №5 of 29 March 2017 де зазначено транспортний засіб - НОМЕР_4, зазначає позивач.

Листом №2 від 21.03.2017 ТОВ «ВОЛЬПЕ» довірило ОСОБА_7 - водію транспортного засобу НОМЕР_5, отримати аванс в сумі 1400 євро, по зазначеній вище заявці №8317 від 21.03.2017.

Як зазначає позивач, у перелічених вище заявках №8316 та №8317 від 21.03.2017 сторони погодили заборону перезавантаження, довантаження або інше маніпулювання товару без попереднього погодження із замовником - STREVER SL

Позивач стверджує, що для організації перевезення згідно зазначеного вище Договору №17022017/В-5 від 17.02.2017 та виконання заявок №8316 та №8317 від 21.03.2017, ТОВ «ВОЛЬПЕ» залучило фізичну особу - підприємця Тон Оксану Олександрівну, яка у свою чергу залучила перевізника фізичну особу - підприємця Бурбана Василя Михайловича.

Так, зокрема, 18.10.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ВОЛЬПЕ» та фізичною особою - підприємцем Тон Оксаною Олександрівною було укладено Договір №18102016-1 про транспортно-експедиційне обслуговування.

20.03.2017 між фізичною особою - підприємцем Тон Оксаною Олександрівною (позивач, експедитор) та фізичною особою - підприємцем Бурбан Василем Михайловичем (відповідач, перевізник) було укладено Договір № 20032017/Т-1 на транспортно- експедиційне обслуговування, за умовами якого відповідач, крім іншого, зобов'язався організувати перевезення експертно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом на території України та за її межами відповідно до замовлень відповідача, забезпечити виконання вказаних у замовленнях послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, а також всіх умов перевезень, які теж вказані у замовленнях, а позивач зобов»язувався виконати всі розрахунки з перевізником у повному обсязі і у термін, який передбачений умовами договору.

Відповідно до умов Договору № 20032017/Т-1 між сторонами укладено 20.03.2017 заявки № 163-Т та № 164-Т на транспортно-експедиційне обслуговування автомобільним транспортом в міжнародному сполученні.

За умовами заявки № 163-Т, відповідач зобов'язався здійснити перевезення за маршрутом Іспанія-Україна, вантаж ТНП на палетах, дата завантаження дата розвантаження 28-29.03.2017.

У заявці узгоджено вартість та порядок розрахунків: 2800 євро з яких 1400 євро готівка на замитненні авто, решта по курсу НБУ на день розвантаження, безготівковий розрахунок по отриманню оригіналів документів, 7 б/д.

Узгоджено марку та номер авто: НОМЕР_3.

Крім того, за умовами заявки № 163-Т перезавантаження вантажу з одного транспортного засобу на інший без попереднього узгодження з Експедитором (лист на e-mail) ЗАБОРОНЕНО. Штраф 500 EUR.

Позивач пояснює, що як убачається із змісту міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №125260/2017/14 (0000629), якою підтверджується факт здійснення відповідачем перевезення вантажу за заявкою № 163-Т, доставка вантажу до місця розвантаження була здійснена автомобілем НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_6, а завантаження вантажу було здійснене в автомобіль SK982JX/RZ5178Р, що підтверджує заявка №163-Т, INVOICE 4 від 29.03.2017 року та Лист № 1 від 21.03.2017 року на отримання готівки .

На переконання позивача зазначена обставина свідчить про перезавантаження вантажу з одного транспортного засобу (НОМЕР_3) на інший (ВС 741 ОСТ з причепом НОМЕР_6) без узгодження з позивачем (експедитором) та є порушенням відповідачем узгоджених умов заявки № 163-Т щодо заборони такого перезавантаження.

За умовами заявки № 164-Т відповідач зобов'язався здійснити перевезення за маршрутом Іспанія-Україна, вантаж ТНП на палетах, дата завантаження 21.03.2017 дата розвантаження 28-29.03.2017.

У заявці узгоджено вартість та порядок розрахунків: 2800 євро з яких 1400 євро готівка на замитненні авто, решта по курсу НБУ на день розвантаження, безготівковий розрахунок по отриманню оригіналів документів, 7 б/д.

Марка та номер авто: НОМЕР_7.

Позивач пояснює, що як убачається із змісту міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 125260/2017/14 (0000628), якою підтверджується факт здійснення позивачем перевезення вантажу за заявкою № 164-Т, доставка вантажу до місця розвантаження була здійснена автомобілем НОМЕР_2 з причепом НОМЕР_8, а завантаження вантажу було здійснене в автомобіль НОМЕР_5, що підтверджує заявка №164-Т, INVOICE 5 від 29.03.2017 року та Лист №2 від 21.03.2017 року на отримання готівки.

На переконання позивача зазначена обставина свідчить про перезавантаження вантажу з одного транспортного засобу (НОМЕР_4) на інший (НОМЕР_2 з причіпом НОМЕР_17) без узгодження з позивачем (експедитором) та є порушенням відповідачем узгоджених умов заявки № 164-Т щодо заборони такого перезавантаження.

Позивач стверджує, що відносини, що виникли між ним та відповідачем у зв'язку з укладенням заявок № 163-Т та № 164-Т до Договору № 20032017/Т- 1 від 20.03.2017 за правовою природою є відносинами, пов'язаними з міжнародним перевезенням вантажу.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на положення ст.ст.1,2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року; ст.ст. 610,526,629, ч.1 ст.920 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 ГК України.

Розмір штрафу позивачем розраховано із врахуванням офіційного курсу НБУ станом на 25.10.2018 року - 100 EUR становив 3213,1896 грн., або 1 до 32,13.

За таких обставин, за порушення Відповідачем умов заявок № 163-Т та № 164-Т до Договору № 20032017/Т-1 від 20.03.2017 позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 500 EUR за кожне порушення (порушення по 2-х заявках), разом 1000 EUR або 32 130,00 грн, за офіційним курсом НБУ, станом на дату підготовки позову - 25.10.2018 - 32.13. (1000*32.13 = 32130,00 грн).

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач підтверджує, що на виконання укладеного між ним та позивачем Договору № 20032017/Т- 1 від 20.03.2017, сторони уклали Заявку №163-Т від 20.03.2017 року та Заявку №164-Т від 20.03.2017 року.

Відповідач не заперечує, що згідно заявки №163-Т від 20.03.2017 року та заявки №164-Т від 20.03.2017 року реєстраційні номера автомобілів, що здійснюють перевезення вантажів були вказані НОМЕР_11 / НОМЕР_12 та НОМЕР_13, а на розвантаження прибули транспортні засоби з реєстраційними номерними знаками НОМЕР_2 / НОМЕР_9 та НОМЕР_1 / НОМЕР_10, але наголошує на тому, що жодних даних у вантажних накладних про те, що перевантаження забороняється немає.

ФОП Бурбан В.М. повністю виконано свої зобов'язання, вантаж вантажоодержувачу було доставлено відповідно до встановлених термінів.

Факт належного виконання зобов'язань підтверджується міжнародною товарно- транспортними накладними.

Відповідач наголошує, що виходячи з положень ч. 1 ст. 526 ЦК України саме належне виконання зобов'язання означає досягнення тієї мети, яку сторони ставили перед собою вступаючи у зобов'язання. Перевезення вантажу виконано повністю вантаж доставлений, відповідно до термінів доставки зауважень від вантажоодержувача немає.

Відповідач в обгрунтування заперечень покликається на положення ч. 1 ст. 626 ЦК України, згідно положень якої Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; Конвенцію про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (підписана в Женеві 19.05.1956р.), до якої приєдналась Україна 01.08.2006 р. (далі Конвенція) і яка регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом та вважає, що Конвенція підлягає застосуванню підлягає застосуванню у даних правовідносинах.

Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності. Заява мотивована посиланням на норми ч.1 ст.32 Конвенції, згідно якої термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік.

Враховуючи вказані вище обставини, відповідач просить в позові відмовити повністю.

СУДОМ ВСТАНОВЛЕНО .

Між ФОП ТОН Оксаною Олександрівною, в особі директора Тон О. О., надалі "Експедитор", що є платником єдиного податку, з однієї сторони та ФОП БУРБАН Василем Михайловичем в особі директора Бурбан В. М.., надалі "Перевізник , що є платником єдиного податку, з іншої сторони, надалі разом названі як Сторони, а кожен окремо як Сторона,20.03.2017 було укладено Договір № 20032017/Т-1 на транспортно-експедиційне обслуговування (надалі - Договір). Відповідно до п.1.1 даний Договір регулює та визначає порядок взаємовідносин Перевізника та Експедитора, які пов'язані із здійсненням транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) по організації перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом, з наданням інших послуг, узгоджених в Замовленнях / Доповненнях до даного Договору, і які є невід'ємною частиною Договору. Міжнародні автомобільні перевезення вантажів виконуються відповідно до положень діючих Конвенцій про міжнародні перевезення (Конвенція КДПВ зі змінами внесеними Протоколом від 5 липня 1978р,Конвенція МДП, Конвенція ДППНВ (АDR), діючих на території України нормативних актів, а також відповідно до даного Договору (п.2.1).

За змістом умов в п.2.2 , організація кожного міжнародного перевезення, в рамках даного Договору, оформлюється окремим Замовленням на конкретне перевезення, що надсилається Експедитором Перевізнику відразу по узгодженню в порядку, встановленому в статті 5 даного Договору.

Доповнення та Замовлення є невід'ємною частиною Договору, якщо вони підписані і завірені фірмовими печатками з ідентифікаційним кодом з обох сторін. Факт виконання кожного міжнародного автомобільного перевезення, а також виконання розрахунків між сторонами, підтверджується відповідним актом виконаних робіт (п.2.3).

За умовами Договору ( п.п. п..3.1,3.2, 3.4, 3.6, 3.7,3.8) Перевізник зобов»язується, зокрема: організувати перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом на території України та за її межами відповідно до Замовлень Експедитора; забезпечити виконання вказаних в Замовленнях послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, а також всіх умов перевезень, які теж вказані в Замовленнях; виконувати міжнародні автомобільні перевезення справним транспортом, устаткованим відповідним чином, з усіма необхідними документами (Carnet TIR та СМR, сертифікат відповідності транспортного засобу для перевезення вантажів під митними пломбами, страхування відповідальності по Carnet TIR, страхування відповідальності СМR а також інші необхідні для виконання кожного конкретного перевезення документи); виконувати ТЕО Експедитора відповідно до міжнародних вимог та вимог Законодавства України з моменту прийняття вантажу від вантажовідправника і до моменту передачі його одержувачу вантажу або іншій особі, вказаній Експедитором. Вантаж приймається відповідно до товарно-транспортних документів відправника. Перевіряти точність вказаної в СМR інформації щодо кількості вантажних місць, їх розмірів, маркування та нумерації; перевіряти найменування, та вагу брутто вантажу та відповідність даної інформації записам в товаросупроводжуючих документах (включаючи рахунок-фактуру, Carnet TIR. попередню вантажну митну декларацію, попереднє повідомлення та інші); а також перевіряти зовнішній стан вантажу, його упаковку; інформувати Експедитора письмово про виявлення на місці завантаження, на кордоні або на місці розвантаження перевантаження автомобіля по тоннажу більш ніж вказано в Замовленні, а також про випадки переадресації вантажу; повідомляти про факт завантаження та відправки вантажу, висилати по факсимільному зв'язку Експедитору копії товарно-транспортних документів, необхідних для оформлення попереднього повідомлення для митних органів України (при переході автотранспортним засобом з вантажем Експедитора кордону України).

Перевізник зобов'язується (3.10,3.11, 3.12,3.13,3.14,3.15): нести повну відповідальність за збереження вантажу від моменту прийняття його від Вантажовідправника до моменту передачі його одержувачу вантажу, або іншій особі, вказаній Експедитором, та надавати підтверджуючі документи при порушенні цілісності вантажу уповноваженими контролюючими органами під час перевезень; вживати всі необхідні заходи для доставки вантажів експедитора без пошкоджень; нести відповідальність за компенсацію збитків , які виникли в результаті дорожньо-транспортної пригоди; нести повну матеріальну відповідальність за втрату товарного виду вантажу чи частини вантажу під час його транспортування у розмірі суми інвойсу. Втрата товарного виду засвідчується актом ТПІІ; з прибуттям автотранспорту в кінцевий пункт призначення, своєчасно передати уповноваженому представнику одержувача вантажу, або іншій особі, вказаній Експедитором, всі необхідні супроводжувальні документи, які стосуються виконаного перевезення; у термін, обумовлений із Експедитором, доставити вантаж для виконання митного оформлення згідно до Замовлень Експедитора, які є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до умов Договору (п.п.4.1-4.9) Експедитор зобов»язується: надати Перевізнику всю необхідну інформацію по організації перевезень експортно-імпортних вантажів автомобільним транспортом; у термін, обумовлений умовами Договору, надати Перевізнику вантажі для міжнародних перевезень; підготувати вантаж та правильно оформити супроводжувальні документи (інвойси, сертифікати походження та інше); забезпечити завантаження, розвантаження та розміщення вантажу на транспортному засобі своїми силами, в тарі і упаковці, яка призначена для перевезення вантажів автотранспортом; забезпечити водію транспортного засобу перевізника можливість контролювати процес завантаження/ розвантаження. Вантажовідправник за вимогою водія зобов'язаний змінити неправильне розміщення та кріплення вантажу; до прибуття автомобіля перевізника на завантаження, підготувати вантаж до транспортуванн; протягом 48 робочих годин після відвантаження товару та відправлення товарно-транспортних документів експедитор зобов'язаний оформити попереднє повідомлення і повідомити його номер перевізнику чи водію перевізника, який виконує перевезення; у випадку зміни дати чи місця завантаження/розвантаження, повідомити перевізника по телефону чи додатково факсимільним повідомленням не пізніше 1 -ї доби до дати запланованої зміни, а також узгодити з перевізником додатково вартість перевезення; виконати всі розрахунки з перевізником у повному обсязі і у термін, який передбачений умовами даного Договору.

За змістом Договору ( п.п.5.1-5.8) сторони погодили, що: перевізник завчасно повідомляє експедитора про місцезнаходження своїх транспортних засобів та часу їх готовності до завантажень; експедитор обробляє отриману інформацію враховуючи існуючі в наявності замовлення та повідомляє перевізнику свої пропозиції; після узгодження з перевізником експедитор надсилає перевізнику по електронному чи факсимільному зв'язку замовлення на перевезення. Замовлення оформляються згідно до встановленої та завчасно узгодженої форми (Додаток №1) і є невід'ємними частинами договору, при чому в Замовленні повинна бути зазначена наступна інформація: -місце завантаження та місце митного оформлення; місце розвантаження та місце митного оформлення; найменування вантажу ;вага, габарити, кількість місць ;дата та час завантаження; терміни доставки; вартість фрахту за перевезення; прізвища та телефони контактних осіб з боку вантажовідправника/ вантажоодержувача та /або Експедитора; порядок обміну інформацією під час перевезення; додаткові умови по перевезенню у випадку наявності таких.

Відповідно до умов 5.4 Договору перевізник зобов'язується приймати подані замовлення до виконання, підтверджувати їх круглою печаткою та відсилати Експедитору за допомогою електронного чи факсимільного зв'язку протягом 2 робочих годин, при чому перевізник у Замовленні повинен вказувати наступну інформацію: державний номер наданого під завантаження транспортного засобу; прізвище водія, його телефони, номери Carnet TIR та СМR; контактну особу з боку Перевізник, що відповідатиме за виконання даного рейсу.

Перевізник інформує Експедитора щодо ходу виконання прийнятого замовлення. Перевізник несе повну юридичну та матеріальну відповідальність за достовірність переданої Експедитору в ході виконання замовлення інформації (п.5.6 Договору).

Відповідно до умов в 5.8 Договору, у випадку заміни транспортного засобу, що надається під завантаження, Перевізник зобов'язаний завчасно, але не пізніше ніж за добу до моменту завантаження повідомити про даний факт Експедитора.

Сторони визнають всі положення Конвенції КДПВ, Конвенції МДП і будують свої відносини відповідно до Положень цих Конвенцій. Щодо всього іншого, шо не передбачене даним Договором, а саме порядку та термінів пред'явлення претензій, відповідальності за втрату, пошкодження вантажу та інших питань, сторони керуються Уставом автомобільного транспорту України" і "Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" (п.9.1).

Відповідно до п.9.2 Договору претензії, які можуть виникнути в процесі виконання сторонами своїх зобов'язань згідно даного Договору, повинні бути пред'явлені протягом одного місяця з моменту виникнення випадку, який став основою для пред'явлення претензії.

У п.9.3 Договору сторони погодили, що Кожен випадок збитку, за який інша сторона вимагає відшкодування, має бути документально обгрунтований. До претензії додаються розрахунок та підтверджуючі документи. Сторона, яка отримала претензію, зобов'язана розглянути її і відповісти не пізніше одного місяця з дати отримання претензії.

У випадку виникнення спорів Сторони будуть намагатися вирішити їх шляхом переговорів та обміну листами. У випадку якщо цього досягти не вдалося, всі суперечки та розбіжності, які виникли на протязі терміну дії даного Договору та згідно умов даного Договору, повинні вирішуватись через Господарський суд згідно чинного законодавства. Рішення суду є остаточним і обов'язковим для обох сторін даного Договору (п.9.5).

Відповідно до умов п.п.11.1,11.2 Договору всі зміни та доповнення до умов даного Договору вважаються дійсними, якщо вони оформлені письмово у вигляді доповнень до Договору та підписані обома сторонами.

Всі Доповнення до даного договору є його невід'ємними частинами та мають юридичну силу з моменту їх підписання вповноваженими особами.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020 року. У випадку, якщо за 30 дні в до завершення дії Договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про намір припинити дію Договору, то термін дії Договору автоматично продовжується на один календарний рік. (п.11.3).

Даний Договір складений в двох екземплярах українською мовою, які мають рівну юридичну силу, по одному у кожної із сторін. Екземпляр Договору так як і заявки та доповнення до нього, що передані/отримані факсимільним зв'язком, електронною поштою, мають юридичну силу (п.1.4).

Відповідно до договору № 20032017/Т-1 між сторонами укладено 20.03.2017 заявки № 163-Т та № 164-Т на транспортно-експедиційне обслуговування автомобільним транспортом в міжнародному сполученні.

За умовами заявки № 163-Т, позивач зобов»язався здійснити перевезення за маршрутом Іспанія-Україна, вантаж ТНП на палетах, дата завантаження 20.03.2017, дата розвантаження 28-29.03.2017.

У заявці узгоджено вартість та порядок розрахунків: 2800 євро з яких 1400 євро готівка на замитненні авто, решта по курсу НБУ на день розвантаження, безготівковий розрахунок по отриманню оригіналів документів, 7 б/д.

Марка та номер авто: НОМЕР_3.

Матеріалами справи, а саме міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 125260/2017/14 (0000629), підтверджується факт здійснення позивачем перевезення вантажу за заявкою № 163-Т.

Перевезення здійснено автомобілем НОМЕР_14 з причіпом НОМЕР_15.

За умовами заявки № 164-Т, позивач зобовязався здійснити перевезення за маршрутом Іспанія-Україна, вантаж ТНП на палетах, дата завантаження 21.03.2017, дата розвантаження 28-29.03.2017.

У заявці узгоджено вартість та порядок розрахунків: 2800 євро з яких 1400 євро готівка на замитненні авто, решта по курсу НБУ на день розвантаження, безготівковий розрахунок по отриманню оригіналів документів, 7 б/д.

Марка та номер авто: НОМЕР_4.

Матеріалами справи, а саме міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 125260/2017/14 (0000628), підтверджується факт здійснення позивачем перевезення вантажу за заявкою № 164-Т.

Перевезення здійснено автомобілем НОМЕР_16 з причіпом НОМЕР_17.

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Сумської області від 10.10.2017 у справі №920/603/1 за позовом фізичної особи-підприємця Бурбана Василя Михайловича, с. Солиги, Яворівський район, Львівська область, до фізичної особи-підприємця Тон Оксани Олександрівни, м.Охтирка, Сумська область, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Вольпе", м. Київ, стягнення 76570,86 грн - основного боргу за надані послуги перевезення за заявками №163-Т, №164-Т до договору № 20032017/Т-1 від 20.03.2017, 390,20 грн - 3 % річних, 2236,48 грн - інфляційних збитків.

Рішення Господарського суду Сумської області від 10.10.2017 у справі №920/603/1 залишено без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23 січня 2018 у справі №920/603/17. Дана постанова в касаційному порядку не оскаржувалась.

Відповідно до положень ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент відкриття провадження у даній справі) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На рішення у справі №920/603/17 покликався представник відповідача, обгрунтовуючи факт здійснення ФОП Бурбан В.М. міжнародних автотранспортних перевезень за маршрутом Іспанія-Україна на виконання Договору транспортно-експедиційного обслуговування №20032017/Т-1 від 20.03.2017 та заявок №163-Т та №164-Т та доставки товару вантажоодержувачу 28.03.2017, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR № 125260/2017/14 (0000629)та CMR № 125260/2017/14 (0000628), обгрунтовуючи заяву про застосування строків позовної давності (зазначене зафіксовано в протоколі судового засідання від 21.03.2019 у справі №914/2044/18).

Чинність рішення Господарського суду Сумської області від 10.10.2017 у справі №920/603/1 та Постанови Харківського апеляційного господарського суду від 23 січня 2018 у справі №920/603/17 суд перевірив у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Згідно із ст.2 Господарського процесуального кодексу України ( надалі - ГПК України) одним із принципів (засад) господарського судочинства є обов»язковість судового рішення.

Згідно із ч.1 ст.18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов»язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об»єднаннями на всій території України.

При розгляді справи №920/603/1 судом було встановлено факт здійснення ФОП Бурбан В.М. перевезення вантажу за заявками № 163-Т та № 164-Т та підтвердження цього факту міжнародними товарно-транспортними накладними CMR № 125260/2017/14 (0000629), CMR № 125260/2017/14 (0000628).

Задовільняючи позов в частині вимоги про стягнення основного боргу суд у справі №920/603/1 врахував, що підставою оплати замовником ( ФОП Тон О.О.) вартості наданих послуг з міжнародного перевезення вантажу, виходячи з правової природи договору перевезення вантажу (ст. 909 Цивільного кодексу України), є, власне, виконання зобов'язання з такого перевезення, тобто доставлення вантажу до пункту призначення та видача його особі-одержувачу.

Перевіривши обставини, пов'язані з правильністю здійснення ФОП Бурбан В.М. розрахунку, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання ФОП Тон О.О. зобов'язань щодо оплати наданих послуг перевезення, суд вважав правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з ФОП Тон О.О. на користь ФОП Бурбан В.М. 390 грн. 20 коп. 3% річних, 2236 грн. 48 коп. інфляційних збитків.

Судом зазначено у рішенні, що стягнення штрафу та визначення суми для оплати послуг з вирахуванням штрафних санкцій також не входить до предмету даного позову, а вимога про стягнення штрафних санкцій за спірним договором сторонами не заявлялася. Відповідач не скористалася своїм правом на звернення до суду з зустрічною позовною вимогою про стягнення штрафу.

Відтак, позов ФОП Бурбан В.М. до ФОП Тон О.О. у справі № 920/603/1 було задоволено повністю.

Заявляючи вимогу у справі №914/2044/18 про стягнення 32 130,00 грн. штрафу позивач (ФОП Тон О.О.) посилається на порушення відповідачем ( ФОП Бурбан В.М.) «заборони про перезавантаження вантажу з одного транспортного засобу на інший» та про наявність підстав ( оскільки мало місце порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань) для застосування до відповідача санкцій, передбачених у заявках №163-Т та №164-Т до Договору №20032017/Т-1 від 20.03.2017 у вигляді штрафу 500 ЕUR за кожне порушення.

У заявках №163-Т та №164-Т від 20.03.2018 зазначено, зокрема, що перевізник несе відповідальність за своєчасну подачу технічно справного транспортного засобу, цілісність, збереженість, своєчасну доставку вантажу, розміщення вантажу в напівпричепі автомобіля та повинен зважувати авто до моменту заїзду на митний пост (МП). Перевантаження вантажу з одного транспортного засобу на інший без попереднього узгодження з експедитором ((лист на e-mail) Заборонено. Штраф 500 EUR.

Відповідальність сторін передбачена у розділі 7 Договору №20032017/Т-1 від 20.03.2017.

Відповідно до п.7.1 («загальні положення»)

сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обов'язків по даному Договору (п.п.7.1.1).

Взаємна відповідальність сторін даного Договору регулюється положеннями Конвенції КДПВ законодавчими та нормативними актами України та даним Договором (п.п.7.1.2).

У випадку понесення збитків з вини однієї із сторін, винна сторона зобов'язана відшкодувати збитки іншій стороні відповідно до діючого законодавства України (п.п.7.1.3).

Відповідальність сторін визначена у п.7.2 Договору.

Так, зокрема, відповідно до п.п.7.2.1 перевізник відповідає за додержання правил перевезень вантажів згідно Міжнародної Конвенції Автомобільних перевезень вантажів з моменту прийняття вантажів до перевезення від вантажовідправника до моменту передачі його вантажоотримувачу.

Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за ушкодження вантажу під час його транспортування відповідно до Конвенції КДПВ (п.п.7.2.2).

Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за кількість вантажу в автомобілі та відшкодовує всі витрати Експедитора, пов язані з невідповідністю доставленої кількості вантажу кількості, вказаній в інвойсі у випадках доставки з порушеними пломбами відправника або в разі відсутності оригіналів відповідних офіційних документів, якщо невідповідність доставленої кількості та кількості вказаної в інвойсі викликана причинами що обумовлені в п. 3.10 цього Договору. (п.п.7.2.3)

Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за втрату товарного виду вантажу чи частини вантажу під час його транспортування у розмірі пропорційної суми інвойсу. Втрата товарного виду засвідчується актом ТПП (п.п.7.2.4).

Перевізник несе повну відповідальність за розміщення вантажу в напівпричепі автомобіля та зобов'язується зважувати транспортний засіб до моменту заїзду на митний пост (МИ), якщо це не передбачено умовами завантаження. В разі невиконання даних вказівок Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за осьове і загальне перевантаження і не має права на відшкодування від Експедитора додаткових витрат (п.п.7.2.5).

Всі додаткові витрати, які виникли під час перевезення і пов'язані з характером вантажу, сплачуються експедитором при попередньому узгодженні та при пред'явленні перевізником відповідних фінансових документів (п.п.7.2.12).

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Статтею 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність, виходячи з вказаних засад, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Договір №20032017/Т-1 від 20 березня 2017 на транспортно-експедиційне обслуговування - є двостороннім Договором, оскільки стосується прав та обов»язків його сторін.

Судом встановлено за результатом аналізу правовідносин, які виникли між сторонами, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором міжнародного перевезення вантажу.

Відповідно до умов п.2.1 укладеного між сторонами Договору №20032017/Т-1 від 20 березня 2017 міжнародні автомобільні перевезення вантажів виконуються відповідно до положень діючих Конвенцій про міжнародні перевезення (Конвенція КДПВ зі змінами внесеними Протоколом від 5 липня 1978р,Конвенція МДП, Конвенція ДППНВ (АDR), діючих на території України нормативних актів, а також відповідно до даного Договору.

За змістом умов в п.2.2 Договору, організація кожного міжнародного перевезення, в рамках даного Договору, оформлюється окремим Замовленням на конкретне перевезення, що надсилається експедитором перевізнику відразу по узгодженню в порядку, встановленому в статті 5 даного Договору.

Відповідно до п.п.7.1.1 п.7.1Договору сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обов'язків по даному Договору.

Відповідно до умов договору (п.3.1) перевізник взяв на себе зобов»язання організувати перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом на території України та за її межами відповідно до Замовлень експедитора.

Взаємна відповідальність сторін даного Договору регулюється положеннями Конвенції КДПВ законодавчими та нормативними актами України та даним Договором (п.п.7.1.2).

Поняття зобов'язання та підстави його виникнення унормовано статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Юридичним об»єктом зобов»язання є та поведінка особи, яку вправі вимагати кредитор. Ця поведінка може полягати у здійсненні боржником певних позитивних дій або в утриманні від здійснення певних дій. Що стосується утримання від вчинення певних дій, то воно як правило, не є самостійним об»єктом зобов»язання, а лише супроводжує активні дії однієї із сторін з метою найбільшого задоволення інтересів другої.

Зміст зобов»язання утворюють суб»єктивні права і обов»язки його учасників.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 20.03.2017 між фізичною особою - підприємцем Тон Оксаною Олександрівною (позивач, експедитор) та фізичною особою - підприємцем Бурбан Василем Михайловичем (відповідач, перевізник) було укладено Договір № 20032017/Т-1 на транспортно- експедиційне обслуговування, за умовами якого відповідач, крім іншого, зобов'язався організувати перевезення експертно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом на території України та за її межами відповідно до замовлень відповідача, забезпечити виконання вказаних у замовленнях послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, а також всіх умов перевезень, які теж вказані у замовленнях, а позивач зобов»язувався виконати всі розрахунки з перевізником у повному обсязі і у термін, який передбачений умовами договору.

Відповідно до умов Договору № 20032017/Т-1 між сторонами укладено 20.03.2017 заявки № 163-Т та № 164-Т на транспортно-експедиційне обслуговування автомобільним транспортом в міжнародному сполученні.

За умовами заявки № 163-Т, відповідач зобов'язався здійснити перевезення за маршрутом Іспанія-Україна, вантаж ТНП на палетах, дата завантаження дата розвантаження 28-29.03.2017.

У заявці узгоджено вартість та порядок розрахунків: 2800 євро з яких 1400 євро готівка на замитненні авто, решта по курсу НБУ на день розвантаження, безготівковий розрахунок по отриманню оригіналів документів, 7 б/д; узгоджено марку та номер авто: НОМЕР_3 для перевезення вантажу.

Крім того, за умовами заявки № 163-Т перезавантаження вантажу з одного транспортного засобу на інший без попереднього узгодження з Експедитором (лист на e-mail) заборонено. Штраф 500 EUR.

Із змісту міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №125260/2017/14 (0000629), якою підтверджується факт здійснення відповідачем перевезення вантажу за заявкою № 163-Т, доставка вантажу до місця розвантаження була здійснена автомобілем НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_6,а завантаження вантажу було здійснене в автомобіль SK982JX/RZ5178Р, що підтверджує заявка №163-Т, INVOICE 4 від 29.03.2017 року та Лист № 1 від 21.03.2017 року на отримання водієм готівкових коштів.

Доказів погодження перевізником з експедитором перезавантаження вантажу на інший транспортний засіб матеріали справи не містять. Відповідачем не спростовано доводів позивача, що мало місце самовільне перезавантаження перевізником вантажу (зміна транспортного засобу, який був погоджений сторонами у заявці) без погодження з позивачем у справі.

За умовами заявки № 164-Т відповідач зобов'язався здійснити перевезення за маршрутом Іспанія-Україна, вантаж ТНП на палетах, дата завантаження 21.03.2017 дата розвантаження 28-29.03.2017.

У заявці узгоджено вартість та порядок розрахунків: 2800 євро з яких 1400 євро готівка на замитненні авто, решта по курсу НБУ на день розвантаження, безготівковий розрахунок по отриманню оригіналів документів, 7 б/д; погоджено марку та номер авто: НОМЕР_7.

Із змісту міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 125260/2017/14 (0000628), якою підтверджується факт здійснення позивачем перевезення вантажу за заявкою № 164-Т, доставка вантажу до місця розвантаження була здійснена автомобілем НОМЕР_2 з причепом НОМЕР_8, а завантаження вантажу було здійснене в автомобіль НОМЕР_5, що підтверджує заявка №164-Т, INVOICE 5 від 29.03.2017 року та Лист №2 від 21.03.2017 року на отримання готівки.

Доказів погодження перевізником з експедитором перезавантаження вантажу на інший транспортний засіб матеріали справи не містять. Відповідачем не спростовано доводів позивача, що мало місце самовільне перезавантаження перевізником вантажу (зміна транспортного засобу, який був погоджений сторонами у заявці) без погодження з позивачем у справі.

Відповідач не заперечує, визнає (що підтверджується письмовими поясненнями за вх.№3073/19 від 23.01.2019) що згідно заявки №163-Т від 20.03.2017 та заявки №164-Т від 20.03.2017 року реєстраційні номери автомобілів, що здійснюють перевезення вантажів були вказані НОМЕР_3 та НОМЕР_7, а на розвантаження прибули транспортні засоби з реєстраційними номерними знаками НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_6 та НОМЕР_2 з причепом НОМЕР_8.

Отже, мало місце порушення відповідачем зобов»язання - виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Згідно із ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов»язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

У заявках сторони погодили, що перевантаження вантажу з одного транспортного засобу на інший без попереднього узгодження з експедитором (лист на e-mail) заборонено. Штраф 500 EUR.

Доказів того, що сторони вносили зміни у перелічені Заявки у встановленому чинним законодавством порядку матеріали справи не містять і про наявність таких доказів сторони не стверджують.

Перевізник, відповідно до умов п.3.1 Договору №20032017/Т-1 від 20 березня 2017, взяв на себе зобов»язання організувати перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом на території України та за її межами відповідно до замовлень експедитора; перевізник зобов»язався забезпечити виконання вказаних в Замовленнях послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, а також всіх умов перевезень, які теж вказані в Замовленнях (п.3.2 Договору); перевізник взяв на себе зобов»язання виконувати ТЕО (транспортно-експедиційне обслуговування по організації перевезень) експедитора відповідно до міжнародних вимог та вимог законодавства України з моменту прийняття вантажу від вантажовідправника і до моменту передачі його одержувачу вантажу або іншій особі, вказаній експедитором. Вантаж приймається відповідно до товарно-транспортних документів відправника ( п.3.6 Договору). Виходячи з умов п.3.8 Договору - перевізник зобов»язувався, повідомляти експедитора , зокрема про факт завантаження вантажу.

Згідно із ст.546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання.

У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Посилання відповідача на те, що він повністю виконав своє зобов»язання, вантаж було доставлено відповідно до встановлених строків, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними не спростовує тієї обставини, що мало місце з боку відповідача порушення зобов»язання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання), правові наслідки якого встановлені сторонами у заявках №163-Т та №164-Т від 20.03.2017.

Крім того, в межах даної справи суд не вирішує спір про стягнення збитків і не досліджує наявності правових підстав для стягнення збитків тощо. Заявляючи вимогу про стягнення неустойки (штрафу) позивач повинен довести наявність правових підстав для застосування до відповідача такого виду відповідальності, однак не має обов»язку доводити понесення (чи непонесення) ним збитків. Відтак, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодних доказів того, що він поніс збитки на суму позову (штрафу) судом не приймаються до уваги.

Посилання відповідача на положення ст.1191 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки встановлення наявності обставин для застосування наведеної норми ЦК України не входить в предмет дослідження у даній конкретній справі.

Суд вбачає за доцільне зазначити, що дійсно метою договірних зобов'язань є досягнення їх сторонами певних правових результатів у зв'язку з чим особливого значення набуває їх виконання. Виконання зобов'язання - це вчинення кредитором і боржником дій, що становлять його предмет.

Предметом договору перевезення вантажу є не окремі дії транспортного підприємства, спрямовані на переміщення, а транспортні послуги, тобто послуги з переміщення (транспортування) матеріальних цінностей. Зміст же зобов»язання утворюють права і обов»язки його учасників.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК).

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 925 ЦК України, до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно д до ст.10 ЦК України чинний міжнародний договір , який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

У відповідності до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України, та згідно зі ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" укладені і належним чином ратифіковані вони становлять невід'ємну частину національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства, а якщо міжнародним договором України, укладення якого відбулося у формі закону, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Законом України від 01.08.2006р. "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м.Женеві з таким застереженням: "Відповідно до п.1 ст.48 Конвенції Україна не вважає себе зобов'язаною статтею 47 цієї Конвенції".

Відповідно до ст.1 п.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р., Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Приймаючи до уваги, що відповідно до укладених на виконання Договору №20032017/Т-1 від 20.03.2017 заявок №163-Т, №164- Т місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах (Іспанія - Україна) то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, що підписана в Женеві 19.05.1956.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що для врегулювання спірних правовідносин, окрім національного законодавства України, слід застосовувати і правові норми Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 р.

Відповідно до ч.1 ст.32 Конвенції, термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік. Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов'язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки. Відлік терміну позовної давності починається: a) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки; b) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення; c) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення.

Пред'явлення претензії в письмовій формі припиняє відлік терміну позовної давності до того дня, коли перевізник у письмовій формі відхилив претензію і повернув додані до неї документи. У випадку часткового визнання претензії відлік терміну позовної давності відновляється лише стосовно тієї частини претензії, яка залишається предметом спору. Тягар доказу факту отримання претензії або відповіді на неї, а також повернення документів, лежить на стороні, яка посилається на ці факти. Відлік терміну позовної давності не призупиняється внаслідок пред'явлення подальших претензій на тій ж підставі.

За умови дотримання положень пункту 2 вище, подовження терміну позовної давності регулюється законодавством суду або трибуналу, що розглядає справу. Це законодавство також регулює нове набуття позовних прав.

Вимоги, термін позовної давності по яким закінчився, не можуть бути пред'явлені у формі зустрічного позову або контрпретензії.

Судом встановлено при огляді оригіналів CMR, що вантаж доставлено вантажоодержувачу 28.03.2017. Позовну заяву позивач скерував до суду 29.10.2018, що підтверджується відомостями з поштового конверта , у якому поступили позовні матеріали до суду, та з Експрес накладної, долученої до цього конверта.

До матеріалів справи позивачем долучено претензію вих.№10.04-1 від 10 квітня 2017, яка адресована відповідачу (ФОП Бурбан В.М.) , однак зі змісту зазначеної претензії слідує, що претензія стосується прохання ФОП Тон О.О. до Бурбана В.М. зменшити суму вартості перевезення на суму штрафу.

Слід зазначити, що долучені позивачем до справі опис вкладення в цінний лист і фіскальний чек за 23.10.2017 не є належними і допустимими доказами надіслання зазначеної претензії.

Доказів пред»явлення інших претензій, зокрема які стосуються предмету спору, позивачем до справи не подано.

За наведеного відсутні підстави вважати, що мало місце призупинення терміну позовної давності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3-4 ст. 267 ЦК України).

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобовязаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто, або відмовити в позові у звязку із спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України), п.2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року №10.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-2469цс16, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, а відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Згідно ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10 позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

Позивачем із відповідними заявами до суду не звертався, жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем до матеріалів справи не надано. Позивач також не довів наявність підстав для встановлення терміну позовної давності в три роки, відповідно до ст.32 Конвенції.

Позивач не Однак, у випадку навмисного правопорушення або такого неналежного виконання обов'язків, яке згідно законодавства, що застосовується судом або арбітражем, який розглядає справу, прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки.

З огляду на вищезазначене, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення штрафу, а поважність причин пропуску не доведено належними доказами, таким чином суд відмовляє в задоволенні позову, у зв»язку із пропуском строку позовної давності.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Із врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 13, 14, 15, 20, 74, 74, 76-80, 81, 86-90, 91, 96, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст.256,257 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 18.04.2019

Суддя Кітаєва С.Б.