УХВАЛА

22 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/15150/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.,

перевіривши матеріали заяви Національного антикорупційного бюро України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у даній справі

за позовом Національного антикорупційного бюро України

до: 1. Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлас"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Приватного акціонерного товариства "Українська міжбанківська валютна біржа"

про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Національне антикорупційне бюро України (28 березня 2018 року) звернулося до Суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Суду від 19 вересня 2018 року у даній справі.

Правовою підставою подання вказаної заяви Національним антикорупційним бюро України визначено пункт 3 частини 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України за приписами якого підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

В частині інстанційності подання заяви саме до Суду заявник посилається на положення частини 5 статті 321 Господарського процесуального кодексу України якими визначено, що заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанції з підстав, зазначених у частині четвертій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

В якості обґрунтувань для перегляду заявник зазначає, що хоча постановою Суду від 19 вересня 2018 року судові рішення судів попередніх інстанцій і залишено без змін, однак нею (постановою) було доповнено мотиви прийняття таких рішень, що в розумінні заявника є зміною судового рішення. При цьому він посилається на приписи частини 4 статті 311 Господарського процесуального кодексу України.

Так, заявник зазначає, що висновків, які містяться у пунктах 20 - 22 постанови Суду від 19 вересня 2018 року не було в оскаржуваних судових рішеннях, а вони стосуються судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року у справі № 826/14367/17, яке в подальшому було скасовано постановою Великої Палати Верховного Суду.

На думку заявника, оскільки Суд в постанові від 19 вересня 2018 року послався на судове рішення, яке було скасовано, таке скасування є нововиявленою обставиною і, відповідно, є підставою для перегляду постанови касаційного суду в порядку Глави 3 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши вказані доводи заявника Суд зазначає таке.

Положеннями частини 4 статті 311 Господарського процесуального кодексу України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що доповнення або зміна мотивувальної частини судового рішення не завжди свідчить про зміну такого рішення в розумінні статті 311 Господарського процесуального кодексу України та, відповідно, може бути підставою для подання заяви в порядку статті 321 цього ж Кодексу.

Застосування Судом положень частини 4 статті 311 Господарського процесуального кодексу України безпосередньо пов'язане із дискреційними повноваженнями Суду, що визначені у статті 308 цього ж Кодексу.

Постановою Суду від 19 вересня 2018 року зміни в порядку частини 4 статті 311 Господарського процесуального кодексу України до оскаржуваних судових рішень не вносилися, підтвердженням чого є відсутність посилання цю статтю в переліку норм процесуального закону, якими керувався Суд приймаючи цю постанову в межах своїх повноважень.

Натомість у цьому переліку вказано статтю 309 Господарського процесуального кодексу України наслідком застосування Судом якої є залишення оскаржуваних судових рішень без змін, як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права без будь-якої зміни таких рішень.

У пункті 27 Розділу "Висновки за результатами розгляду касаційної скарги" постанови Суду від 19 вересня 2018 року також вказано про те, що оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права (без будь-якого зазначення про доповнення чи зміну мотивувальних частин таких рішень).

Висновки Суду, що викладені у пунктах 20 - 21 постанови від 19 вересня 2018 року не можуть вважатися зміною мотивувальних частин постанови Київського апеляційного господарського суду від 29 травня 2018 року та рішення Господарського суду міста Києва від 20 листопада 2017 року, а є лише позицією Суду у питанні застосування та тлумачення відповідних правових норм.

Посилання ж Суду на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року у справі № 826/14367/17 (пункт 22 постанови) носить виключно факультативний характер і не було підставою для ухвалення постанови Суду від 19 вересня 2018 року, а тому не було воно і доповненням судового рішення у розумінні частини 4 статті 311 Господарського процесуального кодексу України.

Таке посилання зроблено Судом в порядку obiter dictum, власне як міркування щодо питання, яке не має прямого відношення до предмету судового рішення, однак яке має допоміжно-пояснювальний характер.

За логікою заявника у тексті своїх постанов (якими судові рішення судів попередніх інстанцій залишаються без змін) Суд повинен дослівно відтворити мотивувальні частини судових рішень, що переглядалися.

Однак, такі висновки заявника не мають під собою жодних правових обґрунтувань та суперечать функції Верховного Суду, як "суду права", який у своїх постановах зобов'язаний висловити позицію щодо застосування тієї чи іншої правової норми.

Підсумовуючи Суд зазначає, що не кожне "доповнення" мотивувальної частини судового рішення в силу приписів частини 4 статті 311 Господарського процесуального кодексу України може бути підставою для "зміни" судових рішень судів попередніх інстанцій касаційним судом.

Так, згідно з приписами частин 4, 5 статті 321 Господарського процесуального кодексу України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 320 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині четвертій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Як вже зазначалося, постановою Суду від 19 вересня 2018 року рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін, а тому заява Національного антикорупційного бюро України подана на судове рішення, що не підлягає перегляду за нововиявленими обставинами відповідно до правил статті 321 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, керуючись статтями 234, 314, 320, 321 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження за заявою Національного антикорупційного бюро України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 910/15150/17.

2. Заяву Національного антикорупційного бюро України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 910/15150/17 повернути заявнику разом з доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.