ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 року м. Дніпро Справа № 908/1756/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної Азовської морської екологічної інспекції

на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2018 р.

( суддя Боєва О.С., м. Запоріжжя, повний текст складено 26.12.2018 р.)

у справі

за позовом Державної Азовської морської екологічної інспекції,

( Херсонська область, м. Генічеськ )

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Бєлоусова Володимира Анатолійовича,

( Запорізька область, м. Бердянськ )

про відшкодування збитків в розмірі 593 699,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна Азовська морська екологічна інспекція звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до Фізичної особи - підприємця Бєлоусова Володимира Анатолійовича, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути з Відповідача збитки, заподіяні рибному господарству внаслідок порушень правил рибальства та охорони водних біоресурсів, а саме: до спеціального фонду Державного бюджету України - суми 178 109,88 грн., до фонду охорони навколишнього природного середовища Запорізької обласної ради - суми 118 739,92 грн., до фонду охорони навколишнього природного середовища Бердянської міської ради - суми 296 849,80 грн. Всього загальний розмір збитків, що заподіяні рибному господарству, становить 593 699,60 коп. Збитки були спричинені найманим працівником ФОП Бєлоусова В.А. - ОСОБА_2, під час виконанням ним трудових обов'язків, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 012042 від 15.11.2016 р. та постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у справі № 310/548/17.

Позовні вимоги обґрунтовано ст. 1172 ЦК України, ст. 25 Закону України "Про тваринний світ", ст. ст. 20-2, 42, 47, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", п. п. 3 п. 12 Режиму рибальства в басейні Азовського моря у 2016 році, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 18.01.2017 р. № 5, п. п. 28, 96 Порядку здійснення спеціального використання водних біоресурсів у внутрішніх рибогосподарських водних об'єктах ( їх частинах ), внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній ( морській ) економічній зоні та на континентальному шельфі України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 р. № 992.

Відповідач проти позову заперечив. Представник Відповідача зазначив, що ОСОБА_2, відносно якого складено адміністративний протокол, не був працівником ФОП Бєлоусова В. А., трудові відносини між зазначеною особою та Відповідачем відсутні.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.12.2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено наявності усіх елементів цивільного правопорушення, необхідного для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як збитки, а саме: спричинення шкоди саме Відповідачем ( його працівником ), протиправності поведінки Відповідача.

Не погодившись із вказаним рішеням, Державна Азовська морська екологічна інспекція подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обгрунтування своїх доводів та заперечень, Скаржник посилається на те, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги копії доказів - опис знарядь незаконного добування ( заготівлі ) природних ресурсів та природних ресурсів - риби бичка в кількості 4 960 кг., що залишено у порушника; розписки останнього від 15.11.2016 р. про прийняття на зберігання вилученого майна; квитанції № 43, які були подані Позивачем, у зв'язку з відсутністю їх в оригіналі.

Водночас, на думку Скаржника, Господарським судом Запорізької області не враховані також пояснення представника Позивача щодо перебування оригіналів адміністративних матеріалів у Бердянському міськрайонному суді Запорізької області, який розглядав справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

При цьому Скаржник зазначає, що Відповідач а ні у відповіді на претензію Інспекції, а ні у відзиві на позовну заяву не заперечував щодо перебування з ОСОБА_2 у трудових відносинах.

Скаржник наголошує на тому, що всупереч предмету спору, господарським судом досліджувалися тільки копії адміністративних матеріалів. Вирішуючи питання існування трудових відносин між Відповідачем та ОСОБА_2, судом першої інстанції безпідставно не взяті до уваги постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.02.2017 р., від 03.04.2017 р., справа № 310/548/17, з причини того, що наявність трудових відносин між ОСОБА_2 і ФОП Бєлоусовим В.А. не з'ясовувалися.

У відзиві на апеляційну скаргу, Фізична особа - підприємець Бєлоусов Володимир Анатолійович просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В обгрунтування своїх заперечень Відповідач зазначає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано не прийняв до уваги докази, які ставляться під сумнів Відповідачем. Більш того, Відповідачем до матеріалів справи було додано довідку Бердянського управління ГУ ДФС у Запорізькій області від 28.09.2018 р. відповідно до якої, за період з 1 кварталу 2016 р. по 1 квартал 2017 р. Гончар І.М. не мав доходів, а відтак вочевидь не відповідає дійсності той факт, що правопорушник працював у Фізичної особи - підприємця Бєлоусова В. А., що в свою чергу спростовує доведеність першочергово факту в даній справі - наявність трудових відносин між ОСОБА_2 і ФОП Бєлоусовим В.А.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2019 р. апеляційну скаргу Державної Азовської морської екологічної інспекції на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2018 р. у справі № 908/1756/18 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, а саме, для надання доказів доплати судового збору.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 21.03.2019 р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2019 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.04.2019 р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2019 р., за клопотанням Відповідача, судове засідання 16.04.2019 р. у справі № 908/1756/18 ухвалено провести в режимі відеоконференції. Доручено Бердянському міськрайонному суді Запорізької області забезпечити проведення відеоконференції за участю представника Фізичної особи - підприємця Бєлоусова Володимира Анатолійовича з Центральним апеляційним господарським судом.

Від Державної Азовської морської екологічної інспекції також надійшло клопотання про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та визначення Приморського районного суду в м. Маріуполь Донецької області відповідальним за проведення відеоконференції під час судового засідання.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2019 р., за клопотанням Відповідача, судове засідання 16.04.2019 р. у справі № 908/1756/18 ухвалено провести в режимі відеоконференції. Доручено Приморському районному суду в м. Маріуполь Донецької області забезпечити проведення відеоконференції за участю представника Державної Азовської морської екологічної інспекції з Центральним апеляційним господарським судом.

Проте, 16.04.2019 р. з технічних причин була відсутня можливість встановити відеозв'язок з Приморським районним судом в м. Маріуполь Донецької області, та відповідно встановити явку представника Позивача, що підтверджується актом Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2019 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб'єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

З огляду на викладене та зважаючи, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів ( надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку, а також те, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності вказаного представника учасника провадження у справі.

У судовому засіданні 16.04.2019 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.11.2016 р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної Азовської морської екологічної інспекції складено протокол про адміністративне правопорушення № 012042 відносно громадянина ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 02.01.1981 р. н., який проживає у м. Бердянську Запорізької області і, як зазначено у протоколі, працює бригадиром ФОП Бєлоусов В.А., щодо здійснення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з даним протоколом, 15.11.2016 р. у м. Бердянську на причалі "Ковш" було виявлено порушення ОСОБА_2 правил рибальства при проведенні промислового лову бичка, що здійснювався судном СЧС 7037 ( відповідальний за лов - ОСОБА_2 ), а саме: використання забороненого знаряддя лову - механічна бичкова драга з розміром вічка у крилах 18 мм, у матні та приводах 16 мм, матня драги не була посаджена на нерозтяжні прожилини, що є порушенням ст. 26 Закону України "Про тваринний світ", п. п. 3 п. 12 Режиму рибальства в басейні Азовського моря, п. п. 28, 36 Порядку здійснення спеціального використання водних біоресурсів. При цьому, зафіксовано незаконний вилов водних біоресурсів - бичок-кругляк у кількості 4 960 кг. Порушником пред'явлено документ, який посвідчує його особу - паспорт. У порушника виявлено та вилучено за описом б/н від 15.11.2016 р. механізовану драгу ( бичкову ) - 1 одиниця, риба - бичок-кругляк, вагою 4 960 кг. Згідно з відміткою про отримання, другий екземпляр вищевказаного протоколу вручено під підпис ОСОБА_2

У написаному власноручно письмовому поясненні від 15.11.2016 р. до складеного протоколу № 012042 ОСОБА_2 зазначив, що 15.11.2016 р. здійснював у Азовському морі лов механізованою драгою, в крилі 18 мм, в матні 16 мм, без натяжних прожилин; зазначене знаряддя лову використовувалось помилково, призначалося для використання у наукових роботах для контрольних заметів. Виловлено 4 960 кг.

До позовної заяви Позивачем також надано копії наступних документів: опису знарядь незаконного добування ( заготівлі ) природних ресурсів та природних ресурсів - риби бичка в кількості 4 960 кг ( свіжа, у неживому стані ), що залишено у порушника ( до рішення суду ), розписки останнього від 15.11.2016 р. про приймання на зберігання вилученого майна, яка підписана ОСОБА_2, квитанції № 43 від 15.11.2016 р. ( додаток 15 до п. 6.4 Інструкції) про прийняття від користувача - СЧС 7037 ОСОБА_2 знаряддя лову: мехдрага 18-20 мм, бичок 4960 кг, район лову: Белосарайська затока.

Матеріали адміністративної справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності повернуто постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.02.2017 р. у справі № 310/548/17 до Державної Азовської екологічної інспекції для належного оформлення.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою суду від 03.04.2017 р. провадження у справі № 310/548/17 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, було закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

03.08.2017 р. Державною Азовською морською екологічною інспекцією на адресу ФОП Бєлоусова В.А. була направлена претензія № 12 про сплату суми 593 699,60 грн. збитків, що розраховані фахівцями Держрибагенства відповідно до Методики розрахунку збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення правил рибальства та охорони водних живих ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 12.07.2004 р. № 248/273. У вказаній претензії екологічна інспекція посилалася на протокол про адміністративне правопорушення від 15.11.2016 р. № 012042, складеного у відношенні бригадира ФОП Бєлоусова В.А. - ОСОБА_2.

Сума збитків Відповідачем не сплачена, у зв'язку із чим, Позивач звернувся до господарського суду із позовом у даній справі.

Згідно зі ст. 34 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 "Про охорону навколишнього природного середовища", ч. 1 ст. 63 Закону України "Про тваринний світ" порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 63 Закону України "Про тваринний світ", ч. 2 ст. 68 "Про охорону навколишнього природного середовища" відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи винні, в тому числі: в порушенні правил використання об'єктів тваринного світу; незаконному вилученні об'єктів тваринного світу з природного середовища; перевищенні лімітів та порушенні інших вимог використання природних ресурсів.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" спеціально уповноваженим органам державного управління у галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів надано право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків і втрат, заподіяних в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

За змістом п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ст. 1166 ЦК України.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, зобов'язання з відшкодування шкоди є деліктними ( позадоговірними ). Форми і розміри позадоговірної відповідальності визначаються лише законом. Підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає складові елементи: шкоду, протиправність поведінки заподіювача шкоди, причинний зв'язок та вину особи, яка заподіяла шкоду.

Як слушно зазначив суд першої інстанції на Позивача покладений обов'язок доведення шкоди ( в т. ч., її розміру ), протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок; на Відповідача - відсутність вини.

Ст. 17 Закону України "Про тваринний світ" передбачено, що до спеціального використання об'єктів тваринного світу віднесено усі види використання тваринного світу ( за винятком передбачених законодавством випадків безоплатного любительського і спортивного рибальства у водних об'єктах загального користування), що здійснюються з їх вилученням (добуванням, збиранням тощо) із природного середовища.

Згідно зі ст. ст. 25, 26 цього Закону на території України відповідно до законодавства може здійснюватися промислове, любительське та спортивне рибальство. Правила рибальства, об'єкти рибальства, порядок надання у користування рибогосподарських водних об'єктів, а також вимоги щодо ведення рибного господарства визначаються у порядку, встановленому цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Підприємствам, установам, організаціям і громадянам у порядку спеціального використання об'єктів тваринного світу надається право ведення промислового рибальства, включаючи промисел водних безхребетних на промислових ділянках рибогосподарських водних об'єктів та континентальному шельфі України.

Відповідно до п. п. 2, 6.1, 6.1.1 Правил промислового рибальства в рибогосподарських водних об'єктах України, затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України № 33 від 18.03.1999 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.05.1999 р. за № 326/3619, користувачі водних живих ресурсів - підприємства, установи й організації незалежно від форм власності, а також громадяни України та особи без громадянства, які використовують водні живі ресурси при здійсненні промислу водних живих ресурсів, зобов'язані здійснювати промисел згідно з Правилами, Режимами рибальства та іншими вимогами законодавства з питань охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів.

Відповідно до п. 4 Правил промислового рибальства в рибогосподарських водних об'єктах України, затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України №33 від 18.03.1999 р., контроль за використанням водних живих ресурсів у рибогосподарських водних об'єктах України здійснюється державними органами рибоохорони та іншими уповноваженими на це державними органами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції також послався на те, що в даному випадку першочерговим є доведеність того факту, що особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, була працівником ФОП Білоусова В.А. і завдала шкоди під час виконання своїх трудових обов'язків, оскільки ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, крім загальних підстав, відповідальність суб'єкта господарювання за шкоду настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з особою до якої подано позов у трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

Крім того, відповідно до змісту ст. ст. 256, 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст. 268 КУпАП особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, може бути оскаржено постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Місцевий господарський суд також встановлено, що ФОП Бєлоусов В.А. не був учасником адміністративної справи.

В основу оскаржуваного рішення про відмову в задоволені позовних вимог Позивача покладено висновок місцевого господарського суду про недоведеність Позивачем того факту, що що між Відповідачем - фізичною особою-підприємцем та особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, існували трудові відносини і зазначена особа діяла від імені Відповідача під час виконання службових обов'язків. Доказів, що судно СЧС 7037, з якого здійснювався промисловий лов риби та промислове знаряддя лову, належало (належить) Відповідачу також Позивачем не надано. Натомість, Відповідачем надано в матеріали справи копію довідки Бердянського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області від 28.09.2018 р. № 2171/10/08-01-51, згідно з якою за період з 1 кварталу 2016 року по 1 квартал 2017 року відсутня інформація про доходи ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги: суд першої інстанції не взяв до уваги копії доказів, які були подані Позивачем, у зв'язку з відсутністю їх в оригіналі; господарським судом не враховані пояснення представника Позивача щодо перебування оригіналів адміністративних матеріалів у Бердянському міськрайонному суді Запорізької області; Відповідач не заперечував щодо перебування з ОСОБА_2 у трудових відносинах; судом першої інстанції безпідставно не взяті до уваги постанови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.02.2017 р., від 03.04.2017 р., справа № 310/548/17.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги та посилаючись на наявність трудових відносин між ОСОБА_2 і Відповідачем, повинен довести зазначені обставини, за наявності заперечень останього.

Однак, як встановив суд першої інстанції, Позивач не надав доказів, що на час вчинення правопорушення особа - ОСОБА_2, відносно якого було складено протокол про адміністративне правопорушення № 012042 від 15.11.2016 р., був працівником ФОП Бєлоусова В.А., як то зазначено у протоколі, тобто перебував у трудових відносинах з Відповідачем у даній справі.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення № 012042 від 15.11.2016 р., складеному відносно ОСОБА_2, не зазначено будь-яких інших відомостей та пред'явлених порушником документів ( крім паспорту ), згідно з якими можливо було б встановити, що ОСОБА_2 дійсно здійснював промисловий лов з використанням забороненого знаряддя саме при виконанні службових ( трудових ) обов'язків, які пов'язують його з ФОП Бєлоусовим В.А.

Не вбачається цього і з письмових пояснень ОСОБА_2, наданих при складанні вказаного протоколу.

Натомість, Відповідачем надано в матеріали справи копію довідки Бердянського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області від 28.09.2018 р. № 2171/10/08-01-51, згідно з якою за період з 1 кварталу 2016 року по 1 квартал 2017 року відсутня інформація про доходи ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Доказів, що судно СЧС 7037, з якого здійснювався промисловий лов риби та промислове знаряддя лову, належало ( належить ) Відповідачу також Позивачем не надано.

За змістом постанов Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у справі № 310/548/17 від 22.02.2017 р. та від 03.04.2017 р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, якими справа спочатку поверталася Позивачу для належного оформлення, а потім була закрита у зв'язку з закінченням строку для накладення адміністративного стягнення - зазначені лише відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення від 15.11.2016 р., обставини щодо наявності трудових відносин між ОСОБА_2 та ФОП Бєлоусовим В. А. не з'ясовувалися та не встановлювалися, тому місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що зазначеними судовими рішеннями не встановлено обставин, що мають преюдиціальне значення для вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про працю України при укладенні трудового договору з фізичною особою обов'язковим є додержання письмової форми договору.

Як встановлено судом першої інстанції єдиним, наданим Позивачем документом, в якому міститься відбиток печатки ФОП Білоусова В.А., є копія квитанції № 43 від 15.11.2016 р. ( додаток 15 до п. 6.4 Інструкції ), в якій зазначено про приймання від користувача - СЧС 7037 ОСОБА_2, бичка в кількості 4 960 кг.

Разом з тим, оригіналів доданих до позову копій документів, а саме: опису знарядь незаконного добування (заготівлі) природних ресурсів та природних ресурсів - риби бичка в кількості 4 960 кг. (свіжа, у неживому стані), що залишено у порушника (до рішення суду), розписки останнього від 15.11.2016 р. про приймання на зберігання вилученого майна, яка підписана ОСОБА_2, а також квитанції № 43 від 15.11.2016 р. ( додаток 15 до п. 6.4 Інструкції ), Позивачем господарському суду надано не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оскільки під час розгляду спору в суді першої інстанції, Відповідачем було поставлено під сумнів відповідність поданих копій оригіналам, про що як зазначено в оскаржуваному рішенні представник Відповідача повідомив в усній формі як у підготовчому провадженні, так і під час розгляду справи по суті, зазначені докази обгрунтовано не були прийняті судом до уваги.

Як вказується в рішенні суду з посиланням на пояснень Відповідача, останній заперечує той факт, що між ним та громадянином ОСОБА_2 існували трудові відносини під час вчинення виявленого правопорушення.

На вказаному наполягав і представник Відповідача під час розляду апеляційної скарги, надавши суду Довідку від 28.03.2019 р. за підписом ФОП Білоусова В.А. про те, що станом на 15.11.2016 р. громодянин ОСОБА_2 не був працевлаштований у ФОП Білоусова В.А.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Позивачем не доведено та матеріалами справами не підтверджено, що між Відповідачем - фізичною особою-підприємцем та особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, існували трудові відносини і зазначена особа діяла від імені Відповідача під час виконання службових обов'язків.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної Азовської морської екологічної інспекції залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.12.2018 р. р. у справі № 908/1756/18 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17.04.2019 р.

Головуючий суддя І. М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя І. М. Подобєд