ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1122/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Мишкіної М.А.,

при секретарі судового засідання Станковій І.М.,

за участю представників:

від Товариства з обмеженою відповідальністю „Естетик-1" - Бортик Р.О.,

від Миколаївської міської ради - Бондарєв Р.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Естетик-1"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019, прийняте суддею Семенчук Н.О., м. Миколаїв, повний текст складено 21.02.2019,

у справі №915/1122/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Естетик-1"

до відповідача: Миколаївської міської ради

про спонукання укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Естетик-1" (далі - ТОВ „Естетик-1") звернулось з позовом до Миколаївської міської ради, в якому просило спонукати останню укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста у п'ятнадцятиденний строк з дня набрання чинності рішенням суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в силу приписів закону укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста є обов'язком відповідача, від виконання якого останній безпідставно ухиляється, чим позбавляє позивача можливості розпочати будівництво та в подальшому продовжувати користуватися орендованою у Миколаївської міської ради земельною ділянкою.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 26.10.2018 відкрито провадження у справі №915/1122/18.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 у справі №915/1122/18 (суддя Семенчук Н.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване тим, що за умовами укладеного між сторонами договору оренди землі земельна ділянка надана позивачу для обслуговування логістичного центру з автостоянкою по Херсонському шосе ріг вул. Будівельників за умови збереження зелених насаджень без права забудови та оформлення права власності на нерухоме майно, що за відсутності відповідної письмової згоди органу місцевого самоврядування виключає можливість здійснення позивачем нового будівництва на вказаній земельній ділянці та свідчить про відсутність підстав для укладення між сторонами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю „Естетик-1" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 у справі №915/1122/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку стосовно відсутності письмової згоди відповідача на здійснення позивачем нового будівництва на орендованій земельній ділянці, оскільки саме рішення Миколаївської міської ради №46/46 від 18.03.2015, на підставі якого між сторонами було укладено договір оренди землі, є дозвільним документом на забудову орендованої земельної ділянки. Крім того, скаржник наголошує на тому, що навіть у разі здійснення забудови земельної ділянки за відсутності згоди органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено можливості останнього відмовитися від укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н та б/д (вх.№995/19/Д1 від 26.03.2019) Миколаївська міська рада зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зокрема, відповідач зазначає про те, що укладеним між сторонами договором оренди землі передбачено право позивача на розміщення та експлуатацію на орендованій земельній ділянці тимчасових споруд і малих архітектурних форм без права оформлення на них правовстановлюючих документів, а не можливість здійснення нового будівництва капітальних споруд. Відповідач також наголошує на тому, що у діях позивача вбачається нецільове використання земельної ділянки, оскільки письмової згоди на забудову орендованої земельної ділянки Миколаївська міська рада не надавала, що свідчить про відсутність у останньої обов'язку укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури місті.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Будішевської Л.О., Мишкіної М.А. від 11.03.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою від 27.03.2019 розгляд справи призначено на 10.04.2019 о 10:00.

З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги з забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства, Південно-західним апеляційним господарським судом у судовому засіданні 10.04.2019 було оголошено перерву до 9:30 24.04.2019 шляхом постановлення протокольної ухвали.

У судовому засіданні 24.04.2019 представник ТОВ „Естетик-1" апеляційну скаргу підтримав; представник Миколаївської міської ради висловив заперечення проти її задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що 24.07.2014 Миколаївською міською радою прийнято рішення №42/28 „Про надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок юридичним особам, громадянам та внесення змін до рішень міської ради по Ленінському району м. Миколаєва", яким, зокрема, вирішено надати ТОВ „Естетик-1" дозвіл для складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв.м за рахунок земель комунальної власності з метою передачі в оренду для обслуговування логістичного центру з автостоянкою по вул. Херсонське шосе ріг вул. Будівельників; площу земельної ділянки уточнити проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

18.03.2015 Миколаївською міською радою прийнято рішення №46/46 „Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Ленінському району м. Миколаєва" (далі - рішення Миколаївської міської ради №46/46 від 18.03.2015), відповідно до розділу 4 якого вирішено затвердити документацію із землеустрою юридичний особам з метою вилучення, припинення права користування, передачі в короткострокову оренду земельних ділянок для тимчасового розміщення споруд та малих архітектурних форм без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно, продовжити строк оренди землі, внести зміни до рішень міської ради та виконкому міської ради.

Пунктами 12, 12.1 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №46/46 від 18.03.2015 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :02:002:0095) загальною площею 1170 кв.м за рахунок земель комунальної власності, зарахувавши її до земель транспорту, для обслуговування логістичного центру з автостоянкою по Херсонському шосе ріг вул. Будівельників; передано вказану земельну ділянку ТОВ „Естетик-1" в оренду на 3 роки для обслуговування логістичного центру з автостоянкою.

На виконання вказаного рішення 10.10.2016 між Миколаївською міською радою („Орендодавець") та ТОВ „Естетик-1" („Орендар") укладено договір оренди землі №11202 (далі - договір №11202 від 10.10.2016), відповідно до пункту 1.1 якого Миколаївська міська рада на підставі рішення №46/46 від 18.03.2015 передає, а ТОВ „Естетик-1" приймає в оренду земельну ділянку для обслуговування логістичного центру з автостоянкою по Херсонському шосе ріг вул. Будівельників за умови збереження зелених насаджень /Інгульський район/ без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

За умовами пунктів 2.1, 2.2, 2.3 договору №11202 від 10.10.2016 в оренду передається земельна ділянка площею 1170 кв.м (за функціональним призначенням- землі транспорту) без права передачі її в суборенду (кадастровий №:02:002:0095). Земельна ділянка вільна від забудови. Об'єктом оренди є тільки земельна ділянка.

В силу пункту 3.1 договору №11202 від 10.10.2016 договір діє протягом 3 років з дати його укладання (до 10.10.2019). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний письмово повідомити про це Орендодавця за шість місяців до спливу строку цього договору. Підставою для укладення договору на новий строк буде відповідне рішення Орендодавця.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору №11202 від 10.10.2016 земельна ділянка передається в оренду для обслуговування логістичного центру з автостоянкою. Цільове призначення земельної ділянки: для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій.

Пунктом 5.3 договору №11202 від 10.10.2016 передбачено, шо на земельній ділянці не дозволяється діяльність, не пов'язана з цільовим призначенням земельної ділянки. Зміна цільового призначення земельної ділянки можлива лише в разі прийняття міською радою рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки у зв'язку зі зміною цільового призначення земельної ділянки та внесення відповідних змін до договору. Роботи по розробці проекту відведення сплачує Орендар.

Об'єкт за цим договором вважається переданим Орендодавцем Орендареві з моменту його укладення за збереження зелених насаджень (пункт 6.1 договору №11202 від 10.10.2016).

Згідно з пунктом 7.1 договору №11202 від 10.10.2016 у разі закінчення строку оренди, припинення або розірвання договору, Орендар зобов'язаний повернути Орендодавцеві земельну ділянку вільну від споруд за актом приймання-передачі без відшкодування Орендодавцем витрат Орендаря, у тому числі вартості майна, з приведенням земельної ділянки у стан, придатний для подальшого використання.

У пункті 9.1 договору №11202 від 10.10.2016 сторонами узгоджено, що Орендодавець має право вимагати від Орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим та функціональним призначенням згідно з цим договором.

За умовами пункту 9.4 договору №11202 від 10.10.2016 Орендар зобов'язаний, зокрема, використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового та функціонального призначення; додержуватися вимог, встановлених статтею 25 Закону України „Про оренду землі" та виконувати обов'язки, встановлені цим договором та Земельним кодексом України; у разі дострокового розірвання договору привести земельну ділянку у стан, придатний для її використання за призначенням; у разі відмови в продовженні строку оренди землі привести земельну ділянку у стан, придатний для її використання за призначенням.

Право оренди позивача на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухома майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №31832443 від 12.10.2016, прийнятого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А.

18.01.2018 Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради за №80 зареєстровано подане позивачем повідомлення про початок виконання будівельних робіт з будівництва логістичного центру з автостоянкою за адресою: Херсонське шосе ріг вул. Будівельників, відповідно до якого земельна ділянка використовується для будівництва на підставі договору №11202 від 10.10.2016.

У зв'язку зі зміною особи, відповідальної за здійснення технічного нагляду за будівництвом, ТОВ „Естетик-1" звернулося до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради з повідомленням про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт б/н та б/д. Вказане повідомлення отримано Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради 13.06.2018, що підтверджується відповідним штампом реєстрації вхідної кореспонденції.

02.05.2018 ТОВ „Естетик-1" звернулось до відповідача з заявою б/н від 02.05.2018, у якій зазначило про намір будівництва логістичного центру з автостоянкою за адресою: м. Миколаїв, Херсонське шосе ріг вул. Будівельників та, як наслідок, бажання укласти з Миколаївською міською радою договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Миколаєва.

Однак, зазначена заява залишена Миколаївською міською радою без задоволення.

Предметом спору у даній справі є вимога про спонукання відповідача укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста у п'ятнадцятиденний строк з дня набрання чинності рішенням суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що земельна ділянка надана позивачу в оренду для обслуговування логістичного центру з автостоянкою по Херсонському шосе ріг вул. Будівельників за умови збереження зелених насаджень без права забудови та оформлення права власності на нерухоме майно, що за відсутності відповідної письмової згоди органу місцевого самоврядування виключає можливість здійснення позивачем нового будівництва на вказаній земельній ділянці та свідчить про відсутність підстав для укладення між сторонами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов'язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір №11202 від 10.10.2016 є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов'язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

В силу частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту а) частини першої статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Належним чином встановлені правовий титул, на підставі якого використовується земельна ділянка, та цільове призначення останньої визначають обсяг і характер прав та обов'язків землекористувача щодо використання земельної ділянки.

Системний аналіз умов укладеного між сторонами договору №11202 від 10.10.2016, а також цільове призначення орендованої земельної ділянки дозволяють колегії суддів дійти висновку про те, що вказана земельна ділянка була надана позивачу виключно для обслуговування логістичного центру з автостоянкою по Херсонському шосе ріг вул. Будівельників за умови збереження зелених насаджень без права забудови та оформлення права власності на нерухоме майно

Пунктом 5.3 договору №11202 від 10.10.2016 передбачено, шо на земельній ділянці не дозволяється діяльність, не пов'язана з цільовим призначенням земельної ділянки. Зміна цільового призначення земельної ділянки можлива лише в разі прийняття міською радою рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки у зв'язку зі зміною цільового призначення земельної ділянки та внесення відповідних змін до договору. Роботи по розробці проекту відведення сплачує Орендар.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять та скаржником до суду не надано жодного доказу зміни умов договору №11202 від 10.10.2016 або зміни цільового призначення орендованої земельної ділянки, що, в свою чергу, спростовує доводи позивача щодо наявності у нього права на забудову зазначеної земельної ділянки.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду критично оцінює доводи скаржника стосовно того, що відповідачем надано згоду на здійснення орендарем забудови орендованої земельної ділянки, яка виражається у розділі 4 рішення Миколаївської міської ради №46/46 від 18.03.2015, у видачі Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради позивачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки та у проведенні Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради реєстрації поданого позивачем повідомлення про початок виконання будівельних робіт з будівництва логістичного центру з автостоянкою за адресою: Херсонське шосе ріг вул. Будівельників, з огляду на наступне.

В силу статті 25 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки має право, зокрема, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження.

Відповідно до розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №46/46 від 18.03.2015 зобов'язано землекористувачів у разі необхідності проведення реконструкції чи встановлення нового об'єкта, який відповідає цільовому використанню земельної ділянки, питання оформлення дозвільної та проектно-кошторисної документації вирішувати в порядку, визначеному законом, а після завершення реконструкції або монтажних робіт, введення об'єкта до експлуатації виготовити та здати до управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради технічну документацію по земельно-кадастровій інвентаризації земельної ділянки.

Колегія суддів зауважує, що фрагментарне посилання скаржника на вищезазначене положення рішення Миколаївської міської ради №46/46 від 18.03.2015 є безпідставним, оскільки ґрунтується на тлумаченні ним вказаних приписів ізольовано від решти положень рішення органу місцевого самоврядування, які складають взаємоузгоджену систему. Між тим системний аналіз розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №46/46 від 18.03.2015 свідчить про те, що вищевикладений припис, який передбачає можливість проведення будівельних дій на орендованій земельній ділянці, адресований не позивачу, а низці іншим зазначеним у вказаному рішенні землекористувачам, яким земельні ділянки надавались спеціально під реконструкцію існуючої на них забудови.

Видача Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради позивачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки та проведення Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради реєстрації поданого позивачем повідомлення про початок виконання будівельних робіт з будівництва логістичного центру з автостоянкою за адресою: Херсонське шосе ріг вул. Будівельників не можуть вважатися згодою орендодавця, оскільки зазначені виконавчі органи є окремими юридичними особами, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та не виступають стороною договору №11202 від 10.10.2016.

Водночас колегія суддів наголошує на тому, що орендодавцем за договором №11202 від 10.10.2016 є Миколаївська міська рада, письмова згода якої на забудову позивачем орендованої ним земельної ділянки у матеріалах справи відсутня.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлюються Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до частин другої, третьої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно з частиною п'ятою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

В силу частини дев'ятої статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: розмір пайової участі, строк (графік) сплати пайової участі, відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з відсутністю у позивача порушеного права, оскільки за умовами укладеного між сторонами договору №11202 від 10.10.2016 земельна ділянка була передана позивачу в оренду для обслуговування логістичного центру з автостоянкою по Херсонському шосе ріг вул. Будівельників за умови збереження зелених насаджень без права забудови та оформлення права власності на нерухоме майно, що за відсутності відповідної письмової згоди органу місцевого самоврядування виключає можливість здійснення позивачем нового будівництва на вказаній земельній ділянці та свідчить про відсутність у відповідача обов'язку укласти з ТОВ „Естетик-1" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста.

Відповідно до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із чим дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Миколаївської області норм права при ухваленні рішення від 21.02.2019 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Естетик-1" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2019 у справі №915/1122/18 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю „Естетик-1".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.04.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна