ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2019 Справа № 917/101/19

м. Полтава

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, буд. 5, м. Полтава, 36022

про стягнення 324470,70 грн.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники сторін від 10.04.19:

від позивача: ОСОБА_1 (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6537/10 від 23.03.18, довіреність № 14-81 від 14.03.19);

від відповідача: ОСОБА_2 (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2354 від 09.10.18, довіреність № 10-75/1466 від 30.01.19);

Представники сторін від 17.04.19:

від позивача: ОСОБА_3 (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6888/10 від 05.09.18, довіреність № 14-17 від 16.01.19);

від відповідача: ОСОБА_2 (адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2354 від 09.10.18, довіреність № 10-75/1466 від 30.01.19);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач/ ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - відповідач/ ПАТ "Полтаваобленерго") 324470,70 грн., в тому числі 278203,03 грн. пені та 46267,67 грн. 3% річних. В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 3765/1617-ТЕ-24 від 09.09.2016.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.01.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 26.02.2019.

Ухвалою від 26.02.2019 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 20.03.2019.

Ухвалою від 20.03.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 10.04.2019.

В судовому засіданні 10.04.2019 судом оголошено перерву до 10:40 год. 17.04.2019.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на його безпідставність. Крім цього, від відповідача надійшло клопотання про зменшення стягуваної суми пені до 1000,00 грн. у випадку повного або часткового задоволення позову.

В судовому засіданні 17.04.2019 представник позивача наполягає на задоволенні позову у повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечує та підтримує клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 ст. 240 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2016 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (споживач за договором) укладено договір постачання природного газу № 3765/1617-ТЕ-24 (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язався оплатити його на умовах цього Договору.

Згідно пункту 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 12.1 Договору, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 30 вересня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому сторонами було внесено в договір ряд змін, які закріплені у додаткових угодах № 1, № 2 та № 3.

На виконання умов Договору, за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 457355519,92 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 45643092,31 грн., від 30.11.2016 на суму 67293796,63 грн., від 31.12.2016 на суму 78228321,53 грн., від 31.01.2017 на суму 84510584,02 грн., від 28.02.2017 на суму 70785912,67 грн., від 31.03.2017 на суму 63860083,18 грн., від 30.04.2017 на суму 24895475,23 грн., 31.05.2017 на суму 4617539,90 грн. (копії актів приймання-передачі - в матеріалах справи).

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач порушуючи умови договору за поставлений газ розраховувався несвоєчасно.

На підтвердження дат та сум здійснених відповідачем оплат позивачем надано виписку операцій по ПАТ "Полтаваобленерго" з 01.10.2016 по 31.05.2018.

Крім цього, позивачем надано копії спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, які укладені між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, ПАТ "Полтаваобленерго" та НАК "Нафтогаз України" із зведеними реєстрами актів звіряння:

- № 2716 від 14.11.2016 на суму 7000000,00 грн.;

- № 2717 від 14.11.2016 на суму 6000000,00 грн.;

- № 2795 від 17.11.2016 на суму 1000000,00 грн.;

- № 3515 від 20.12.2016 на суму 20000000,00 грн.;

- № 3516 від 20.12.2016 на суму 5000000,00 грн.;

- № 3517 від 20.12.2016 на суму 15000000,00 грн.;

- № 474 від 20.01.2017 на суму 10075942,57 грн.;

- № 818 від 10.12.2017 на суму 50000000,00 грн.;

- № 819 від 10.12.2017 на суму 10000000,00 грн.;

- № 820 від 10.02.2017 на суму 6000000,00 грн.;

- № 1532 від 13.03.2017 на суму 20229955,51 грн.;

- № 2114 від 12.04.2017 на суму 1273887,18 грн.;

- № 2461 від 21.04.2017 на суму 5000000,00 грн.;

- № 2462 від 21.04.2017 на суму 9000000,00 грн.;

- № 2463 від 21.04.2017 на суму 30000000,00 грн.;

- № 2548 від 13.05.2017 на суму 2000000,00 грн.;

- № 2549 від 13.05.2017 на суму 1000000,00 грн.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 № 20.

Пунктом 7 Додаткової угоди № 3 від 31.03.2017 до Договору сторони змінили процентну ставки пені встановлену в п. 8.2 Договору на "16,4% річних".

На підставі вказаного пункту Договору, а також ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу за неналежне виконання останнім умов Договору: пеню у розмірі 278203,03 грн. та 3% річних у розмірі 46267,67 грн. на прострочені суми зобов'язань жовтня 2016 року (за період з 26.11.2016 по 29.11.2016), грудня 2016 року (за період з 26.01.2017 по 30.01.2017), березня 2017 року (з 26.04.2017 по 29.05.2017).

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача вказані суми пені та 3% річних.

Відповідач у відзиві позов заперечує з наступних підстав.

Відповідач посилається на те, що ним здійснено оплату за поставлений по Договору газ в жовтні 2016 року.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, відповідач вважає, що позивач неправомірно нарахував пеню та 3% річних на зобов'язання жовтня 2016 року.

Також відповідач у відзиві посилається на ненадання позивачем первинних бухгалтерських документів по доданому до позову розрахунку стосовно невиконання з боку відповідача зобов'язань по Договору.

Крім цього, відповідач зазначає, що газ поставлений по Договору використовувався ним виключно для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. В спірний період філія ПАТ "Полтаваобленерго" Кременчуцька ТЕЦ займалася виробленням теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води мешканцям міста Кременчука та юридичним особам.

Відповідно до постанови КМУ від 18.06.2014 № 217 "Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" плата за теплову енергію від усіх категорій споживачів підприємства зараховуються на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за використаний природний газ. Всі кошти, що надходять в рахунок послуг теплопостачання споживачами за затвердженим алгоритмом, у відсотковому співвідношенні спрямовуються на оплату природного газу. Відповідач зазначає, що він не може порушувати визначений законодавством України порядок оплати за природний газ.

Також відповідач посилається на значну заборгованість населення м. Кременчука за теплову енергію, що унеможливлює своєчасний розрахунок відповідача з позивачем за природний газ.

Дані обставини, на думку відповідача свідчать про відсутність його вини у виникненні заборгованості перед позивачем.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вказувалось вище, сторонами у п. 6.1. Договору передбачено остаточний строк оплати за переданий газ, а саме: до 25-го числа (включно) місця, наступного за місяцем поставки газу.

Поставка природного газу по договору підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання передавання природного газу.

Судом встановлено, що відповідачем свої обов'язки в частині оплати за поставлений у жовтні - грудні 2016 року та березні 2017 року природний газ по Договору у строки, які визначено умовами зазначеного правочину, належним чином виконано не було, що підтверджується наданою позивачем випискою операцій по ПАТ "Полтаваобленерго" з 01.10.2016 по 31.05.2018.

Заперечення відповідача щодо відсутності у справі первинних бухгалтерських документів судом до уваги не береться, оскільки до справи долучені акти приймання-передачі природного газу, які є первинними бухгалтерськими документами, а також спільні протокольні рішення, на підставі яких була погашена значна частина боргу по Договору.

Крім цього, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували факт прострочення ним оплат по Договору за природний газ використаний в жовтні - грудні 2016 року та березні 2017 року та які б спростували відомості вказані у наданій позивачем виписці операцій по ПАТ "Полтаваобленерго" з 01.10.2016 по 31.05.2018.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 8.2 Договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 7 Додаткової угоди № 3 від 31.03.2017 до Договору сторони змінили процентну ставку пені встановлену в п. 8.2 Договору на "16,4% річних".

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач за прострочення строків оплати поставленого природного газу, керуючись п. 8.2. Договору та ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 278203,03 грн. та 3% річних у розмірі 46267,67 грн. на прострочені суми зобов'язань жовтня 2016 року (за період з 26.11.2016 по 29.11.2016), грудня 2016 року (за період з 26.01.2017 по 30.01.2017) та березня 2017 року (з 26.04.2017 по 29.05.2017).

З урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд, здійснивши перерахунок, дійшов до висновку, що розрахунки пені та 3% річних позивачем здійснено вірно.

Проте, суд погоджується із запереченням відповідача щодо безпідставності нарахування пені та 3% річних на прострочену суму зобов'язань жовтня 2016 року за період з 26.11.2016 по 29.11.2016.

Так, 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 ст. 7 вказаного вище Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що відповідач має статус теплопостачальної організації.

Так, відповідно до п. 1.2 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Оскільки погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ у жовтні 2016 року було здійснено у повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то відповідно до положень вказаного Закону, нараховані на таку заборгованість пеня та 3% річних підлягали списанню.

Таким чином, позивач безпідставно просить стягнути з відповідача пеню в сумі 16220,99 грн. та 3% річних в сумі 2317,28 грн., які нараховані ним за період прострочення з 26.11.2016 по 29.11.2016 та підлягали списанню відповідно до Закону.

Судом встановлено, що в іншій частині розрахунок пені та 3% річних позивачем здійснено вірно.

Таким чином, вимога позивач про стягнення з відповідача 3% річних підлягає задоволенню частково, в сумі 43950,38 грн. В іншій частині стягнення 3% річних позов задоволенню не підлягає.

Крім цього, відповідач у клопотаннях від 26.02.2019 просить суд зменшити заявлену до стягнення суму пені до 1000,00 грн. у випадку повного або часткового задоволення позову. В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що газ поставлений по Договору використовувався ним виключно для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. В спірний період філія ПАТ "Полтаваобленерго" Кременчуцька ТЕЦ займалася виробленням теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Рівень тарифів на опалення та постачання гарячої води населенню та релігійним організаціям не покриває затрати товариства на виробництво теплової енергії. Внаслідок цього діяльність товариства щодо виробництва теплової енергії є збитковою. На підтвердження вказаного відповідачем надано звіти про фінансові результати за 12 місяців 2016 року та 12 місяців 2017 року, які подавалися відповідачем до Національної комісії регулювання електроенергетики України.

Також відповідач посилається на значну дебіторську заборгованість за спожиту електричну та теплову енергію, що підтверджується формою № 1-16-енерго за листопад 2016 року - березень 2017 року, грудень 2017 року, грудень 2018 року.

За твердженням відповідача примусове стягнення заборгованості через державну виконавчу службу не дає змоги оперативно стягнути визнані судами кошти. Відповідачем надано копії постанов про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, вироблена у спірний період електроенергія у повному обсязі продавалася ДП "Енергоринок", який не своєчасно розраховується за куплену електричну енергію з відповідачем. На підтвердження вказаного відповідачем надано копії актів звірок між ним та ДП "Енергоринок".

Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про його незадовільний майновий стан та є підставою для зменшення судом штрафних санкцій.

Крім цього, відповідач посилається на відсутність його вини у порушенні строків оплати по Договору.

Представник позивача в судовому засіданні проти клопотання відповідача про зменшення суми пені заперечує, посилаючись на його необґрунтованість.

При вирішення клопотання відповідача про зменшення стягуваної суми пені суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Судом встановлено, що прострочення оплати по Договору спричинено несвоєчасними розрахунками населення та неотримання своєчасної компенсації від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю, яка виникла у зв'язку зі зростанням ціни на газ, оскільки природний газ по договору постачається виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань.

Отже, враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, та баланс їх інтересів, значний розмір нарахованої і пред'явленої до стягнення пені та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов'язань за договором постачання природного газу, повне виконання відповідачем зобов'язань за укладеним договором, суд визнав зазначені обставини винятковими та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50 %.

При цьому, при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, стягненню підлягає пеня у розмірі 130991,02 грн. В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

При вирішенні клопотання про зменшення розміру пені суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, постанову Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 923/536/18.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, буд. 5, м. Полтава, 36022; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001; ) 130991 грн. 02 коп. пені, 43950 грн. 38 коп. 3% річних, 4588 грн. 99 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 23.04.2019.

Суддя О.С. Семчук