РІШЕННЯ

22 квітня 2019 року Справа № 913/113/19

м. Харків Провадження №17/913/113/19

Господарський суд Луганської області у складі судді Фонової О.С., розглянувши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою Комунального підприємства «Жилбудсервіс», м. Щастя Новоайдарського району, Луганської області,

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», м. Луганськ.

про стягнення 33111,28 грн.

Секретар судового засідання Гулевич В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача; представник не прибув.

Обставини справи: Комунальне підприємство «Жилбудсервіс» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою №07/190 від 14.02.2019 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» (відповідач у справі) про стягнення 33111,28 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.02.2019 №07/300) за договором про спільне використання технологічних електричних мереж від 30.11.2010 № ДСВ16ф (далі - Договір), з яких:

- 25008,00 грн - основний борг;

- 1601,20 грн - 3% річних;

- 6502,08 грн - інфляційні нарахування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у листопаді та грудні 2016 року на виконання умов вказаного Договору він надав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 25008,00 грн, що підтверджується актами прийому-здачі наданих послуг від 30.11.2016 на суму 12504,00 грн та від 31.12.2016 на суму 12504,00 грн.

Позивач згідно з п. 7.3 Договору виставив рахунки від 30.11.2018 №3782 на суму 12504,00 грн та від 31.12.2016 №4209 12504,00 грн на оплату послуг, але відповідач не оплатив зазначені рахунки, у звязку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 25008,00 грн, за стягненням якої позивач звернувся до суду.

У звязку з порушенням строків оплати згідно з п.7.3 Договору, позивач на підставі ст.625 ЦК України, нарахував та предявив до стягнення інфляційні нарахування в сумі 6502,08 грн та 3 % річних в сумі 1601,20 грн за періоди, згідно наданих позивачем розрахунків.

Ухвалою суду від 12.03.2019 після усунення недоліків відкрито провадження у справі №913/113/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Сторони правом участі в судовому засіданні 22.04.2019 не скористалися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач в установлений судом строк відзив із викладення власної правової позиції не надав, будь - яких заяв або клопотань до суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази на підтвердження своїх доводів, господарський суд встановив таке.

Між Комунальним підприємством «Жилбудсервіс» (позивачем у справі), як Власником, та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» (відповідач у справі), як Користувачем, було укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж №ДСВ16ф від 30.11.2010 (далі Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору, Власник зобовязується надавати послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання для забезпечення технічної можливості передачі (транзиту) електричної енергії (далі послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання) в точки приєднання електроустановок Користувача або інших субєктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач своєчасно сплачувати вартість послуг Власника з утримання технологічних електричних мереж спільного використання відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору, Користувач зобовязується здійснювати оплату за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, належних Власникові, в строк, встановлений Договором. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з Додатком «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж».

Пунктом 4.4 Договору визначено, що Користувач зобовязується підписувати (або надавати вмотивовану відмову від підписання) Акт прийому-здачі наданих послуг протягом трьох робочих днів, починаючи з дня отримання його від Власника мереж. Повернення підписаного або не підписаного (з вмотивованою відмовою) Акту прийому-здачі наданих послуг здійснюється Користувачем не пізніше наступного робочого дня після сплину триденного строку.

Згідно з п. 7.2 Договору, порядок розрахунку вартості послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання наведено в додатку «Порядок обрахування плати за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання», який розроблено відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 №691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 08.08.2008 732/15423.

Відповідно до п. 7.3 Договору, оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Власника на підставі рахунку, виставленого Власником Користувачу. Власник виставляє рахунок після підписання сторонами акту прийому-здачі наданих послуг. Користувач сплачує рахунок протягом десяти днів, починаючи з дня його отримання від Власника.

Відповідно до п.9.4 Договору, договір набирає чинності з 30.11.2010, укладається на строк до 31.12.2010 та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення цього строку не буде заявлено однією із Сторін про відмову від Договору або його перегляд. Договір може бути розірвано достроково за згодою Сторін або в інших випадках, передбачених законодавством. Договір втрачає чинність у разі переходу права власності (права господарського відання) на технологічні електричні мережі спільного використання від Власника мереж до іншої особи з дати такого переходу.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що свої зобовязання за Договором виконав повністю, що підтверджено актами прийому-здачі наданих послуг за листопад 2016 року та грудень 2016 року, підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками.

В порушення умов Договору відповідач свої зобовязання щодо оплати послуг не виконав, у звязку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 25008,00 грн, за стягненням якої позивач звернувся до суду.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 1601,20 грн та інфляційні втрати у сумі 6502,08 грн.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, тому, на підставі ч.9 ст. 165 ГПК України та ч.2 ст. 178 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження своїх доводів, суд дійшов висновку про таке.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до статті 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Вищевказаний Договір за своєю правовою природою є договором на надання послуг.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи, зокрема актами приймання-передачі від 30.11.2016, 31.12.2016 та виставленими відповідачу рахунками для оплати наданих послуг №3782 від 30.11.2016 на суму 12504,00 грн, №4209 від 31.12.2016 на суму 12504,00 грн, підтверджено надання позивачем відповідачу відповідних послуг на загальну суму 25008,00 грн, на виконання умов Договорів, та виставлення рахунків на їх оплату.

Вказані акти були підписані представниками обох сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунки за зобовязаннями листопада 2016 року та грудня 2016 року направлялися відповідачу поштою та були отриманні останнім, про що свідчать відмітки про отримання 07.12.2016 та 13.01.2017 відповідно, проставлені на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с.19, 23).

Однак, зобовязання по оплаті послуг з утримання технологічних мереж у сумі 25008,00 грн в обумовлені Договорами строки відповідачем не було виконано у повному обсязі та вчасно, що підтверджено наданими позивачем доказами та не спростовано відповідачем, тому дана вимога підлягає задоволенню.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивач просить стягнути 3% річних у сумі 1601,20 грн, нараховані на зобовязання листопада 2016 року та грудня 2016 року за періоди, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.83).

Відповідно до пункту 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлено договором або законом.

Так, за порушення терміну оплати за зобовязаннями листопада 2016 року нараховані 3 % річних у сумі 818,07 грн за період з 16.12.2016 по 20.02.2019 (не включно).

За порушення терміну оплати за зобовязаннями грудня 2016 року нараховані 3 % річних у сумі 783,13 грн за період з 19.01.2016 по 20.02.2019 (не включно).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд звертає увагу позивача, що він не вірно визначив початок періоду нарахування, оскільки перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати.

Так, за рахунком від 30.11.2016 №3782, який отримав відповідач 07.12.2016 (з урахуванням 10 днів на оплату згідно з п.7.3 Договору) період прострочення починається з 17.12.2016.

За рахунком від 31.12.2016 №, який отримав відповідач 13.01.2017 (з урахуванням 10 днів на оплату згідно з п.7.3 Договору) період прострочення починається з 23.01.2017

Враховуючи вищевикладене, суд здійснив власний розрахунок 3 % річних, згідно з яким:

- за порушення терміну оплати за зобовязаннями листопада 2016 року сума 3 % річних за період з 17.12.2016 по 20.02.2019 (не включно) складає 818,04 грн (12504,00 грн х 795 днів х 0,008219178 %);

- за порушення терміну оплати за зобовязаннями грудня 2016 року сума 3 % річних за період з 23.01.2016 по 20.02.2019 (не включно) складає 779,02 грн (12504,00 грн х 758 днів) х 0,008219178 %).

Отже, за розрахунком суду загальна сума 3 % річних, нарахованих за зобовязаннями листопада грудня 2016 року складає 1597,06 грн, яка і підлягає до стягнення з відповідача.

У задоволенні решти 3 % річних у сумі 4,14 грн слід відмовити за необґрунтованістю.

Крім того, позивач просить стягнути інфляційні втрати у сумі 6502,08 грн, нараховані на зобовязання листопада 2016 року та грудня 2016 року за періоди, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.84).

Відповідно до пункту 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Так, за порушення терміну сплати за зобовязаннями листопада 2016 року нараховані інфляційні втрати в сумі 3338,57 грн за період з січня 2017 року по лютий 2019 року (включно).

За порушення терміну оплати за зобовязаннями грудня 2016 року нараховані інфляційні втрати в сумі 3163,51 грн за період з лютого 2017 року по лютий 2019 року (включно).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд вважає його арифметично неправильним, оскільки позивачем невірно визначені індекси інфляції за період прострочення, тому суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат за допомогою програми «Законодавство», зокрема:

(12504,00 грн х 126,66022793 % (середній індекс інфляції за період з січня 2017 року по лютий 2019 року) = 15837,59 грн 12504,00 грн = 3333,59 грн;

(12504,00 грн х 125,28212456 % (середній індекс інфляції за період з лютого 2017 року по лютий 2019 року) = 15665,28 грн 12504,00 грн = 3161,28 грн.

Отже, за розрахунком суду загальна сума інфляційних втрат, нарахованих за зобовязаннями листопада-грудня 2016 року складає 6494,87 грн, яка і підлягає до стягнення з відповідача.

У задоволенні решти інфляційних втрат у сумі 7,21 грн слід відмовити за необґрунтованістю.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 25008,00 грн, 3% річних в сумі 1597,06 грн, інфляційні втрати в сумі 6494,87 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.129, ч.9 ст.165, ст.ст.232-233, 238, 240-241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», кв. Гайового, 35-А, м. Луганськ, 91021 ідентифікаційний код 31443937, на користь Комунального підприємства «Жилбудсервіс», вул. Дружби, 2-А, м. Щастя, Новоайдарський район, Луганська область, 91480, ідентифікаційний код 35629024, основний борг у сумі 25008,00 грн, 3% річних у сумі 1597,06 грн, інфляційні втрати у сумі 6494,87 грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 469,47 грн.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

2. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 22.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.04.2019.

Суддя О.С. Фонова