ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2019м. ДніпроСправа № 904/301/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Батової Р.Р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтергума-2010", м. Київ

до Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

про стягнення 235 169, 39 грн.

Представники:

від позивача: Акопджанова К.І. ордер серії ДП№1467/000029 від 25.02.2019

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтергума-2010" звернулось до господарського суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання" 289 379,35 грн., з яких: 258 002,40 грн. - основний борг, 27 502,25 грн. - інфляційні втрати, 3 874,70 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 213 від 21.08.2017, в частині оплати поставленого товару.

Позовна заява містить клопотання позивача щодо розгляду позовної заяви про стягнення з Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання" заборгованості за договором поставки № 213 від 21.08.2017 у розмірі 289 379,35 грн. за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2019р. у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтергума-2010" про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відмовлено, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 25.02.2019.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 відкладено підготовче засідання на 11.03.2019.

11.03.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що поставку товару на суму 35 539,20 грн. не було здійснено позивачем, у зв'язку з чим і не було оплати, несплаченою залишилась сума за поставку товару за видатковою накладною № 5102 від 22.11.2017 у розмірі 174 211,20 грн. Також відповідач не погоджується з нарахованими 3% річних та інфляційними витратами та надає свій контррозрахунок, за яким розмір обґрунтованих позовних вимог становить 186 259,93 грн., який складається з: суми основного боргу - 174 111,20 грн., суми інфляційних витрат - 9 428,40 грн., суми 3% річних - 2 620,33 грн. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні необґрунтовано заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача: 83 791,20 грн. - суми основного боргу, 18 073,85 грн. - суми інфляційних витрат, 1 254,37 грн. -3% річних.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019 відкладено підготовче засідання на 01.04.2019.

28.03.2019 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача 235 169, 39 грн., з яких: 209 750, 40 грн. - основний борг, 22 267, 03 грн. - інфляційні втрати, 3 151, 96 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 01.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 22.04.2019.

22.04.2019 відповідач подав до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначив, що розмір обґрунтованих позовних вимог становить 186 259,93 грн., який складається з: суми основного боргу - 174 111,20 грн., суми інфляційних витрат - 9 428,40 грн., суми 3% річних - 2 620,33 грн., в решті позовних вимог просив відмовити.

У судове засідання 22.04.2019 з'явився представник позивача.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтергума-2010" (постачальник) та Державним промисловим підприємством "Кривбаспромводопостачання" (покупець) було укладено договір поставки № 213 (далі - договір).

Постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар згідно специфікацій, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та сплатити його вартість на умовах, передбачених договором (п. 1.1. договору).

Найменування товару, постачання якого буде здійснюватись згідно договору, його кількість та якісні показники вказуються в специфікаціях, які з моменту підписання сторонами складають невід'ємну частину договору (п. 2.1. договору).

Постачання товару здійснюється на умовах визначених у специфікаціях (п. 3.1. договору).

Поставка здійснюється окремими партіями за письмовими заявками покупця, виходячи з його виробничої необхідності та фінансової можливості. Обсяги закупівлі можуть бути зменшені, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків покупця (п. 3.2. договору).

Днем виконання постачальником зобов'язання по поставці партії товару вважається дата підписання акту прийому-передачі товару або видаткової накладної (п. 3.3. договору).

Термін постачання партії товару, зазначається у відповідній специфікації (п. 3.4. договору).

Постачальник забезпечує надання з товаром наступних документів: рахунка-фактури, товарно-транспортної накладної, видаткової накладної або акту прийому-передачі товару, сертифікату якості підприємства - виготовлювача продукції або його завіреною копії (п. 3.6. договору).

Оплата партії товару здійснюється на умовах, передбачених у відповідній специфікації (п. 4.1. договору).

Ціна на товар встановлюється в національній валюті України і вказується в специфікаціях (п. 4.2. договору).

Ціни на товар, що поставляються за даним договором є твердими та можуть бути змінені тільки за домовленістю сторін (п. 4.3. договору).

Загальна вартість договору визначається як вартість товару, поставка якого здійснюється відповідно до специфікації. Зміна загальної суми договору здійснюється шляхом підписання уповноваженими сторонами додаткових специфікацій до договору (п. 4.4. договору).

Договір набирає сили з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017 (п. 9.3. договору).

Сторони підписали Додаток № 1 до договору «Специфікацію» (а.с. 17), в якому визначили товар, що підлягає поставці на загальну суму 521 998,80 грн. з ПДВ, умови оплати: протягом 15-ти календарних днів з дати поставки.

В уточненій позовній заяві позивач стверджує, що на виконання умов договору поставив відповідачу товар на суму 209 750,40 грн., на підтвердження чого позивач надав податкові накладні:

- № 394 від 22.11.2017 на суму 174 211,20 грн. (а.с. 18-19);

- № 262 від 21.12.2017 на суму 35 539,20 грн. (а.с.25-26).

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:назву документа (форми);дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ;зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Права і обов'язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством. (ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів (п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи) (п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг (п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Відповідно до ч. 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246) податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Тобто, податкова накладна - це електронний документ, який складається платником податку на додану вартість та дозволяє віднести суму сплаченого ПДВ до податкового кредиту.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що за своєю правовою природою податкові накладні не є первинними документами, оскільки не підтверджують факти здійснення господарської операції.

Таким чином, подані позивачем податкові накладні не є належними, достовірними та достатніми доказами в розумінні Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують факт здійснення відповідачу поставки спірного товару.

В процесі розгляду справи позивач надав до суду копію видаткової накладної № 5102 від 22.11.2017 про поставку відповідачу товару на суму 174 211,20 грн. (а.с. 103).

Господарський суд зазначає, що надана позивачем видаткова накладна № 5102 від 22.11.2017 підписана та скріплена печаткою лише зі сторони постачальника, підпис та відтиск печатки покупця на вказаній накладній відсутній.

Позивач пояснив, що зазначену видаткову накладну було надано відповідачу на підпис, однак останній відмовився її підписувати, посилаючись на тимчасову відсутність повноважень. У зв'язку із чим позивачем було складено Акт про відмову підписати видаткову накладну від 22.11.2017 (а.с. 105), відповідно до якого комісією у складі водія - ОСОБА_2, бухгалтера ОСОБА_3, директора ОСОБА_4, складений акт в тому, що 22.11.2017 представник ДПП «Кривбаспромводопостачання» відмовився підписати видаткову накладну № 5102 від 22.11.2017 відповідно до договору постачання № 213 від 21.08.2017.

Складений позивачем в односторонньому порядку Акт про відмову підписати видаткову накладну не є належним, достовірним та достатнім доказом, який підтверджує проведення господарської операції з поставки товару.

Однак, відповідач у своєму відзиві не заперечує щодо здійснення йому поставки товару за видатковою накладною № 5102 від 22.11.2017 на суму 174 211,20 грн. та зазначає, що вказана сума залишилась несплаченою.

В той же час відповідач стверджує, що поставку товару на суму 35 539,20 грн. взагалі не було здійснено позивачем, у зв'язку з чим і не було оплати.

Позивачем до суду не надано жодної, навіть підписаної ним самим, видаткової накладної про поставку відповідачу товару на суму 35 539,20 грн.

В тексті уточненої позовної заяви позивач згадує видаткову накладну № 6022 від 21.12.2017 про поставку відповідачу товару на суму 35 539,20 грн., однак зазначена накладна в матеріалах справи відсутня.

Позивач надав до суду Акт про відмову підписати видаткову накладну від 21.12.2017 (а.с. 104), відповідно до якого комісією у складі водія - ОСОБА_2, бухгалтера ОСОБА_3, директора ОСОБА_4, складений акт в тому, що 21.12.2017 представник ДПП «Кривбаспромводопостачання» відмовився підписати видаткову накладну № 6022 від 21.12.2017 відповідно до договору постачання № 213 від 21.08.2017.

Однак, господарський суд не може прийняти наведений Акт про відмову підписати видаткову накладну як належний, достовірний та достатній доказ, який підтверджує проведення господарської операції з поставки товару.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 35 539,20 грн. є недоведеними, а отже задоволенню не підлягають.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України)

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Доказів оплати поставленого товару вартістю 174 211,20 грн. відповідач не надав.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 174 211,20 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 3 151, 96 грн. за загальний період з 07.12.2017 по 05.07.2018 та інфляційні втрати у розмірі 22 267,03 грн. за той же період.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних позивача та встановлено, що він виконаний невірно.

З розрахунку позивач вбачається, що він нараховує 3% річних на заборгованість за кожною податковою накладною окремо. Зважаючи на визнання позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 35539,20 грн. недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на вказану заборгованість є безпідставним.

Щодо нарахованих 3% річних на заборгованість в розмірі 174 211,20 грн. за видатковою накладною № 5102 від 22.11.2017.

З розрахунку позивач вбачається, що він нараховує 3% річних за період з 07.12.2017 по 07.06.2018.

Відповідачем не заперечується факт поставки йому товару за видатковою накладною № 5102 від 22.11.2017 на суму 174 211,20 грн. В той же час відповідачем не надано жодних заперечень щодо дати поставки наведеного товару. У зв'язку із чим господарський суд дійшов висновку, що спірний товар відповідачу було поставлено в день складання відповідної видаткової накладної, тобто 22.11.2017.

Відповідно до п. 4.1. договору оплата партії товару здійснюється на умовах, передбачених у відповідній специфікації.

Згідно із підписаною сторонами та скріпленою їх печатками специфікацію оплата партії товару здійснюється протягом 15-ти календарних днів з дати поставки.

Враховуючи вищевикладене, відповідач повинен був сплатити за поставлений за видатковою накладною № 5102 від 22.11.2017 товар у строк до 07.12.2017 включно (22.11.2017 + 15 календарних днів). Таким чином, прострочення виконання зобов'язання з оплати вказаного товару починатиметься з наступного дня, тобто з 08.12.2017.

Отже, саме 08.12.2017 повинно бути початковою датою періоду нарахування 3 % річних на заборгованість за поставлений за видатковою накладною № 5102 від 22.11.2017 товар.

За розрахунком господарського суду до стягнення з відповідача підлягають 3% річних за період з 08.12.2017 по 07.06.2018 у розмірі 2 606,01 грн.

Щодо нарахованого розміру інфляційних втрат.

Позивач нараховує інфляційні втрати за період з 07.12.2017 по 07.06.2018.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (абз. 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р.).

Як вказано вище, відповідач повинен був сплатити за поставлений за видатковою накладною № 5102 від 22.11.2017 товар у строк до 07.12.2017 включно, отже період нарахування інфляційних втрат повинен починатися з наступного місяця, тобто з січня 2018 року.

Інфляційні втрати за період з січня 2018 року по травень 2018 року включно дорівнюють 7 610,19 грн.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов'язання є правомірними та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги про стягнення з відповідача 184 427,40 грн., з яких: 174 211,20 грн. - основний борг, 7 610,19 грн. - інфляційні втрати, 2 606,01 грн. - 3 % річних.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 4 340,69 грн. згідно з платіжним дорученням № 2403 від 16.01.2019, замість 3 527,54 грн. (розмір судового збору за заявлені позовні вимоги з урахування уточненої позовної заяви). Таким чином, при зверненні з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 813,15 грн.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було. Тому суд вважає за необхіднероз'яснити позивачу, що надмірно сплачений судовий збір в розмірі 813,15 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України, для чого позивачу необхідно звернутися до суду з відповідним клопотанням.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача - 761,24 грн. (21,58 %), на відповідача - 2 766,30 грн. (78,42 %).

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання" (50069, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, просп. Миру, буд. 15А, ідентифікаційний код 00191017) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтергума-2010" ( 03191, м.Київ, вул. Академіка Вільямса, буд. 6, офіс 3, ідентифікаційний код 37287709) 184 427,40 грн., з яких: 174 211,20 грн. - основний борг, 7 610,19 грн. - інфляційні втрати, 2 606,01 грн. - 3 % річних, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 766,30 грн., про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 24.04.2019

Суддя І.В. Мілєва