ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. Справа№ 910/19776/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 16.04.2019,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар'єроуправління»

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 (повний текст складено 07.02.2019)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик» про ухвалення додаткового рішення

у справі №910/19776/17 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар'єроуправління»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик»

про визнання недійсним договору оренди від 12.01.2017 №120117

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2019 у справі №910/19776/17 у позові відмовлено повністю.

28.01.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій відповідач просив стягнути з позивача понесені ним судові витрати, які складаються з 18 040,51 грн. витрат за надання правничої допомоги у даній справі, а саме:

- загальна вартість наданих послуг з правничої допомоги - 16 400,00 грн.;

- понесені витрати, пов'язані із проїздом до Господарського суду міста Києва та зворотньо у сумі 1 640,51 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/19776/17 присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар'єроуправління» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик» судові витрати у розмірі 18 040 (вісімнадцять тисяч сорок) грн. 51 коп.

В обґрунтування прийнятого додаткового рішення суд зазначив, що на підтвердження витрат у сумі 18 040,51 грн. представник відповідача надав договір про надання юридичних послуг від 30.10.2018, укладений між відповідачем та адвокатським бюро «Максима Семеновича», акт приймання-передачі послуг №1 від 23.01.2019, рахунок на оплату №141 від 23.01.2019, квитанції №9538351 від 24.01.2019 та №9538325 від 24.01.2019, докази відправлення документів у справі. Вказані докази суд визнав достатніми для підтвердження факту понесення відповідачем судових витрат у справі на зазначену ним суму. За таких обставин, враховуючи що позивачу було відмовлено повністю в задоволенні позову, а також відсутність будь-яких заперечень з боку останнього, беручи до уваги, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов висновку, що судові витрати відповідача відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на позивача.

Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Запорізьке кар'єроуправління» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/19776/17 та прийняти нове про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. У апеляційній скарзі апелянтом також викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/19776/17, оскільки повний текст складено 07.02.2019, а отримано позивачем - 18.02.2019, а тому апелянт має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права при прийнятті додаткового рішення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- відповідачем у відзиві на позовну заяву не було вказано про свій намір стягнути витрати на правничу допомогу, як і не було подано відповідної заяви до закінчення судових дебатів, а тому суд, з огляду на положення статей 129, 221 Господарського процесуального кодексу України повинен був відмовити у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу;

- до заяви про ухвалення додаткового рішення, надісланої позивачу, не було додано договору про надання юридичних послуг, а тому позивач не мав можливості оцінити умови Договору, що є обов'язковим для визначення підстав витрат на правничу допомогу, та незрозуміло, як це зроблено судом, оскільки щодо жодної умови Договору про надання правової допомоги, порядку надання правової допомоги, розміру гонорару, в оскарженому рішенні не перелічено;

- рахунок, виставлений ТОВ «Будівельний майданчик» з боку Адвокатського бюро, не є належним доказом, оскільки в найменуванні послуг вказано «юридичні послуги згідно договору від 30.10.2018 за підготовку проекту позову». Тобто, виставлено рахунок за підготовку проекту позову, а не за іншу правничу допомогу у справі;

- акт приймання-передачі послуг від 23.01.2019 не є належним доказом у справі, оскільки в ньому відсутній детальний опис наданої правничої допомоги, а також двічі продубльовано заперечення на додаткові пояснення позивача від 03.01.2019 (по 800 грн. кожне);

- суд безпідставно стягнув з позивача витрати на проїзд представника відповідача ОСОБА_2 на загальну суму 1 640,51 грн. Такі витрати були включені до Акту приймання-передачі наданих послуг від 23.01.2019, який було підписано між Адвокатським бюро та відповідачем, однак, як вбачається із інформації, отриманої з Єдиного реєстру адвокатів, ОСОБА_2 не є ані помічником адвоката Семенова М., ані взагалі адвокатом.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 22.03.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар'єроуправління» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/19776/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 поновлено Приватному акціонерному товариству «Запорізьке кар'єроуправління» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/19776/17, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар'єроуправління» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/19776/17 та розгляд апеляційної скарги призначено на 02.04.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 у справі №910/19776/17 оголошено перерву до 16.04.2019.

15.04.2019 відповідач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржене додаткове рішення залишити без змін. Відповідач наголосив, що доводи скаржника не мають під собою жодних фактичних підстав, виявлені незначні описки та помилки в рахунку та акті ніяким чином не спростовують факт дійсності надання правничої допомоги у справі відповідачу та факт понесення останнім витрат у зв'язку зі зверненням позивача до суду.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив оскаржене додаткове рішення скасувати, у задоволенні заяви про стягнення судових витрат відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував із підстав, викладених у відзиві на неї, просив залишити оскаржене додаткове рішення без змін.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті додаткового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене додаткове рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина 5 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи відповідачем у запереченні на відповідь на відзив було зазначено, що фактичний розмір судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи та докази їх понесення будуть надані останнім протягом п'яти днів з дати винесення рішення, у відповідності до вимог частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, до вищезазначеного заперечення на відзив відповідачем було додано попередній орієнтований розрахунок судових витрат відповідача у справі та копію договору про надання юридичних послуг від 30.10.2018 з Адвокатським бюро «Максима Семенова».

При цьому, вказані документи (у тому числі договір від 30.10.2018) направлялись позивачу, що підтверджується квитанцією та описом вкладення у цінний лист, які додані відповідачем до вказаних заперечень на відповідь на відзив (том 2, а.с. 60).

Отже, доводи скаржника про відсутність у матеріалах справи відповідної заяви відповідача про розподіл судових витрат, заявленої до закінчення судових дебатів, а також про ненаправлення йому відповідачем копії договору про надання юридичних послуг від 30.10.2018 не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Після ухвалення рішення у даній справі відповідач подав заяву про стягнення понесених ними судових витрат, які складаються з 18 040,51 грн. витрат за надання правничої допомоги у даній справі, а саме:

- загальна вартість наданих послуг з правничої допомоги - 16 400,00 грн.;

- понесені витрати пов'язані із проїздом до Господарського суду міста Києва та зворотньо у сумі 1640,51 грн.

Відповідно до приписів статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного суду від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.

На підтвердження витрат у сумі 18 040,51 грн. представник відповідача надав договір про надання юридичних послуг від 30.10.2018, укладений між відповідачем та адвокатським бюро «Максима Семеновича», акт приймання-передачі послуг №1 від 23.01.2019, рахунок на оплату №141 від 23.01.2019, квитанції №9538351 від 24.01.2019 та №9538325 від 24.01.2019, докази відправлення документів у справі.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вказані докази є достатніми та підтверджують факт понесення відповідачем судових витрат у справі на зазначену ним суму.

В апеляційній скарзі скаржник заявляє, що акт приймання-передачі послуг №1 від 23 січня 2019 року не є належним доказом у справі, оскільки в ньому відсутній детальний опис наданої правничої допомоги, а також двічі продубльовано заперечення на додаткові пояснення позивача від 03 січня 2019 року (по 800 грн. кожне).

Вказані доводи не приймаються судом до уваги, оскільки всі види правничої допомоги, які фактично надавались Адвокатським бюро за договором надання юридичних послуг чітко перелічені в даному акті (вивчення матеріалів судової справи, підготовка та подача відзиву на позовну заяву за №05/11 від 05.11.2018 - 5000 грн.; підготовка та подача Заперечень на відповідь на відзив за №10/12 від 10.12.2018 - 3000 грн.; підготовка та подача Заперечень на Додаткові пояснення позивача за №03/01 від 03.01.2019 - 800 грн.; підготовка та подача Заперечень на Додаткові пояснення позивача за №03/01 від 03.01.2019 - 800 грн.; підготовка та подача Клопотання за №15/01 від 15.01.2019 - 800 грн.; участь у судових засіданнях 05.12.2018, 18.12.2018, 22.01.2019 (3*2000 грн.) - 6000 грн. Загальна вартість наданих послуг з правничої допомоги склала - 16 400 грн.).

Кожне заперечення на відповідь на відзив позивача та на додаткові пояснення позивача, клопотання, заяви, які складались адвокатом, наявні в матеріалах справи та направлялись скаржнику також. Присутність представників відповідача в судових засіданнях 05.12.2018, 18.12.2018 та 22.01.2019 підтверджена відповідними технічними аудіозаписами судових засідань, протоколами судових засідань.

У контексті доводів скаржника про те, що в акті-приймання-передачі послуг двічі продубльовано заперечення на додаткові пояснення позивача від 03 січня 2019 року (по 800 грн. кожне) та в рахунку невірно зазначено найменування платежу, колегією суддів взяті до уваги пояснення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу із цього приводу.

Так в рахунку на оплату № 141 від 23.01.2019, який був виписаний відповідачу по факту виконання юридичних послуг, в розділі найменування призначення платежу дійсно зазначена наступна інформація «юридичні послуги за договором від 30.10.2018 року за підготовку позову».

Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний майданчик» у даній справі є відповідачем, а відтак зрозуміло, що не могло подавати позову в даній справі. Відповідач стосовно цього наголосив на тому, що такі дані були викликані лише опечатаю бухгалтера при виставленні рахунку.

Водночас, підставою для сплати рахунку вказані саме юридичні послуги по договору.

Відповідач у відзиві також наголошує, що взято судом до уваги, що в акті приймання-передачі послуг №1 від 23.01.2019 по договору про надання юридичних послуг від 30.10.2018, Виконавцем юридичних послуг було помилково двічі вказаний один і той самий вид надання правничої допомоги, а саме: - двічі продубльовано послугу «підготовка та подача Заперечень на додаткові пояснення Позивача від 03 січня 2019 року - 800 гривень» (розділ 1 акту приймання-передачі послуг), замість: «підготовка проекту заяви про ухвалення додаткового рішення - 800 грн.»

Судом встановлено, що зазначена заява була дійсно складена в електронному вигляді і направлена відповідачу для підписання, що підтверджується тим, що саме вона є предметом розгляду даної апеляційної скарги.

При цьому, про виявлення вказаних описок та помилок Адвокатським бюро було повідомлено відповідача листом - повідомленням від 10.04.2019 (копія додана до відзиву) з направленням виправлених актів.

З огляду на вищевикладене, на переконання колегії суддів, виявлені незначні описки та помилки в рахунку та акті не спростовують факт дійсності надання правничої допомоги у справі відповідачу та факт понесення останнім витрат у зв'язку зі зверненням позивача до суду.

Стосовно доводів апеляційної скарги позивача про те, що суд безпідставно стягнув з позивача витрати на проїзд представника відповідача ОСОБА_2 на загальну суму 1 640,51 грн., які були включені до Акту приймання-передачі наданих послуг від 23.01.2019, підписаного між Адвокатським бюро та відповідачем, оскільки останній не є ані помічником адвоката Семенова М., ані адвокатом, не приймаються колегією суддів до уваги враховуючи наступне.

30.10.2018 відповідачем (замовником) з метою захисту своїх інтересів у даній справі було укладено договір про надання юридичних послуг з Адвокатським бюро «Максима Семенова» (виконавцем).

Відповідно до пункту 1.1. даного договору Виконавець зобов'язується надати Замовнику за плату юридичні послуги, а Замовник зобов'язується оплатити такі послуги.

Пунктом 1.2. Договору сторонами було узгоджено, що Виконавець зобов'язується надати Замовникові за його дорученням юридичні послуги з вивчення матеріалів судової справи, вивчення та аналізу судової практики по аналогічним справам, підготовки всіх видів процесуальних документів по справі в усіх інстанціях, виступати представником Замовника у судових засіданнях та ін., по справі №910/19776/17.

Разом з тим, пунктами 1.3. та 1.5. зазначеного договору сторони встановили, що надання правової допомоги здійснюється Виконавцем як в особі керуючого Адвокатським бюро «Максима Семенова» адвокатом Семеновим Максимом Вячеславовичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №471 від 20.04.2014 року, видане КДКА Запорізької області), так і з залученням Виконавцем на договірних засадах інших адвокатів, представників. Для представлення інтересів Замовника в суді особам, що будуть безпосередньо представляти інтереси Замовника останній повинен видати довіреність.

Як вбачається із матеріалів справи, після укладання вищезазначеного договору, ТОВ «Будівельний майданчик» видало Виконавцю довіреність №30/10 від 30.10.2018, в якій за домовленістю з Замовником інтереси підприємства по справі мали право представляти дві особи: адвокат Семенов Максим Вячеславович та громадянин ОСОБА_2.

Як пояснив відповідач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції та відзиві на апеляційну скаргу, залучення до представництва інтересів відповідача у справі ОСОБА_2 викликано тим, що зазначена справа повернулась до суду першої інстанції із суду касаційної інстанції на новий розгляд та на момент початку нового розгляду даної справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 більш детально був інформований про її нюанси, оскільки вивчав матеріали і складав документи по іншій пов'язаній справі, а саме: у справі про стягнення заборгованості по спірному договору, що укладений між тими самими сторонами, у зв'язку з чим він був долучений Виконавцем до спільного виконання вищезазначених послуг за договором.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Отже, станом на листопад-грудень 2018 року представляти інтереси відповідача у даній справі в суді першої інстанції могли не лише адвокати, але й інші уповноважені підприємством та виконавцем послуг особи.

Судом встановлено, що саме ОСОБА_2 від імені підприємства Відповідача приймав участь у судових засіданнях у справі 05.12.2018 та 18.12.2018, які були призначені в Господарському суді міста Києва до 01.01.2019, а також був присутнім на засіданні при винесенні рішення, а отже і видатки, пов'язані з його проїздом, які сплачені підприємством Відповідача Виконавцю юридичних послуг в повному обсязі, теж підлягають компенсації відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України.

При цьому включення таких витрат до акту приймання-передачі послуг від 23.01.2019 не виключає, за вказаних обставин, можливості їх відшкодування відповідачу за рахунок позивача, оскільки такі судові витрати відповідача у будь-якому випадку можна кваліфікувати як такі, що пов'язані із розглядом справи.

За таких обставин, враховуючи, що позивачу було відмовлено повністю в задоволенні позову, беручи до уваги, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, пов'язаність понесених відповідачем витрат на проїзд представника відповідача ОСОБА_2 на загальну суму 1 640,51 грн. із розглядом справи, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що судові витрати відповідача у загальному розмірі 18 040 (вісімнадцять тисяч сорок) грн. 51 коп. відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на позивача, про що Господарський суд міста Києва, керуючись статтею 244 Господарського процесуального кодексу України, і прийняв додаткове рішення у справі №910/19776/17, яке відповідає нормам чинного господарського процесуального законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість понесених відповідачем судових витрат, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає додаткове рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 244, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар'єроуправління» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/19776/17 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/19776/17 залишити без змін.

Матеріали справи №910/19776/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.04.2019.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко