СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. Справа № 922/3523/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Склярук О.І.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність Др-43-1218 від 28.12.2018 року;

відповідача ОСОБА_2, довіреність №02-26/98 від 04.01.2019 року;

1-третя особа- не зявився;

2-третя особа- не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», м. Харків (вх. № 293 Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 11.02.2019 року у справі №922/3523/18, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Кухар Н.М.), повний текст якого складено 14.02.2019 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, м. Харків

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1. Управління державної казначейської служби України у Новобаварському районі м.Харкова, м.Харків,

2. Міністерство соціальної політики України, м. Київ,

про стягнення 8 660,29 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.02.2019 року у справі №922/3523/18 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради про стягнення 8660,29 грн. відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.02.2019 року у справі №922/3523/18 і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Рішення господарського суду першої інстанції обґрунтовано положеннями Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20, відповідно до якого органи казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів;розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів і послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Положення Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України №256, Положення №20 та Порядку №493 не усувають відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів, а навпаки, передбачають вчасне та у повному обсязі здійснення нарахування відповідних компенсацій, здійснення розрахунків з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг.

Виключно з метою встановлення порядку обміну інформацією, 01.07.2015 року між сторонами було укладено договір №77/08 про взаємне співробітництво та фінансування субсидій та компенсацій населенню, предметом якого є відносини щодо відшкодування пільгової частини послуг наданих постачальником особам, які отримують субсидію; спірне протокольне рішення підписується учасниками розрахунків тільки за наявності боргу та у разі проведення фінансування.

Законодавством не передбачено залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету або ж випадки повного або часткового звільнення від обовязку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2019 року, суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» на рішення господарського суду Харківської області від 11.02.2019 року у даній справі залишено без руху; Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» зобовязано було усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та йому роз'яснено, що при невиконанні вимог ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

26.03.2019 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№3101), а саме: надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» на рішення господарського суду Харківської області від 11.02.2019 року у даній справі; учасникам справи встановлено строк до 15.04.2019 року на протязі якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 24.04.2019 року.

03.04.2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення (вх.№3413), який долучено до матеріалів справи.

В обгрунтування відзиву відповідач зазначає, що сума позову може бути розрахована виходячи з розрахунку кількості днів, що були прострочені; відсутність коштів на рахунках відповідача автоматично позбавляє його будь-якої відповідальності за їх користування.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019 року, у звязку з відпусткою судді Слободіна М.М., суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Склярук О.І..

У судовому засіданні 24.04.2019 року представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити; представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання 24.04.2019 року представники третіх осіб не зявились, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 27.03.2019 року третім особам у справі додано фіскальні чеки УДППЗ "Укрпошта" від 29.03.2019 року: №748 та № 730, з яких вбачається, що треті особи отримали копію ухвали суду 01.04.2019 року (а.с.138,152, том 1).

Крім того, вказану ухвалу суду від 27.03.2019 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

01.07.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 77/08 про взаємне співробітництво та фінансування субсидій та компенсацій населенню.

Предметом вказаного Договору є взаємне співробітництво між сторонами в частині обміну інформацією, пов'язаною з нарахуванням населенню субсидій за послуги із споживання природного газу та фінансування субсидій населенню (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1.1. Договору, постачальник зобов'язався постачати в 2015 році газ населенню, яке отримує субсидії.

Згідно п. 2.2.1. Договору, Управління зобов'язалося при надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису відшкодовувати постачальнику нараховані субсидії та підтверджених актом звіряння.

За невиконання або неналежне виконання зобов'язань, згідно умов Договору, сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства (п. 3.1. Договору).

Позивач протягом липня-грудня 2015 року здійснював постачання природного газу населенню Новобаварського району м.Харкова, яке отримує субсидії, що підтверджується актами звіряння розрахунків по формі № 3-пільга, на загальну суму 8200050,34 грн.

З метою отримання оплати вартості спожитого природного газу у 2015 - 2016 роках, позивачем було укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (надалі - СПР), підписані зі сторони Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, ТОВ "Харківгаз Збут", ПАТ "Харківміськгаз", Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз" на підставі актів звіряння розрахунків за надані послуги між ТОВ "Харківгаз Збут" та Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради, що частково повинно було забезпечити відшкодування ТОВ "Харківгаз Збут" вартість спожитого природного газу абонентами - фізичними особами Новобаварського району м. Харкова, яким призначено субсидію.

Відповідно до розділів 1 протокольних рішень, їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

В розділі 2 протокольних рішень погоджено перелік підприємств, що беруть участь у проведенні розрахунків, та послідовність їх виконання сторонами - учасниками.

За змістом вказаних протокольних рішень, метою їх укладення є погашення взаємної заборгованості.

Позивач посилається на те, що відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, по частині СПР на суму 7466331,00 грн. (частково нарахування грудня 2015 року) грошові кошти були перераховані відповідачем у повному обсязі та своєчасно.

При цьому, по частині підписаних СПР на суму 9670398,00 грн. грошові кошти відповідачем були перераховані позивачу несвоєчасно, а саме:СПР № 759, 767/у від 23.02.2016 року - на суму 1370245,00 грн. (часткова сума у розмірі 733719,34 грн.).

Позивач вказує також на приписи Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міненерговугілля України від 03.08.2015 року № 493/688, Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256, Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20, відповідно до яких порядок та строк розрахунків здійснюється у восьмиденний термін.

Вказане вище стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», з відповідним позовом до господарського суду Харківської області.

11.02.2018 року господарським судом Харкіської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обовязки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно ст. 12 ГК України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави па діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до Закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 87 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України.

При цьому, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 97 Бюджетного кодексу України).

Згідно пп. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі-Порядок №256), в редакції, що діяв до 01.01.2018року.

Пунктом 3 Порядку №256 передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Згідно п.п. 5, 7, 8 Порядку №256, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення); Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати. Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів.

Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби.

Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу.

Згідно пп. 47 ст. 2 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення витрат бюджету.

Головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо відшкодування витрат на послуги з постачання природного газу, які надавалися населенню Новобаварського району м. Харкова, яким призначено житлові субсидії у 2015 році, є Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради (відповідач). Облік вказаного населення, яким призначено субсидію (відповідно до підпорядкованої зони діяльності - в зоні діяльності Оператора газорозподільної системи: "ПАТ "Харківміськгаз" - Новобаварський район м.Харків) веде уповноважений орган Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі - Порядок № 20).

Відповідно до п. 6 Порядку № 20, органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (п. 7 Порядку № 20).

Наказом Міненерговугілля України від 03.08.2015 року № 493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (далі - Порядок № 493).

Згідно п. 2.3 Порядку № 493, відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві "далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння, або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Відповідно до Порядків №№ 493, 256, 20 порядок та строк розрахунків здійснюється у восьмиденний термін, а саме:не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення;органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби;отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків;головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг.

За таких обставин, не приймаються аргументи апелянта щодо того, що Положення Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України №256, Положення №20 та Порядку №493 не усувають відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів, а навпаки, передбачають вчасне та у повному обсязі здійснення нарахування відповідних компенсацій, здійснення розрахунків з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг.

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

А тому, за аналогічних обставин не приймаються аргументи апелянта щодо того, що виключно з метою встановлення порядку обміну інформацією, 01.07.2015 року між сторонами було укладено договір №77/08 про взаємне співробітництво та фінансування субсидій та компенсацій населенню, предметом якого є відносини щодо відшкодування пільгової частини послуг наданих постачальником особам, які отримують субсидію.

Окрім того, відповідач заперечує щодо порушення ним встановлених саме для нього строків здійснення розрахунків з постачальником та зазначає, що грошові кошти у вигляді державної субвенції на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг, які надходили на рахунок Управління, одразу перераховувались на розрахунковий рахунок постачальника, не порушуючи п'ятиденний строк.

Інформацію про зарахування необхідних сум субвенцій на рахунок Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Новобаварського району Харківської міської ради ним було отримано 29.03.2016 року та в той самий день здійснено розподіл субвенції з Державного бюджету на надання пільг (згідно Постанови № 20 від 11.01.2005 року (зі змінами)), у тому числі на рахунок позивача, що підтверджується листом Управління, адресованим начальнику управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м.Харкова за вих. № 02-26/1885 від 31.03.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження офіційного повідомлення про надходження коштів на рахунок Управління відповідачем надано копію листа Управління фінансів Жовтневого району Департаменту бюджету і фінансів виконавчого комітету Харківської міської ради від 31.03.2016 року № 2-28/16/242.

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження порушення відповідачем строків проведення відшкодування постачальнику нарахованих субсидій.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що заборгованість, яка виникла, утворилась не з вини відповідача, а через ненадходження коштів у вигляді державної субвенції на відшкодування субсидій на рахунок відповідача.

Разом з тим, умовами Договору № 77/08 від 01.07.2015 року передбачено зобов'язання Управління відшкодовувати постачальнику нараховані субсидії лише при надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису.

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі №913/89/18 та від 01.10.2018 року у справі №904/9145/17.

Таким чином, рішення господарського суду першої інстанції правомірно обґрунтовано положеннями Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20.

Органи казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів, а розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів і послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

А за таких обставин, аргументи апелянта щодо того, що законодавством не передбачено залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету або ж випадки повного або часткового звільнення від обовязку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах не приймаються.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.02.2019 року у справі №922/3523/18, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.04.2019 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Склярук