ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2019

Справа № 910/16910/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук’янчук Д.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Державного підприємства “Сторожинецьке лісове господарство”

до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця”

про стягнення 39 333,60 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Державне підприємство “Сторожинецьке лісове господарство” (ДП “Сторожинецьке лісове господарство”, позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” (ПАТ “Українська залізниця”, відповідач) про стягнення безпідставно нарахованих додаткових зборів у сумі 39 333,60 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неправомірність стягнення відповідачем додаткових зборів у сумі 39 333,60 грн., пов’язаних із затриманням вагонів, вантажовідправником яких було ДП “Сторожинецьке лісове господарство”. Позивач зазначає, що затримання вагонів відбулось не з вини вантажовідправника, а у зв'язку із проведенням митними органами поглибленого митного огляду вантажу, тому нарахування додаткових зборів позивачу є неправомірним.

У позові ДП “Сторожинецьке лісове господарство” просить суд стягнути з ПАТ “Українська залізниця” безпідставно нараховані додаткові збори у сумі 39 333,60 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.01.2019 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в суді у спрощеному позовному провадженні із викликом (повідомленням) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов'язків.

Відповідач, у строк, встановлений судом, надав відзив, у якому проти позову заперечив, вважав позовні вимоги необгрунтованими. У цьому ж відзиві заявив клопотання про застосування строків позовної давності до вимог ДП “Сторожинецьке лісове господарство”.

У судове засідання представники позивача та відповідача не з’явилися, про причини неявки суд не повідомили, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без його участі.

У минулому судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що нарахування залізницею додаткових зборів за затримку вагонів на кордоні було здійснене правомірно, оскільки саме на вантажовласників (вантажовідправників) або уповноважених ними осіб покладений обов'язок оплатити навантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю. Також вказав на сплив строку позовної давності до заявлених вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ст 202 ГПК України суд вважає за можливе розглянути спір без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Отже, розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Установлено, що 12.05.2014 р. між ДП “Сторожинецьке лісове господарство” (замовник), ДП «Український транспортно-логістичний центр» (основний виконавець), ДП «Дарницький вагоноремонтний завод» (співвиконавець-1) та ДП «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів (співвиконавець-2) був укладений договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах № 3169/163-2014 (далі – договір). Відповідно до умов цього договору основний виконавець та співвиконавці зобов'язуються за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних із організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у напіввагонах співвиконавців (п. 1.1).

Відповідно до п. 2.2.5 договору замовник зобов’язаний здійснювати попередню оплату за послуги, пов’язані з організацією перевезень вантажів, замовлені замовником, шляхом перерахування коштів, що відповідають обсягу замовлених (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання виконавця та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок виконавця.

Згідно з п. 2.2.7 договору замовник зобов’язаний проводити оплату за надані послуги, пов’язані з організацією перевезень вантажів, та інші додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, які замовлені замовником, відповідно до розділу 3 договору.

Отже, між сторонами виникли відносини за договором перевезення.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу та ст. 306 Господарського кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Права, обов'язки і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р. (далі - Статут залізниць).

Згідно зі ст. 4 Статуту залізниць перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі – Угода) дана угода застосовується до всіх перевезень вантажів, які здійснюються в прямому міжнародному залізничному вантажному сполученні за накладними СМГС. Договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка (§3 ст. 14 СМГС).

Так, судом встановлено, що 22.08.2017 р. ДП “Сторожинецьке лісове господарство”, як вантажовідправник, за накладними №№ 519751, 519769, 519777, 519785, 520072, 520080 відправило зі станції Межиріччя Львівської залізниці (Україна) на станцію Дорнешти (Румунія), вагони №№ 68615608, 68036987, 67608372, 67368183, 67196014, 66685066, з вантажем – деревиною паливною.

25.08.2017 р. на прикордонній станції Вадул-Сірет Львівської залізниці, зазначені вагони були зупинені залізницею на вимогу митних органів, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з факсимільним повідомленням Чернівецької митниці ДФС № 6524/24-70-62-21/02 від 24.08.2017 р., отриманим начальником станції Вадул-Сірет Львівської залізниці 24.08.2017 р., митний орган вимагав від представників залізниці забезпечити розвантаження вагонів, що надійшли у пункт пропуску «Вадул-Сірет», у тому числі і вагони із вантажем позивача, а саме - №№ 68615608, 68036987, 67608372, 67368183, 67196014, 66685066, з метою поглибленого митного огляду.

Статтею 318 Митного кодексу України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ст. 336 Митного кодексу України митний огляд (огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення) є формою митного контролю, який здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів.

Частинами 1, 2 ст. 325 Митного кодексу України визначено, що за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Судом встановлено, що за результатами проведеного у період з 25.08.2017 р. по 01.09.2018 р. митного огляду вказаних вагонів, ПАТ “Українська залізниця” були складені такі акти: акт огляду № UA 408030/2017/000317 від 01.09.2019 р., акти загальної форми №№ 812 від 25.08.2017 р., № 850 від 01.09.2017 р., у яких було зафіксовано відсутність порушень митних правил, а також зазначено, що час затримки вагонів склав з 14 год 30 хв. 25.08.2017 р. по 14 год. 10 хв. 01.09.2017 р.

У зв'язку із затримкою 6 вагонів (на 168 годин) перевізник - ПАТ “Українська залізниця” нарахував ДП “Сторожинецьке лісове господарство” (вантажовідправнику) додаткові платежі на загальну суму 39 333,60 грн., зокрема, за понаднормове користування вагонами у сумі 30 030,00 грн., за зберігання вантажу у вагонах у сумі 8 508,00 грн., за маневрові роботи у сумі 673,60 грн. та телеграфний збір у сумі 122,00 грн.

Вказані нарахування були внесені ПАТ “Українська залізниця” до накладних вантажовідправника №№ 519751, 519769, 519777, 519785, 520072, 520080. При цьому загальна сума додаткових платежів склала 39 333,60 грн. та була віднесена на особовий рахунок ДП “Сторожинецьке лісове господарство”, відкритий у залізниці - « 9326083», а у подальшому - списана структурним підрозділом ПАТ “Українська залізниця” - філією «Центр транспортної логістики».

ДП “Сторожинецьке лісове господарство”, не погоджуючись із нарахованими додатковими платежами, звернулось до філії «Центр транспортної логістики» ПАТ “Українська залізниця” із листами № 977 від 20.12.2017 р. та № 53 від 16.01.2018 р., у яких просило здійснити коригування особового рахунку позивача у зв'язку з тим, що затримка вагонів внаслідок поглибленого митного контролю відбувалась не за ініціативою позивача, а тому у залізниці були відсутні підстави для нарахування додаткових платежів.

У відповідь на вказані вимоги філія «Центр транспортної логістики» ПАТ “Українська залізниця” листами від 09.01.2018 р. та від 06.02.2018 р. відмовила позивачу у проведенні коригування з огляду на правомірність нарахування йому додаткових платежів у сумі 39 333,60 грн.

Отримавши таку відмову, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача безпідставно нарахованих додаткових платежів.

Вирішуючи питання про правомірність нарахування спірної суми та перевіряючи доводи сторін, суд врахував наступне.

Відповідно до статті 28 §6 та статті 32 §1 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла з причин, незалежних від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством. Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

Провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому здійснюється оплата (стаття 31 § 5 Угоди).

Згідно зі статтею 119 Статуту залізниць за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999 р. (далі – Правила користування), за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи суб'єкти підприємницької діяльності (вантажовласники) вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі – Правила зберігання), визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях, тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Згідно з п. 31.5 Розділу II Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги (тарифне керівництво № 1), в разі виникнення затримки вантажу, що охороняється, на станціях з причин, не залежних від залізниці, з відправника (одержувача, експедитора) додатково справляється плата згідно з таблицею 4.

Так само, згідно з ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Отже, виходячи зі змісту статті 218 Митного кодексу України, статтей 119, 121 Статуту залізниць, вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних та перевантажувальних робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватись вантажовласниками (вантажовідправниками) або уповноваженими ними особами незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю (вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 904/7181/17 та від 03.04.2018 у справі № 911/4080/16).

З урахуванням викладеного суд вважає правомірним нарахування та списання ПАТ “Українська залізниця” додаткових платежів у сумі 39 333,60 грн. з рахунку позивача у зв'язку із затриманням вагонів вантажовідправника (ДП “Сторожинецьке лісове господарство”) №№ 68615608, 68036987, 67608372, 67368183, 67196014, 66685066.

За таких обставин, позовні вимоги ДП “Сторожинецьке лісове господарство” є необгрнутованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, оскільки суд відмовив в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, положення законодавства щодо наслідків спливу позовної давності у даному випадку застосуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Державного підприємства “Сторожинецьке лісове господарство” до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” про стягнення безпідставно нарахованих додаткових зборів у сумі 39 333,60 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті в судовому засіданні 11 квітня 2019 року.

Повний текст рішення складений 16 квітня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя                                                                                 Головіна К.І