СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Справа № 922/3530/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Склярук О.І.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю представників сторін:

позивача адвокат ОСОБА_1, довіреність №Др-42-1218 від 28.12.2018 року, свідоцтво ДН №4932 від 27.12.2017 року;

відповідача ОСОБА_2, довіреність №01-109 від 03.01.2019 року, ОСОБА_3, довіреність №01-4533 від 19.04.2019 року;

третьої особи- не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, м.Харків (вх. №962 Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 04.03.2019 року у справі №922/3530/18, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя В.В. Рильова), повний текст якого складено 07.03.2019 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Московському районі м. Харкова, м. Харків

про стягнення 4 218,84 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.03.2019 року у справі №922/3530/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради задоволено; стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" 3% річних в розмірі 644,55 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 574,30 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 04.03.2019 року скасувати; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо відшкодування витрат на послуги з постачання природного газу, які надавалися населенню Московського району м. Харкова, яким нараховувались субсидії у 2015 році, є Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради; облік населення, якому нараховувалась субсидія веде уповноважений орган Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради.

Законодавчо визначений спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ фактично усуває Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки ТОВ «Харківгаз збут» за визначеними нормативами.

Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради не було порушено жодного терміну перерахування коштів на рахунки ТОВ «Харківгаз збут» про що свідчить відомість розрахунків з зазначенням дати фінансування.

Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради є бюджетною установою та фінансується за рахунок різних бюджетів, а господарський суд першої інстанції не врахував те, що стягнення зазначених сум можливо лише за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2019 року, суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради на рішення господарського суду Харківської області від 04.03.2019 року у даній справі; учасникам справи встановлено строк до 15.04.2019 року на протязі якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу; справу призначено до розгляду на 22.04.2019 року.

15.04.2019 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін (вх.№3805), який долучено до матеріалів справи.

В обгрунтування відзиву позивач зазначає, що відповідач в своїй апеляційній скарзі не навів жодного доказу того, що під час прийняття рішення у справі суд першої інстанції припустився порушень або неправильного застосування норм матеріального та процесуального законодавства.

19.04.2019 року на адресу суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Харківгаз Збут» (вх.№1055), який долучено до матеріалів справи.

В обгрунтування відзиву третя особа зазначає, що позивач використовує для обчислення розрахунку заборгованості дату підписання спільного протокольного рішення, але дата підписання є підставою для виділення коштів з Державного бюджету, при цьому конкретні строки їх виділення в залежності від дати підписання законодавством не встановлені.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2019 року, у звязку з відпусткою судді Слободіна М.М., суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Склярук О.І.

У судовому засіданні 22.04.2019 року представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову вдмовити; представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання 22.04.2019 року третя особа не зявилась, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотньому боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 27.03.2019 року третій особі у справі додано фіскальний чек УДППЗ "Укрпошта" від 29.03.2019 року: №810 з якого вбачається, що третя особа отримала копію ухвали 04.04.2019 року (а.с.92, том 1).

Крім того, вказану ухвалу суду від 27.03.2019 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" здійснює господарську діяльність з постачання природного газу для такої категорії споживачів як населення, відповідно до Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року № 758, що діяла до 31.03.2017 року включно, та відповідно до Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 року № 187, що діє з 01.04.2017 року.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" та Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради було укладено Договір № 16/07 про взаємне співробітництво та фінансування субсидій населенню, предметом якого є взаємне співробітництво між сторонами в частині обміну інформацією, повязаною з нарахуванням населенню субсидій за послуги із споживання природного газу та фінансування субсидій населенню (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що постачальник здійснює постачання природного газу населенню, яке отримує субсидії, а управління, в межах затверджених планових асигнувань та при надходженні субвенції з державного бюджету, здійснює проведення розрахунків нарахованих субсидій, повязаних із споживанням природного газу населенням, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 (зі змінами) та постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256.

В пункті 1.3 Договору зазначено, що сума договору складається із вартості нарахованих субсидій за послуги Постачальника, наданих населенню щомісяця та підтверджених актом звіряння.

Згідно п. 2.1.2. Договору постачальник щомісяця, до 10 числа місяця, що слідує за звітним, складає та надає Управлінню для підписання акти звіряння в частині наданих субсидій населенню.

Відповідно до п. 2.1.3. Договору щомісячно, до 25 числа, надає Управлінню інформацію про вартість та обєми споживання газу, а також іншу інформацію, необхідну для проведення нарахувань або перерахунку субсидій (переліки-запити для обміну даними в електронному вигляді).

Згідно п. 2.2.1 Договору щомісяця, до 1 числа місяця, що настає за звітним, Управління надає Постачальнику інформацію в електронному вигляді про фактичне нарахування у звітному місяці розмірів субсидій для населення та списки громадян, яким проведені перерахунки зазначених субсидій.

Відповідно до підпункту 2.2.3. Договору Управління зобовязується при надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису відшкодовувати Постачальнику вартість послуг, наданих отримувачам субсидій та підтверджених актом звіряння.

Згідно п. 3 Договору за невиконання або неналежне виконання зобовязань згідно умов даного Договору, сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства.

Договір № 16/07 набирає чинності з 01.07.2015 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ щодо фінансування пільг для населення - до їх повного виконання (п. 7.1. Договору).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" протягом липня - грудня 2015 року здійснювало постачання природного газу населенню Московського району міста Харкова, яке отримує субсидії, на загальну суму 5825418,80 грн. ,що підтверджується актами звіряння розрахунків по формі № 3.

З метою отримання оплати вартості спожитого природного газу у 2015 - 2016 роках, Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" уклало спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України підписані зі сторони Головного управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаменту фінансів Харківської обласної державної адміністрації, ТОВ "Харківгаз Збут", ПАТ "Харківміськгаз", Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на підставі актів звіряння розрахунків за надані послуги між ТОВ "Харківгаз Збут" та Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, що повинно було забезпечити відшкодування ТОВ "Харківгаз Збут" вартість спожитого природного газу абонентами - фізичними особами Московського району м. Харкова яким призначено субсидію.

Відповідно до розділів 1 вказаних протокольних рішень, їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

У розділі 2 протокольних рішень погоджено перелік підприємств, що беруть участь у проведенні розрахунків та послідовність виконання сторонами цього рішення.

Позивач посилається на те, що відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, по частині спільних протокольних рішень на суму 5 467 989,00 грн. (частково нарахування грудня 2015 року) Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради грошові кошти були перераховані в повному обсязі та своєчасно.

Щодо частині підписаних спільних протокольних рішень на суму 9 670 398,00 грн. грошові кошти Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради були перераховані ТОВ "Харківгаз Збут" несвоєчасно, а саме: спільні протокольні рішення № 759, 767/у від 23.02.2016 року на суму 785 305,00 грн. (часткова сума у розмірі 357 429,80 грн.)

Акт звіряння розрахунків за надані населенню послуги газопостачання, на які надаються субсидії, підписаний ТОВ "Харківгаз Збут" та Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради станом на 01.03.2016 року стверджує той факт, що заборгованість Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради складає 357429,80 грн. (заборгованість, яка виникла за 2015 рік).

Вказане вище стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області.

04.03.2018 року господарським судом Харкіської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обовязки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

П.п.1, 6 ст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначеніЗаконом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до Закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до Закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з пп. "б" п. 4 ч.1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок № 256), яким встановлено механізм фінансування видатків з місцевих бюджетів щодо надання житлових субсидій населенню на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відповідно до частини 1 пункту 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (частина 2 пункт 8 Порядку № 256).

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 (далі - Порядок № 20).

Відповідно до п. 6 Порядку № 20 органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (п. 7 Порядку № 20).

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджений наказом Міненерговугілля України від 03.08.2015 року №493/688 (далі - Порядок № 493).

Згідно з п. 2.3 Порядку № 493 відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння, або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників га/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення.

Виділення коштів здійснюється лише за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства та органів Казначейства (п.2.5 Порядку № 493).

Головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо відшкодування витрат на послуги з постачання природного газу, які надавалися населенню Московського району м. Харкова, яким призначено житлові субсидії у 2015 році, є Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради; облік населення, якому призначено субсидію відповідно до підпорядкованої зони діяльності - в зоні діяльності Оператора газорозподільної системи: "ПАТ "Харківміськгаз" - Московський район м. Харків" веде уповноважений орган - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради.

А тому, саме на відповідача відповідно положень Порядку № 256 покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків, в тому числі і з постачальниками природного газу, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Господарським судом першої інстанції враховано правові позиції, викладені у постановах Вищого господарського суду України від 27.07.2017 року у справі № 918/1302/16, від 16.08.2017 року у справі № 905/3364/16, від 07.09.2016 року у справі № 910/21894/15, від 28.11.2017 року у справі № 904/8852/17.

У відносинах щодо розрахунків з постачальниками послуг особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, головні розпорядники бюджетних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб'єкти владних повноважень, а як боржники у зобов'язальних правовідносинах.

Господарський суд першої інстанції вірно зазначив на те, що виходячи з положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України та ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору, а сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання, врахувавши правовий висновок, викладений у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 906/621/17.

Отже, аргументи апелянта щодо того, що господарський суд першої інстанції не врахував той факт, що управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради є бюджетною установою та фінансується за рахунок різних бюджетів, а тому стягнення зазначених сум можливо лише за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, не приймаються.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли правовідносини з постачання природного газу окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач, як розпорядник відповідних коштів, зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Також, листом від 30.06.2011 року Міністерство фінансів України роз'яснило, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право.

Господарським судом першої інстанції вірно встановлено та також підтверджується випискою по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" від 29.03.2016 року, що відповідач по підписаних спільних протокольних рішеннях № 759, 767/у від 23.02.2016 року грошові кошти перерахував несвоєчасно, а саме: 29.03.2016 року, тобто з порушенням терміну на 22 дня.

Також, місцевим господарським судом враховано правову позицію Конституційного Суду України щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 09.07.2007 року № 6-рп/2007).

Неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання субсидій населенню, яке отримує пільги, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов'язання.

Місцевий господарський суд вірно вказав на те, що законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Отже, є вірним висновок господарського суду першої інстанції, що Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, яке відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є самостійною юридичною особою, яка відповідно до положень ч.1 ст. 96 ЦК України має відповідати за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо з Закону та така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно до ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до ч.1,3 ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст. ст.599-601, 604-609 ЦК України, зокрема: за приписами ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Ст. 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, тому останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Матеріалами справи підтверджений факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань щодо постачання природного газу населенню у 2015 році , а саме: оформленим сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги за формою № 3, які підписані та скріплені печатками сторін.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач направляючи відповідачу акти звіряння за формою № 3 щомісячно засвідчував факт надання послуг та вказував суму, яка підлягає відшкодуванню, що є письмовою вимогою про оплату та підставою для виконання зобов'язання в розумінні ст. 530 ЦК України.

У відзиві на позов відповідач не заперечував правильність проведеного розрахунку заборгованості, будь яких зауважень щодо розбіжностей у розрахунках або невірно визначеного розміру субсидій не подавав, доказів, які б спростовували наведене матеріали справи не містять.

Перевіривши за допомогою калькулятору «ЛІГА. ЗАКОН» самостійний розрахунок позивача, період нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає, що відповідний розрахунок є арифметично правильним та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 644,55 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 574,30 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин не приймаються аргументи Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради щодо того, що ним не було порушено жодного терміну перерахування коштів на рахунки ТОВ «Харківгаз збут» про що свідчить відомість розрахунків з зазначенням дати фінансування.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.03.2019 року у справі №922/3530/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.04.2019 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Склярук