ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.04.2019 Справа № 905/339/19 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат «Ювілейний»

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Екоіллічпродукт»

про стягнення заборгованості у розмірі 178862,22 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави спору.

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат «Ювілейний» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Екоіллічпродукт» про стягнення заборгованості у розмірі 178 862,22 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем не виконано грошових зобовязань за договором поставки № МБ-528 від 28.05.2013. Неоплаченими залишаються товарі, які поставлені на виконання договору № МБ-528 від 28.05.2013 по накладним №52683 від 07.11.2018; №52584 від 07.11.2018; №53909 від 16.11.2018; № 53913 від 16.11.2018; № 54132 від 19.11.2018.

Заперечення учасників процесу.

Згідно з позовною заявою та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Екоіллічпродукт» значиться: вул. Свободи, 20, м. Маріуполь, Донецька область, 87506, код .

Господарським судом Донецької області ухвала про відкриття провадження у справі №905/339/19 надіслана на адресу відповідача зазначену у позовній заяві. Поштове відправлення №230, в якому надсилалась ухвала суду від 18.02.2019 №905/339/19 отримано уповноваженим представником відповідача 26.02.2019.

За таких обставин, відповідач про відкриття провадження по справі №905/339/19 повідомлений належним чином.

Відповідач відзив на позов не надав, будь - яких інших заяв чи клопотань не подавав.

Хід розгляду справи та процесуальні дії.

Ухвалою суду від 18.02.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі.

Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у звязку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

28.05.2013 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат «Ювілейний» як постачальником (позивач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Екоіллічпродукт» як покупцем (відповідач) підписаний договір поставки № МБ-528, відповідно до умов якого постачальник зобовязується в порядку та строки, встановлені договором, передати товар у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених в даному договорі (п.1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору визначено найменування товару: мясо та мясні напівфабрикати.

У пункті 2.1 визначено, що кількість, асортимент, вартість постачаємого товару наводяться у видаткових накладних, складених на підставі заявок покупця.

Поставка товару здійснюється на умовах: DDU, у відповідності до Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року.(п. 2.2. договору)

Пунктом 3.2. договору сторонами погоджено, що покупець зобовязаний провести оплату товару впродовж 5 банківських днів з моменту отримання товару.

Моментом отримання товару вважається дата, вказана накладній. (п.2.5. договору)

Оплата за товар здійснюється покупцем в безготівковому порядку, в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.п.3.2., 3.3. договору).

Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2013 року. Якщо одна з сторін або обидві сторони не виконають або неналежно виконають свої зобовязання за цим договором, строк його дії продовжується до моменту виконання зобовязань винуватою стороною.(п. 10.1. договору)

У випадку якщо за один місяць до спливу строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про його припинення договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік та на тих же умовах (п.10.2. договору).

Договір підписано керівниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними:№52683 від 07.11.2018 на суму 2560,42 грн; №52584 від 07.11.2018 на суму 88328,46 грн; №53909 від 16.11.2018 на суму 49082,90 грн; № 53913 від 16.11.2018 на суму 743,05 грн; № 54132 від 19.11.2018 на суму 57541,21 грн.

Вищевказані видаткові накладні містять посилання на договір № МБ-528 від 28.05.2013, підписані позивачем та відповідачем без зауважень та заперечень, скріплені печатками підприємств

Як зазначає позивач у позовній заяві, в період з 13.11.2018 по 06.12.2018 відповідачем частково сплачено кошти за отриманий товар, а саме 30973,03 грн, а отже з урахуванням часткової сплати сума заборгованості станом на 07.12.2018 складає 167283,01 грн.

Позивач 27.12.2018 звернувся до відповідача з претензією вих. № 199 щодо сплати заборгованості в якій зазначив, що станом на 27.12.2018 у відповідача наявна заборгованість за поставлений товар відповідно до договору № МБ-528 від 28.05.2013 у розмірі 167283,01 грн.

Відповідач на вимогу позивача листом б/н б/д надав відповідь, в якій просив розстрочити погашення залишку заборгованості у сумі 167283,01 грн. з 13.12.2018 по 31.01.2019.

Проте як зазначає позивач, відповідачем за вказаний період, саме з 13.12.2018 по 31.01.2019 здійснено оплату заборгованості лише на 10000,00 грн, а отже несплаченим залишається товар на суму 157283,01 грн.

Відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження виконання грошових зобовязань по договору № МБ-528 від 28.05.2013 не надав, заборгованість у розмірі 157283,01 грн по договору не спростував.

Отже, матеріалами справи підтверджені, а відповідачем не спростовано наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором поставки № МБ-528 від 28.05.2013 у сумі 157283,01 грн.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладене, позов в частині вимог про стягнення суми боргу у розмірі 157283,01 грн. є доведеним позивачем та таким, що підтверджується матеріалами справи, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У звязку з простроченням строку оплати позивач нараховує відповідачу: пеню у розмірі 11498,76 грн виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення; 3% річних у розмірі 958,21 грн.; інфляційні втрати за грудень 2018 року у розмірі 1258,19 грн; штраф 5% відповідно до п.7.1. договору за видатковою накладною №52584 за період з 15.11.2018 по 05.02.2019; за видатковою накладною №53909 за період з 26.11.2018 по 05.02.2019; за видатковою накладною №53913 за період з 26.11.2018 по 05.02.2019; за видатковою накладною №54132 за період з 27.11.2018 по 05.02.2019.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Частинами 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 2 та 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства; розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі; сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом; розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно п. 7.1. договору за несвоєчасну оплату товару, покупець сплачує пеню в розмірі 10% від вартості неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, крім того покупець який не виконав або неналежним чином виконав свої зобовязання по цьому договору зі сплати поставленого товару зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; крім вищевикладеного, покупець також сплачує постачальнику додаткові штрафи.

Пунктом 7.1.1. договору визначено, що при простроченні оплати вартості переданого покупцю товару тривалістю 20 календарних днів та більше з дати настання обовязку оплати вартості переданого товару, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від вартості неоплаченого товару.

Судом перевірений розрахунки позивача пені у розмірі 11498,76 грн, 5% штрафу у розмірі 7864,05 грн та 3% річних у розмірі 958,21 грн та визнано їх арифметично вірними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

За розрахунком суду розмір інфляційних втрат становить 1258,25 грн., у той час як позивачем заявлено до стягнення у розмірі 1258,19 грн.

Враховуючи, що суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 1258,19 грн.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 130, 231, 234, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Екоіллічпродукт» (вул. Свободи, 20, м. Маріуполь, Донецька область, 87506, з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат «Ювілейний» (вул. Свободи, 20, м. Маріуполь, Донецька область, 87506, ) основний борг у розмірі 157283 (сто пятдесят сім тисяч двісті вісімдесят три ) грн 01 коп, пеню у розмірі 11498 (одинадцять тисяч чотириста девяносто вісім) грн. 76 коп, 5% штрафу у розмірі 7864 (сім тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 05 коп, інфляційні втрати у розмірі 1258 (одна тисяча двісті пятдесят вісім) грн. 19 коп, 3% річних у розмірі 958 (девятсот пятдесят вісім) грн. 21 коп. та судовий збір у розмірі 2490 (дві тисячі чотириста девяносто) грн. 85 коп.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення ст подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 19 квітня 2019 року.

Суддя Д.М. Огороднік