РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

13.04.2019Справа № 910/1509/19
За позовом Військової частини НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю Техойл НК

про стягнення 63 205,19 грн.

Суддя Борисенко І.І.
Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін: не викликались

Обставини справи:
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Техойл НК про стягнення пені у сумі 38 761,20грн. та 24 443,99грн. штрафу за прострочення постачання товару за договором №131Д від 01.08.2018 про закупівлю бензину автомобільного А-92 ЄВРО5-Е5 за державні кошти.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором №131Д від 01.08.2018 про закупівлю бензину автомобільного А-92 ЄВРО5-Е5 за державні кошти в частині дотримання строків на поставку, що на думку позивача, є підставою для стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 відкрито провадження у справі № 910/1509/19. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк, який становить 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, для подання до суду: відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 Господарського процесуального кодексу України; доказів направлення відзиву позивачу. Позивачу встановлено строк, який становить 5 днів з дня отримання відзиву на позов, але не пізніше 10.04.2019, для подання до суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).

Сторони у справі були належним чином повідомлені про розгляд даної справи судом, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення Позивачу поштового відправлення №019.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 13.02.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд.5-В.

Проте, за зазначеною адресою відповідача не було розшукано. Конверт з ухвалою суду не був вручений відповідачу через інші підстави, що не дали змоги вручити (інші причини).

Сторони правом для подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк, не скористались. Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався, відзив на позов не надав.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:
01.08.2018 між Військовою частиною НОМЕР_1 (далі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Техойл НК (далі - постачальник) укладено договір про закупівлю бензину автомобільного за державні кошти №131Д, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовникові бензин автомобільний А-92 ЄВРО5-Е5 за ДСТУ 7687:2015, зазначений у пункті 1.1. та у специфікації до договору (додаток № 1 до договору), замовник зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.2. договору, найменування товару, його асортимент, Державні стандарти України(ДСТУ), кількість та ціна за одиницю визначено у специфікації товару (додаток № 1 до договору), яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Постачальник повинен передати (поставити) Замовнику товар, який повинен бути виготовлений у поточному році, а його якість відповідати діючим ДСТУ, вказаним у Специфікації (додаток №1 до до Договору). Відповідність Товару вимогам ДСТУ повинна підтверджуватися Постачальником відповідними сертифікатами та (або) паспортом якості на кожну партію Товару (п. 2.1. договору).

Згідно з п. 3.1. договору, сума цього договору становить 523 598,40 грн., у тому числі ПДВ (20 %) у розмірі 87 266,40 грн. Ціна Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін..

Пунктом 4.1. договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати партії Товару безготівковим платежем у національній валюті, на розрахунковий рахунок Постачальника лише після фактичного отримання партії Товару Замовником та надання Постачальником рахунку на оплату партії Товару, на підставі належним чином оформлених Постачальником і підписаних Сторонами Акту приймання передачі партії Товару та видаткової накладної, протягом 15 банківських днів, за умови відповідності якості Товару вимогам ДСТУ.

Відповідно до п. 5.1. договору, строк постачання товару: Товар поставляється окремими партіями, згідно з Заявками Замовника відповідно до встановлених норм відвантаження. Під партією Товару розуміється обсяг пального, що перевозиться в одному автомобільному засобі транспортування пального.

Поставка товару здійснюється Постачальником протягом п`яти банківських днів з моменту отримання письмової заявки від Замовника (Пункт 5.2 Договору).

Товар перевозиться транспортом Постачальника за його рахунок.

Місце поставки (передачі) Товару: військова частина А 12225 м. Київ, вул. Електриків,19 (п. 5.3. договору).

Відповідно до п. 7.3 Договору при недотриманні Постачальником ( Відповідачем) термінів поставки Товару Постачальник (Відповідач) виплачує Замовнику (Позивачу) пеню у розмірі 0,1відсотка вартості Товару, з якої допущено прострочення поставки, за кожний день прострочення, а за прострочення поставки терміном понад тридцять днів-додатково сплачує штраф у розмірі 7 відсотків вартості Товару. Пеня, що передбачена даним пунктом Договору нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його двома сторонами і діє до 01 вересня 2018р, а в частині розрахунків до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 15.08.2018 №222/7Д//1952 позивачем відповідно до пунктів 5.1. договору було повідомлено відповідача про готовність відвантажити Товар ( Бензін автомобільний А-92 ЄВРО5-Е5 за ДСТУ 7687:2015) у кількості 15,6 т.

Відповідач 15.08.2018 отримав письмову заявку від 15.08.2018 №222/7Д//1952 про відвантаження 15,6 т. бензину А-92 ЄВРО5-Е5 за ДСТУ 7687:2015. Тому, Відповідач повинен був відвантажити 15,6т бензину до 23.08.2018р. (включно 22.08.2018).

Проте, у зазначений строк Відповідач не відвантажив весь товар згідно заявки.

Матеріали справи свідчать, що 21.08.2018 Відповідач відважив лише 5,196 т Бензіну автомобільного А-92 ЄВРО5-Е5 за ДСТУ 7687:2015 на суму 174 398,54грн., що підтверджується видатковою накладною від 21.08.2018 №НКН-001501. Між сторонами складено Акт приймання-передачі від 212.08.2018 №13.

Таким чином, станом на 23.08.2018 Відповідач не відвантажив Позивачу 10,404т бензину автомобільного А-92 ЄВРО5-Е5 за ДСТУ 7687:2015 на суму 349 199,86грн.

12.12.2018 Сторонами договору, у зв`язку з неможливістю Відповідачем належного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором №131Д за взаємною згодою укладено додаткову угоду №1 /286Д про розірвання Договору №131Д

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем направлено на адресу відповідача претензію №1 від 14.09.2018 №222/7Д/2265 та Претензію №2 від 23.11.2018 №222/7Д/2950, в яких позивач просив відповідача сплатити пеню та штраф у сумі 7 333,20грн. та55 871,99грн. відповідно за порушення умов договору щодо постачання товару, шляхом перерахування коштів на рахунок позивача, які отримані Відповідачем 14.09.2018р. за №1345 та 28.11.2018 за №207.

Відповідач на вищезазначені претензії відповіді не надав.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив поставку товару у визначений договором строк, тому просить суд стягнути з відповідача 38 761,20 грн. пені за період 23.08.2018 по 11.12.2018 та 24 443,99 грн. штрафу у розмірі 7 % від вартості товару.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору про закупівлю товарів за державні кошти №131/17 від 01.08.2018, суд дійшов до висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначено судом вище, умовами укладеного договору, передбачено, що постачальник зобов`язується поставити замовникові товар, зазначений у пункті 1.2. та у специфікації товару (додаток № 1 до договору), замовник зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Додатком № 1 до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 131Д від 01.08.2018 сторони погодили специфікацію товару, відповідно до якої постачається товар: Бензін автомобільний А-92 ЄВРО5-Е5 за ДСТУ 7687:2015, термін постачання товару включно до 22.08.2018 за письмовим повідомленням замовника, загальна вартість товару з ПДВ 523 598,40 грн.

Тобто, кінцевим термін поставки товару за договором № 131Д від 01.08.2018 є 22.08.2018.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 15.08.2018 №222/7Д//1952 позивач відповідно до пунктів 5.1. договору просив відповідача відвантажити Товар: Бензін автомобільний А-92 ЄВРО5-Е5 за ДСТУ 7687:2015 у кількості 15,6 т. за ціною одиниці виміру, грн.. з ПДВ , транспортні витрати 33564,00грн. Заявку отримано Постачальником - Товариством з обмеженою відповідальністю Техойл НК 15.08.2018.

Проте, як встановлено судом, відповідач не здійснив поставку товару у повному обсязі у визначений договором строк до 22.08.2018 включно, доказів належного виконання умов договору суду не надав.

Судом встановлено, що відповідачем товар поставлений частково 21.08.2018, що підтверджується актом приймання поставленого товару №13 від 21.08.2018. Вказаний акт підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Тобто, станом на 23.08.2018р. Відповідач не відвантажив Позивачу 10,404 т. бензину вартістю 349 199,86грн.

12.12.2018 Сторонами договору, у зв`язку з неможливістю Відповідачем належного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором №131Д за взаємною згодою укладено додаткову угоду №1 /286Д про розірвання Договору №131Д.

При цьому, суд відзначає, що відповідачем не надано доказів наявності обставин непереборної сили, внаслідок яких неможливо було здійснити постачання товару, передбаченого вказаним договором в строк до 23.08.2018.

Відповідно до п. 7.3 Договору при недотриманні Постачальником ( Відповідачем) термінів поставки Товару Постачальник (Відповідач) виплачує Замовнику (Позивачу) пеню у розмірі 0,1відсотка вартості Товару, з якої допущено прострочення поставки, за кожний день прострочення, а за прострочення поставки терміном понад тридцять днів-додатково сплачує штраф у розмірі 7 відсотків вартості Товару. Пеня, що передбачена даним пунктом Договору нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили. Обставинами непереборної сили є (форс-мажорними обставинами) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами Договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами і які не існували на день набрання чинності цим Договором.

Відповідно до пункту 8.3 Договору, сторони домовилися, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань за цим Договором є сертифікат Торгово -прмислової палати України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як зазначалося вище, відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору щодо поставки товару, порушив строки поставки на 111 днів.

Пунктом 2 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором, беручи до уваги той факт, що дані зобов`язання з приводу поставки товару не є грошовими зобов`язаннями та положення щодо обмеження розміру штрафних санкцій законом на них не поширюються.

Крім того, суд відзначає, що у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 у справі №42/252, від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та від 09.04.2012 у справі №20/246-08, а також у постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2016 у справі № 910/20528/15.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та штрафу і встановив, що суми відповідають вимогам законодавства, зокрема розраховані з моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання, а тому визнаються обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 38 761,20 грн. пені за період 23.08.2018 по 11.12.2018 та 24 443,99 грн. штрафу у розмірі 7% від вартості товару.

Отже, позовні вимоги задовольняються судом у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на Відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В, ідентифікаційний код 41486736) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 38 761 (тридцять вісім тисяч сімсот шістдесят одна) грн. 20 коп. пені, 24 443 (двадцять чотири тисячі чотириста сорок три) грн. 99 коп. штрафу та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну)грн.00коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку в порядку встановленому в ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.04.2019

Суддя І.І. Борисенко