ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/2396/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.

судді: Коваль Л.А., Парусніков Ю.Б.

секретар судового засідання Ревкова Г.О.

За участю представників сторін:

арбітражний керуючий: Зімниця О.І., посвідчення № 19 від 01.02.2013 р.;

кредитор: ОСОБА_2, паспорт НОМЕР_1 від 07.12.2001 р.;

інші учасники судового процесу не з"явились.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу арбітражного керуючого Зімниці Олександра Івановича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018р. (щодо визнання грошових вимог гр. ОСОБА_2.), яка набрала законної сили 27.11.2018р., суддя Полєв Д.М., у справі № 904/2396/18

за заявою ОСОБА_2, АДРЕСА_1

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "СТАНДАРТ - ЛТД", м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 2,

про визнання грошових вимог,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018р. у справі визнані грошові вимоги гр. ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "СТАНДАРТ - ЛТД" (м. Дніпро, вул.Космонавта Волкова, 2, ) в розмірі 54 894,39грн. (1 черга). В решті грошових вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, арбітражний керуючий Зімниця О.І. звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу суду від 27.11.2018 по справі, якою визнані вимоги гр. ОСОБА_2 на суму 54 894,39 грн.

Скаржник вважає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як зазначено скаржником, з урахуванням того, що з ОСОБА_2 не укладався трудовий договір (відсутні відповідні записи в трудовій книжці, відсутні відповідні розпорядження щодо прийняття/звільнення), що вказує на відсутність трудових стосунків ТОВ ВКП «Стандарт-ЛТД» з ОСОБА_2 у розумінні КЗпПУ. Так, з ОСОБА_2 було укладено Договори підряду з громадянином №2 від 01.01.2017, №10 від 10.05.2017, №12 від 02.06.2017, №15 від 02.07.2017.

За твердженням скаржника, у зв'язку з тим, що з ОСОБА_2 існували лише цивільно-правові відносини за договорами підряду, з яких не виникають трудові відносини, у розумінні КЗпПУ, і відповідальність за порушення цивільно-правового договору, насамперед встановлюється самими договорами у вигляді пені, штрафу тощо або нормами ЦК України, тому на такі відношення не розповсюджуються встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо, а судом першої інстанції не надано належної оцінки даним обставинам та визнано вимоги за цивільно-правовими угодами (договорами підряду) як заробітна плата з нарахуванням компенсації, у відповідності до ст. 117 КЗпПУ, що призвело до постановлення незаконної ухвали при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, а саме ст.ст. 47, 48, 94,116,117, 233 КЗпПУ.

Як зазначено скаржником, після введення ліквідаційної процедури (09.07.2018) у ТОВ ВКП «Стандарт-ЛТД» не виникає додаткових зобов'язань, в тому числі по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а отже нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється до дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Проте, судом першої інстанції не надано належної оцінки даним обставинам та нараховано по день винесення ухвал (27.11.2018) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що призвело до постановлення незаконної ухвали при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, а саме ст. 28 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 1, 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», cт.ст. 116,117 КЗпПУ.

Посилаючись на Положеннями пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, скаржник зазначає, що при визначенні та нарахуванні середнього заробітку необхідно в обов'язковому порядку з'ясувати, чи були такі особи прийняті на роботу на іншому підприємстві та з'ясувати розмір заробітної плати за новим місцем роботи і її (заробітної плати) співвідношення із розміром середнього заробітку.

Проте, на думку скаржника, господарським судом Дніпропетровської області було проігноровано дані обставини та не з'ясовувано обставини щодо розміру заробітної плати за новим місцем роботи і її (заробітної плати) співвідношення із розміром середнього заробітку, що призвело до неправомірного нарахування та визнання середнього заробітку за весь час затримки та постановлення незаконної ухвали при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, а саме статей 94, 117 КЗпП України та пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995.

У поясненнях на апеляційну скаргу гр. ОСОБА_2, зокрема, посилається на існуючу судову практику, зазначає, що законодавством не передбачено жодних підстав для зменшення розміру виплати середнього заробітку. Враховуючи, що порушення трудових прав з боку боржника з виплати стягнутої заборгованості із заробітної плати є триваючим до-цього часу - обґрунтованими є вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року у справі визнані грошові вимоги наступних кредиторів: гр.ОСОБА_4, м.Дніпро - 83 965,25 грн. (1 черга); гр. ОСОБА_2, с. Любимівка - 54894,39грн. (1 черга); гр. ОСОБА_5, м. Дніпро - 58 285,14 грн. (1 черга); гр. ОСОБА_6, м. Дніпро - 66 804,99 грн. (1 черга); гр.ОСОБА_7, м. Дніпро - 77 053,41 грн. (1 черга).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року у справі, затверджено реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ - ЛТД" з вимогами наступних кредиторів: гр.ОСОБА_4, м. Дніпро - 83 965,25 грн. (1 черга); гр. ОСОБА_2, с. Любимівка - 54 894,39 грн. (1 черга); гр. ОСОБА_5, м. Дніпро - 58 285,14 грн. (1 черга); гр. ОСОБА_6, м. Дніпро - 66 804,99 грн. (1 черга); гр.ОСОБА_7, м. Дніпро - 77 053,41 грн. (1 черга); Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, м. Дніпро у розмірі - 3524,00грн.(1 черга), 2345 404,18грн. (6 черга); Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788", м. Дніпро - 3 524,00грн. (1 черга), 72 628,44грн. (6 черга); Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-польське підприємство з ІІ "УПС", м. Дніпро -3 524,00грн. (1 черга), 120 920,89грн. (6 черга); Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго", м. Запоріжжя у розмірі 3 524,00грн. (1 черга), 34 381,81 грн. (4 черга); Зімниця О.І. - 17 620,00грн. (1 черга).

Окремо внести до реєстру вимоги щодо виплати заробітної плати, аліментів: ОСОБА_8 у розмірі 15 678,07грн.; ОСОБА_9 у розмірі 15 506,71грн.; ОСОБА_10 у розмірі 8418,66грн.; ОСОБА_11 у розмірі 15 729,42грн.; ОСОБА_12 у розмірі 12 124,29грн.; ОСОБА_13 у розмірі 14 498,86грн.; ОСОБА_14 у розмірі 14 735,14грн.; ОСОБА_15 у розмірі 1 662,67грн.; ОСОБА_16 у розмірі 6 340,10грн.; ОСОБА_17 у розмірі 13 759,35грн.; ОСОБА_18 у розмірі 20 377,27грн.; ОСОБА_19 у розмірі 1343,98грн.

Не погоджуючись з вказаними ухвалами суду, арбітражний керуючий Зімниця О.І. звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №02-02/16/205 від 26.12.2019, якою просив суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року у справі, якими визнанні грошові вимоги гр.ОСОБА_4, гр. ОСОБА_2; гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, гр.ОСОБА_7 та скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року у справі, якою затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "СТАНДАРТ - ЛТД", справу № 904/2396/18 передати до Господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд, вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.01.2019 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Зімниці Олександра Івановича на ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018р. (щодо визнання грошових вимог гр.ОСОБА_4, гр. ОСОБА_2; гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, гр.ОСОБА_7.) та на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018р. (про затвердження реєстру вимог кредиторів у справі) справі № 904/2396/18 - залишено без руху з підстав порушення скаржником вимог п.2, п.3 ч. 3 ст. 258 ГПК України (щодо сплати судового збору у повному розмірі, надання доказів надіслання копії скарги іншим сторонам у справі). Скаржника повідомлено про можливість усунення недоліків апеляційної скарги у строк не пізніше 10 днів з дня вручення ухвали, а також зауважено, що в одній апеляційній скарзі одночасно оскаржується декілька процесуальних документів, що є порушенням вимог ст.258 ГПК України стосовно форми та змісту апеляційної скарги.

05.02.2019 від арбітражного керуючого Зімниці О.І. до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, відповідно до якого скаржником було приведено апеляційну скаргу у відповідність до вимог ст.258 ГПК України (уточнено апеляційну скаргу №02-02/16/205 від 26.12.2019), згідно якої скаржник просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року у справі, якою визнанні грошові вимоги гр. ОСОБА_2 на суму 54 894, 39 грн., вирішити питання судових витрат. Крім того до клопотання додано докази надіслання копії скарги гр.ОСОБА_2

07.02.2019 від арбітражного керуючого Зімниці О.І. до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про приєднання документів, а саме доказів доплати судового збору та доказів направлення апеляційної скарги з урахуванням усунених недоліків іншим учасникам провадження у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.02.19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Зімниці Олександра Івановича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018р. (щодо визнання грошових вимог гр. ОСОБА_2.) у справі № 904/2396/18. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 20.03.2019 на 15:00 годин.

20.03.19 у судовому засіданні оголошено перерву до 08.04.19 р. на 16:00 .

08.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на викладене нижче.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "СТАНДАРТ - ЛТД", м.Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 2, відкрито ухвалою господарського суду 03.07.2018р. відповідно до процедури, передбаченої статтею 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі -Закон).

Постановою суду від 09.07.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ - ЛТД", м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 2, визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено голову ліквідаційної комісії Зімницю Олександра Івановича.

З метою виявлення кредиторів банкрута, судом оприлюднено повідомлення про визнання боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ - ЛТД" банкрутом на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет №52702 від 10.07.2018р.

До суду надійшла заява гр. ОСОБА_2 з грошовими вимогами до банкрута в розмір 35 833,63грн.

Відповідно до повідомлення ліквідатора №02-01/16/110 від 15.08.2018р. останнім визнано заявлені вимоги в частині заборгованості із заробітної плати в розмірі 11240,23грн. із внесенням до 1 черги задоволення. Вимоги кредитора в частині середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільнені ліквідатором відхилено із посиланням на необхідність розгляду зазначеного питання в окремому позовному провадженні. Також ліквідатор посилається на відсутність сплати кредитором судового збору за подання заяви з грошовими вимогами в частині сплати середнього заробітку.

30.08.2018р. ліквідатором долучено до матеріалів справи довідку про середній заробіток гр. ОСОБА_2

30.08.2018р. до суду надійшло пояснення кредитора б/н від 30.08.2018р., у яких зазначено, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати включає в себе виплати за виконану роботу, а також, гарантії та компенсації за відпрацьований час. Згідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, встановлено, що при звільненні працівника виплати всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У зв'язку з чим, кредитор зазначає, що нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку є правомірними, у зв'язку із порушенням банкрутом прав останнього з виплати стягнутої заборгованості із заробітної плати.

02.10.2018р. до суду надійшло уточнення гр.ОСОБА_2 до заяви з грошовими вимогами, відповідно до якої остання просить стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні на дату винесення рішення.

16.10.2018р. ліквідатором подано пояснення №02-01/16/153 від 12.10.2018р. про визнання вимог гр. ОСОБА_2 із виплати по заробітній платі у розмірі 11 240,23грн.

22.10.2018р. до суду надійшло клопотання ліквідатора №02-01/16/155 від 19.10.2018р. відповідно до якого зазначає, що з гр. ОСОБА_2 укладались цивільно-правові угоди (договори підряду), які не носять характеру трудових відносин.

29.10.2018р. до суду надійшли пояснення ліквідатора №02-01/16/161 від 29.10.2018р. відповідно до яких зазначено, що при виплаті працівникам середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні враховуються лише робочі дні та з такого заробітку виключається заробітна плата отримана працівником за новим місцем роботи або допомога по безробіттю, який не працевлаштувався в іншого роботодавця. Також, ліквідатор зазначає, що після введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань, в тому числі й щодо сплати середнього заробітку.

06.11.2018р. ліквідатором подано клопотання №02-01/16/171 від 05.11.2018р., відповідно до якого зазначає, що оскільки з гр. ОСОБА_2 були відсутні трудові відносини, тому відсутні правові підстави для розрахунку середнього заробітку. Також, відповідно до зазначеного клопотання ліквідатором долучено додаткові документи, а саме докази погашення заборгованості із заробітної плати.

08.11.2018р. до суду надійшли пояснення ліквідатора №02-01/16/172 від 08.11.2018р. відповідно до яких зазначає, що оскільки з гр. ОСОБА_2 відбувались лише цивільно-правові відносини за договором підряду з яких не виникають трудові відносини у розумінні КЗпП України, а відповідальність за порушення цивільно-правових договорів насамперед встановлюються самим договором у вигляді пені, штрафу тощо або нормами ЦК України, тому на такі відношення не розповсюджуються встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги тощо.

Ухвалою Господарського суду від 27.11.2018р. у справі визнані грошові вимоги гр. ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "СТАНДАРТ - ЛТД" в розмірі 54 894,39грн. (1 черга). В решті грошових вимог відмовлено.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо відповідності закону та обґрунтованості винесеної судом першої інстанції ухвали, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно із частиною 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За змістом статті 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон) справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон) кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Згідно із ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, здійснюється офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів (ст. 23 Закону).

Кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується банкрутом.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до договорів підряду з громадянином №4 від 01.01.2016р., №30 від 03.02.2016р., №36 від 02.03.2016р., №51 від 03.04.2016р., №57 від 01.05.2016р., №74 від 02.06.2016р., №78 від 01.07.2016р., №84 від 01.08.2016р., №96 від 02.09.2016р., №124 від 03.12.2016р., №2 від 01.01.2017р., №10 від 12.05.2017р., №12 від 02.06.2017р., №15 від 02.07.2017р., №19 від 01.08.2017р. гр. ОСОБА_2 виконувала роботу сторожа на підприємстві банкрута.

Відповідно до довідки ТОВ ВКП "СТАНДАРТ-ЛТД" №18/04/18-6 від 18.04.2018р., підписаною ліквідатором Зімницею О.І., гр. ОСОБА_2 нараховано заробітну плату у розмірі 13 640,23грн. за 4 місяці роботи станом на 31.12.2017р. Довідкою №18/08/28-1 від 28.08.2018р. наданою ліквідатором середньомісячна заробітна плата гр. ОСОБА_2, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 становить 3 180,58грн.

Крім того, ліквідатором відповідно до відомостей на виплату грошей за рахунком №661 "Розрахунки за заробітною платою" сплачувалось кредитору заробітна плата. Так, 19.07.2018р. кредитору сплачено - 1700,00грн., 22.08.2018р. сплачено - 1700,00грн., 27.09.2018р. сплачено 1500,00грн.

Довідка Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №367 від 16.04.2018р. про індивідуальні відомості про застраховану особу по гр. ОСОБА_2 за формою ОК-7 містить інформацію щодо суми заробітку кредитора, з якої сплачено єдиний внесок, в тому числі ТОВ ВКП "Стандарт-Лтд".

Відповідно до ст. 837 цього Кодексу, одна сторона (підрядчик) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду можна укладати на виготовлення, обробку, переробку, ремонт або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Особа, яка виконує роботу (послуги) за цивільно-правовим договором, не має жодних соціальних гарантій, не може отримувати виплати за рахунок фонду соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності, не має права на відпустку. Така особа не підпорядкована розпорядку робочого часу та виконує роботу (надає послуги) на свій страх і ризик.

Відповідно до ст. 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, та підпорядковуватися внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і договором між сторонами. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки та відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Трудовий договір можна укладати у письмовій або усній формі. У трудовому договорі (контракті) зазначають: роботу, що підлягає виконанню працівником; права та обов'язки сторін; розмір і порядок виплати заробітної плати та винагород; соціальні гарантії та компенсації працівнику.

Таким чином, при укладанні договору підряду виконавець не підпорядковується внутрішньому трудовому розпорядку на підприємстві (його не табелюють), не отримує заробітну плату (в договорі підряду визначено ціну виконаних робіт, наданих послуг), а також не має соціальних гарантій.

З огляду на викладене, колегія суддів поділяє висновки суду першої інстанції, щодо існування між гр. ОСОБА_2 та банкрутом правовідносин, які випливають з трудового договору між роботодавцем та працівником, тому правомірним є звернення гр. ОСОБА_2 до суду із заявою з грошовими вимогами по заробітній платі до банкрута.

Згідно із ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник, або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України ( далі - КзПП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Згідно з ч. 1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до довідки ТОВ ВКП "Стандарт-ЛТД" №18/04/18-6 від 18.04.2018р. заборгованість по заробітній платі гр. ОСОБА_2 станом на 31.12.2017 року становить 13 640,23грн. за період з травня 2017р. по серпень 2017р.

Банкрутом частково сплачено заборгованість із заробітної плати у розмірі 4900,00грн., що підтверджуються відомостями на виплати грошей наявних в матеріалах справи.

Статтею 34 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок нарахування та виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

Ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), що передбачено ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

Відповідно до вищезазначених норм, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, також передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено факт заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі в розмірі 8 740,23грн.

Крім того, кредитор просить визнати середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

В постанові Верховного Суду України від 02.07.14 у справі №6-76цс14 суд дійшов висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є обставини невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, чинним законодавством покладено на роботодавця, який перебуває у процедурах банкрутства, обов'язок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як роз'яснено п. 20 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, чинним законодавством покладено на роботодавця, який перебуває у процедурах банкрутства, обов'язок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За таких обставин з урахуванням положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України, гр.ОСОБА_2 має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як вірно визначено місцевим судом за період з 01.09.2017р. по 27.11.2018р. (312 робочих днів) в розмірі 46 154,16грн.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, щодо розрахунку сум середнього заробітку вважає за необхідне зазначити наступне.

За частиною 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з ч. 3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно з пунктом 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як встановлено місцевим судом, середньоденна заробітна плата позивача становить 147, 93 грн.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.09.2017р. по 27.11.2018р. (312 робочих днів) в розмірі 46 154,16грн.

Як встановлено ч. 3 ст.47 Закону, на звільнених працівників боржника поширюються усі гарантії, встановлені законодавством України про працю та зайнятість населення, вказана норма є спеціальною і повинна застосовуватись системно з положеннями трудового законодавства (ст. 94, 116, 117 КЗпПУ, ст. 43 Конституції України). Отже вказаним спростовано посилання ліквідатора щодо відсутніми підстави неможливості виникнення у банкрута додаткових зобов'язань, пов'язаних з виплатою заробітної плати.

Доводи апелянта щодо того, що між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційним підприємством «Стандарт -ЛТД» склалися цивільно-правові відносини, колегія суддів відхиляє за наступних обставин. З матеріалів справи вбачається тривалість відносин щодо виконання функцій по охороні. Крім того, в матеріалах справи містяться відомості про трудові відносини осіб, де зазначено, що ОСОБА_2 звільнена на підставі ст. 38 КЗпПУ ( том справи грошові вимоги ОСОБА_2 - а.с.- 112).

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 24.05.2018р. по справі №6/227-09.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Вказаним спростовано заперечення ліквідатора щодо несплати кредитором судового збору.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно роз'яснень, викладених у пунктах 1, 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Отже, місцевим судом повно та всебічно досліджено матеріали справи та з'ясовано фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви кредитора про визнання грошових вимог.

З урахуванням наведеного, вищевикладені в апеляційній скарзі заперечення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставними та спростованими наявними у справі доказами. Натомість, оскаржувана ухвала відповідає вимогам чинного законодавства України, у зв'язку з чим підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Зімниці Олександра Івановича залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2018р. (щодо визнання грошових вимог гр. ОСОБА_2.) у справі № 904/2396/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.04.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков