РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2019Справа № 910/16458/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НіК»

до Акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 723 221, 95 грн.,

Представники учасників справи:

від позивача: Духницький А.М.;

від відповідача: Жуков А.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НіК» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Київенерго» (далі - відповідач) про стягнення 751 791, 58 грн., з яких 675 541, 78 грн. основний борг, 18 989, 20 грн. 3 % річних та 57 260, 60 грн. інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на виконання умов Договору № 617/54-15 про закупівлю робіт від 24.12.2015 ним було виконано підрядні роботи вартістю 4 433 451, 91 грн., проте відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань з оплати робіт, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість у розмірі 675 541, 78 грн. Крім того, за неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 18 989, 20 грн. та інфляційні втрати у розмірі 57 260, 60 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2018 відкрито провадження у справі № 910/16458/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.01.2019 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2019 підготовче засідання відкладено на 06.02.2019 року.

18.01.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту яких проти задоволення позову заперечує, оскільки вважає, що у позивача не настало право вимоги.

05.02.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 675 541, 78 грн. основного боргу, 7 662, 31 грн. 3% річних та 40 017, 86 грн. інфляційних втрат.

У підготовчому засіданні 06.02.2019 року вищевказану заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог судом повернуто без розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.02.2019 підготовче засідання відкладено на 20.02.2019 року.

19.02.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 675 541, 78 грн. основного боргу, 7 662, 31 грн. 3% річних та 40 017, 86 грн. інфляційних втрат.

19.02.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

20.02.2019 року судом у підготовчому засіданні прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з чим позовні вимоги розглядаються в редакції означеної заяви, відповідно має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.02.2019 підготовче засідання відкладено на 13.03.2019 року.

13.03.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує на необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки у відповідача не наступив строк виконання зобов'язань з проведення остаточного розрахунку з огляду на відсутність підписаних актів введення об'єктів в експлуатацію.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/16458/18 до судового розгляду по суті на 08.04.2019 року.

У судовому засіданні 08.04.2019 року оголошено перерву до 15.04.2019 року.

09.04.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору.

У судовому засіданні 15.04.2019 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.04.2019 року проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 15.04.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2015 року між відповідачем (далі - Замовник) та позивачем (далі - Підрядник) укладено Договір про закупівлю робіт № 22915/31-15 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Підрядник зобов'язується за завданням Замовника виконати на свій ризик та своїми силами роботи, зазначені в пункту 1.2 Договору, поставити обладнання, а Замовник - прийняти і оплатити виконані роботи та поставлене обладнання.

Згідно з пунктом 1.2 Договору найменування робіт: «Встановлення та налаштування обладнання дистанційної передачі даних з вузлів обліку теплової енергії у Подільському району» за об'єктами наведеними у Додатку 1.

Ціна цього Договору з урахуванням вихідних даних (Додаток № 1 до Договору) становить 4 125 000, 00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 687 500, 00 грн. (пункт 3.1 Договору).

Згідно з пунктом 3.4 ціна Договору може бути змінена шляхом складання додаткової угоди до цього договору у разі внесення змін у проектно - кошторисній документації або появи нормативних актів, що впливають на вартість виконуваних робіт.

Відповідно до пункту 4.1 Договору Замовник здійснює попередню оплату у розмірі 50% від загальної вартості матеріальних ресурсів та устаткування (обладнання) після підписання Сторонами додаткової угоди про уточнення ціни будівельно-монтажних робіт та устаткування (обладнання) на підставі розробленої проектно-кошторисної документації (узгодження розрахунку договірної ціни та кошторисної документації до неї) протягом 15-ти календарних днів з моменту підписання цієї Додаткової угоди та визначення джерела фінансування. Підрядник зобов'язаний протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання попередньої оплати надати Замовнику звіт про його використання з переліком та вартістю замовлених матеріальних ресурсів, необхідних для виконання робіт та поставити обладнання.

У відповідності до пункту 4.2 Договору розмір попередньої оплати здійсненої замовником відображається в довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3 при розрахунках за виконані роботи, поставлене та змонтоване обладнання у розмірі вартості придбаних Підрядником за рахунок попередньої оплати (авансу) матеріальних ресурсів та устаткування (обладнання), які змонтовані у відповідному звітному місяці та враховані в актах приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в і актах приймання-передачі змонтованого обладнання.

Згідно з пунктом 4.3 Договору для розрахунків за виконані будівельно-монтажні роботи Підрядник до 20 числа звітного місяця передає замовнику акти № КБ-2в та до 1 числа місяця, наступного за звітним, довідку КБ-3.

Пунктом 4.4 Договору визначено, що проміжні платежі за виконані будівельно-монтажні роботи та змонтоване обладнання у відповідному місяці проводяться Замовником після підписання Сторонами актів виконаних робіт за формою КБ-2в, актів приймання-передачі змонтованого обладнання, довідки КБ-3 у розмірі 80% від суми, зазначеної у довідці КБ-3, з відтермінуванням платежу на 30 календарних днів від дня підписання Замовником таких актів.

Остаточний розрахунок за Договором проводиться замовником після завершення всього комплексу робіт, надання актів виконаних робіт та повного комплекту технічної документації для введення об'єкта в експлуатацію, а також усунення усіх недоробок в процесі приймання виконаних робіт (у разі необхідності) з відтермінуванням платежу на 30 календарних днів з моменту підписання акта приймання об'єкта в експлуатацію. При невиконанні однієї з перерахованих умов остаточний розрахунок не проводиться до усунення Підрядником зауважень Замовника (пункт 4.5 Договору).

Пунктами 5.2 та 5.3 Договору узгоджено, що термін виконання робіт - до 31.03.2016. Місце виконання робіт: місто Київ.

Згідно з пунктом 5.11. Договору вказано, що здавання - приймання робіт здійснюється відповідно до чинних норм і правил та оформлюється Актом КБ-2в.

Відповідно до пунктів 6.1.1 та 6.1.2 Договору Замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконанні роботи, поставлене та змонтоване обладнання, приймати виконані роботи та змонтоване обладнання згідно з актами КБ-2в, актами приймання-передавання змонтованого обладнання та довідками КБ-3 у разі відсутності зауважень щодо якості виконаних робіт та відповідності їх умовами цього договору.

Згідно з пунктом 6.3.4. Договору надавати Замовнику акти КБ-2в та довідки КБ-3. Забезпечити передавання Замовнику під час здавання виконаних робіт за звітний місяць відповідної належним чином оформленої виконавчої документації (акти на приховані роботи та конструкції, паспорти, сертифікати, журнали виконання робіт тощо).

Пунктом 10.1 розділом Х Договору передбачено, що договір набирає чинності з дати підписання і діє до 01.09.2016 року, а в частині розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

У разі не визначення Замовником джерела фінансування, права та обов'язки для Сторін за цим Договором не настають (пункт 10.2. Договору).

Позивачем на виконання Договору було виконано роботи загальною вартістю 4 433 451, 91 грн., що підтверджується довідками про вартість виконаних робіт, актами приймання-передачі будівельних робіт, підписаними представниками обох сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач, у свою чергу, виконані позивачем роботи оплатив частково в сумі 3 757 910, 13 грн., внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 675 541, 78 грн.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Позивач стверджує, а відповідачем у своєму відзиві не заперечувались такі твердження, що на підставі Договору Товариством з обмеженою відповідальністю «НіК» виконано роботи загальною вартістю 4 433 451, 91 грн., а Акціонерним товариством «Київенерго» прийнято такі роботи.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього (частина 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, відповідач не заперечує щодо тверджень позивача про виконання ним робіт вартістю 4 433 451, 91 грн., а у суду відсутні підстави для сумніву щодо достовірності цих обставин.

Крім того, між сторонами відсутній спір щодо якості та обсягів виконаних позивачем за Договором робіт.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 4.5 Договору остаточний розрахунок за Договором проводиться Замовником після завершення всього комплексу робіт, надання актів виконаних робіт та повного комплекту технічної документації для введення об'єкта в експлуатацію, а також усунення усіх недоробок в процесі приймання виконаних робіт (у разі необхідності) з відтер мінуванням платежу 30 календарних днів з моменту підписання акта приймання об'єкта в експлуатацію. При невиконанні однієї з перерахованих умов остаточний розрахунок не проводиться до усунення Підрядником зауважень Замовника.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було частково виконано своє зобов'язання з оплати робіт, а саме: у сумі 3 757 910, 13 грн.

Фактично спір між сторонами існує щодо визначення моменту, з якого у відповідача виник обов'язок з остаточної оплати виконаних позивачем робіт.

З аналізу пункту 4.5 Договору вбачається, що розрахунок не проводиться саме до усунення підрядником зауважень замовника.

Згідно з частиною 1 статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Таким чином, з наведених норм та умов Договору вбачається, що підписання сторонами акту приймання об'єкту в експлуатацію є відкладальною умовою у разі наявності претензій Замовника щодо виконаних робіт.

Водночас, будь-яких доказів наявності зауважень Замовника щодо робіт, матеріали справи не містять, а сторонами не наведено, що зокрема підтверджується підписаними сторонами актами форми КБ-2в та довідками КБ-3, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відтак, у даному випадку підписання сторонами акту приймання об'єкту в експлуатацію (за наявності підписаних сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт форми КБ-2в) не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність акту не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично виконаних підрядником та (як було встановлено судом) прийнятих замовником робіт, а отже, враховуючи відсутність зауважень щодо виконаних за Договором робіт, строк оплати за договором обраховується саме від моменту підписання сторонами акта КБ-2в та довідки КБ-3.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, оскільки відповідач прийняв виконані позивачем роботи, однак в обумовлений Договором строк не оплатив позивачу їх вартість, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, відповідний борг в сумі 675 541, 78 грн., який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з відповідача в судовому порядку.

Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 662, 31 грн. та інфляційних втрат у розмірі 40 071,86 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов'язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства.

Разом з цим, суд зазначає, що частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Що стосується клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За таких обставин, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «НіК» підлягає задоволенню, а надмірно сплачений згідно з платіжним дорученням № 6325 від 03.12.2018 судовий збір у розмірі 428, 55 грн. - поверненню.

В іншій частині, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст. ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НіК» до Акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 723 221, 95 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Київенерго» (85612, Донецька область, Марґїнський район, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок 34; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НіК» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, кімната 202, код ЄДРОУ 31305795) 675 541 (шістсот сімдесят п'ять тисяч п'ятсот сорок одну) грн., 78 коп. основного боргу, 7 662 (сім тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 31 коп. 3 % річних, 40 017 (сорок тисяч сімнадцять) грн. 86 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в сумі 10 848 (десять тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 33 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «НіК» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, кімната 202, ) з Державного бюджету України 428 (чотириста двадцять вісім) грн. 55 коп. судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням № 6325 від 03.12.2018.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 22.04.2019 року.

Суддя М.Є. Літвінова