ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Справа № 911/103/19

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., за участю секретаря судового засідання Гришко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп»

про стягнення 1 172 486, 31 грн.

Представники:

від позивача: Клименко К.В.

від відповідача: Яценко В.В.

Обставини справи:

Позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача 1 172 486, 31 грн. заборгованості за договором № 54 про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017, з яких: 1 000 000, 00 грн. - основного боргу, 85 794, 52 грн. - пені, 70 000, 00 грн. - штрафу, 7 191, 79 грн. - 3 % річних та 9 500, 00 грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сплати пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.01.2019 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 04.02.2019 та витребувано у сторін певні документи.

24.01.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшла заява № 01-20/219 від 22.01.2019 (вх. № 1455/19 від 24.01.2019) про збільшення розміру позовних вимог, у якій він відповідно до ст. 46 Господарського процесуального кодексу України збільшує свої позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 54 про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017 у розмірі 1 733 924, 66 грн., з яких: 1 500 000, 00 грн. - основного боргу, 142 506, 85 грн. - пені, 70 000, 00 грн. - штрафу, 11 917, 81 грн. - 3 % річних та 9 500, 00 грн. - інфляційних втрат. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

До господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання № 01-20/408 від 30.01.2019 (вх. № 2167/19 від 01.02.2019) про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів.

У судовому засіданні 04.02.2019 судом, в порядку ч. 5 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 25.02.2019.

20.02.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив б/н від 20.02.2018 (вх. № 3558/19 від 20.02.2019) на позов, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог.

До господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь № 01-20/723 від 25.02.2019 (вх. № 3822/19 від 25.02.2019) на відзив відповідача на позовну заяву.

У судовому засіданні 25.02.2019 судом, в порядку ч. 5 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 18.03.2019 та продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів, про що зазначено у протокольній ухвалі суду.

27.02.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення б/н від 26.02.2018 (вх. № 4069/19 від 27.02.2019) на відповідь позивача на відзив відповідача на позовну заяву.

До господарського суду Київської області від позивача надійшли додаткові письмові пояснення № 01-20/998 від 15.03.2019 (вх. № 5184/19 від 15.03.2019 та вх. № 5284/19 від 18.03.2019) по справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.03.2019 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 04.04.2019.

01.04.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання б/н від 01.04.2019 (вх. № 6357/19 від 01.04.2019) про відкладення розгляду даної справи по суті.

У судовому засіданні 04.04.2019 судом, в порядку ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 15.04.2019.

Присутні у судовому засіданні 15.04.2019 представники сторін заявили усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з можливістю врегулювання даного спору мирним шляхом.

У судовому засіданні 15.04.2019, враховуючи вищезазначене клопотання, судом, в порядку ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 22.04.2019.

Присутній у судовому засіданні 22.04.2019 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.04.2019 заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 22.04.2019, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

30.06.2017 між сторонами укладено договір № 54 про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, предметом якого є участь відповідача у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Ірпінь у зв'язку з будівництвом багатоквартирного житлового будинку загальною площею 8 928, 88 м.кв., квартирною площею 7 136, 04 м.кв., площею нежитлових приміщень комерційного призначення 679, 90 м.кв. (декларація про початок виконання будівельних робіт № КС55 від 26.04.2017), місце розташування: м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7, 7-з, 7-ж Будинок № 3.

Розділом 2 договору передбачено умови участі відповідача у розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури міста Ірпінь.

Так, згідно з п. 2.1 договору загальна вартість будівництва житлового будинку в м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7, 7-з, 7-ж Будинок № 3, розрахована відповідно до заяви відповідача, виходячи з опосередкованої вартості (згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 102 від 03.05.2017) складає: 7 136, 04 * 10 365, 0 = 73 965 054, 60 грн. (в т.ч. ПДВ - 12 327 509, 10 грн.).

Відповідно, вартість житлових та нежитлових приміщень комерційного призначення складає:

- нежитлові приміщення комерційного призначення: 73 965 054, 60 / 8 928, 88 х 679, 90 = 5 632 155, 50 грн.;

- житлові приміщення: 73 965 054, 60 - 5 632 155, 50 = 68 332 899, 10 грн.

Величина пайової участі (внеску) відповідача у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ірпеня розраховується відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, затвердженого рішенням сесії Ірпінської міської ради № 4146-60-VI від 06.11.2014.

Для даної забудови величина пайового внеску складає:

- житлові приміщення: 68 332 899, 10 х 4 % = 2 733 315, 96 грн.

- нежитлові приміщення комерційного призначення: 5 632 155, 50 х 10 % = 563 215, 55 грн.

Разом: 3 296 531, 51 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору сплата коштів відповідачем на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури міста здійснюється шляхом безготівкового перерахування в сумі 3 296 531, 51 грн. згідно графіка (додаток № 1) до цього договору, але не пізніше, ніж до введення об'єкта в експлуатацію. Зазначені кошти відповідач перераховує на визначений у договорі розрахунковий рахунок.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що за порушення строків сплати пайового внеску стягується пеня у розмірі 0,1 % від нарахованої суми за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми.

Згідно з п. 3.1 договору відповідач зобов'язався інформувати про всі зміни, які відбуватимуться в ході будівництва для своєчасного внесення змін до договору, а також сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь у розмірі, визначеному у п. 2.2 даного договору.

Відповідно до п. 5.2 договору даний договір може коригуватися у випадку, коли фактична вартість будівництва буде більшою або меншою за результатами (по закінченню) будівництва об'єкта, або в результаті виникнення інших причин, що має бути узгоджено сторонами та оформлено додатковим договором до цього договору.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторонами всіх своїх обов'язків за цим договором.

Додатком № 1 до договору сторони визначили графік сплати пайового внеску відповідача на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпень, згідно якого загальна сума пайового внеску 3 296 531, 51 грн. підлягає сплаті у 2018 та 2019 роках у наступному порядку: 500 000, 00 грн. у липні 2018 року; 500 000, 00 грн. у вересні 2018 року; 500 000, 00 грн. у грудні 2018 року; 500 000, 00 грн. у квітні 2019 року; 500 000, 00 грн. у липні 2019 року; 796 531, 51 грн. у жовтні 2019 року.

Проте, в порушення своїх договірних зобов'язань, відповідач не здійснив жодного платежу згідно графіку за договором № 54 про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість по певних платежах.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією № 01-24/3896/3 від 27.11.2018, у якій просив негайно погасити заборгованість за договором № 54 про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017 та не допускати порушення графіка сплати платежів. В підтвердження надсилання вказаної претензії позивач надав до суду копії фіскального чеку від 30.11.2018 та опису вкладення у цінний лист від 30.11.2018.

Проте, відповідачем не було виконано свого зобов'язання щодо сплати існуючої заборгованості, претензія залишена без відповіді, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Так, позивач зазначає, що станом на 17.01.2019 у відповідача наявна заборгованість згідно договору № 54 про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017 за липень 2018 року, вересень 2018 року та грудень 2018 року у розмірі 1 500 000, 00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, у своєму відзиві посилається на те, що обрахунок величини пайової участі, зазначений у п. 2.1 договору суперечить змісту абз. 2 ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому вказаний пункт договору, а також п. 2.2 договору є нікчемними відповідно до ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України та такими, що спрямовані на надмірне заволодіння грошовими коштами відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ірпінської міської ради Київської області № 4146-60-VI від 06.11.2014 затверджено Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь, відповідно до якого залучення, розрахунок розміру і використання коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь проводиться відповідно до ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та цього положення.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Частиною 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Розділом 2 Положення про порядок залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь (надалі - Положення) передбачено порядок встановлення розміру пайової участі.

Так, відповідно до п. 2.1 Положення величина пайової участі у розвитку інфраструктури визначається у договорі, укладеному Ірпінською міською радою із замовником будівництва об'єктів архітектури, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Згідно з п. 2.2 Положення у разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України:

- показників опосередкованої вартості спорудження житла, розрахованої на дату укладання договору про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури - для багатоповерхових житлових будинків;

- опосередкованої вартості адміністративних будинків, які споруджуються на території України, на дату укладання договору про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури - для нежитлових будівель та споруд;

- опосередкованої вартості будинків садибного типу, які споруджуються на території України, на дату укладання договору про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури, що здаються в експлуатацію, на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури - для індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових та дачних будинків.

Відповідно до ч. 6 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для житлових будинків.

Пунктом 2.5 Положення передбачено, що розмір пайової участі у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ірпінь складає, зокрема, для житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями, розмір коштів пайової участі визначається диференційовано, з урахуванням загальної вартості об'єкта будівництва: для нежитлових приміщень - у розмірі 10%, для житлового фонду - 4%; для нежитлових будівель та споруд - 10 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта.

Відповідно до п. 2.8 Положення у випадку будівництва у житловому будинку вбудовано-прибудованих нежитлових приміщень його загальна кошторисна вартість має визначатись з урахуванням кошторисної вартості таких приміщень. Розмір пайової участі розраховується як сума двох складових: перша становить величину пайової участі, розраховану під житлову частину будинку; друга - величину пайової участі, розраховану для нежитлових будівель та споруд. За відсутності окремих кошторисних розрахунків розмір пайової участі визначається пропорційно загальній площі приміщень. У випадку будівництва об'єктів змішаного типу (таких, що залучаються до пайової участі та тих, що не залучаються) розмір пайової участі розраховується пропорційно загальній площі окремих приміщень в залежності від їх призначення.

Згідно з ч. 8 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками.

Частиною 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Відповідно до п. 2.10 Положення кошти пайової участі у розвитку інфраструктури м. Ірпінь сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури визначається у договорі з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами, а у разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена, вона визначається для багатоповерхових житлових будинків виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України показників опосередкованої вартості спорудження житла, розрахованої на дату укладення договору.

Зі змісту п. 2.1 договору вбачається, що величина пайової участі відповідача у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ірпеня розраховувалася, відповідно до заяви відповідача, виходячи з опосередкованої вартості (згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 102 від 03.05.2017) будівництва житлового будинку, що відповідає ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пунктам 2.1, 2.2 Положення.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 Господарського кодексу України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно з ч. 1 ст. 173 та ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, зокрема безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною третьою ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статей 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на вищевикладене, проаналізувавши умови залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури та порядок встановлення розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбачені ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і Положенням, що затверджено рішенням Ірпінської міської ради Київської області № 4146-60-VI від 06.11.2014, а також дослідивши зміст договору № 54 про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017, укладеного між сторонами, суд дійшов висновку, що пункти вказаного договору не суперечать нормам законодавства, визначені на розсуд сторін та погодженні ними.

Крім того, надаючи правову оцінку доводу відповідача щодо того, що пункти 2.1 та 2.2 договору № 54 про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017 є нікчемними згідно ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

Таким чином, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Нікчемними як такі, що порушують публічний порядок є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

При кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Враховуючи вищезазначене, доводи відповідача про те, що пункти 2.1 та 2.2 договору № 54 про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017 є нікчемними в розумінні ст. 228 Цивільного кодексу України, як такі що суперечать публічному порядку та спрямовані на надмірне заволодіння грошовими коштами відповідача, відхиляються судом, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вини та обставин, з якими закон пов'язує нікчемність правочину внаслідок порушення публічного порядку - спрямованості правочину на порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина, на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на п. 4.1 договору № 54 про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017, відповідно до яких сторони уклали цей договір добровільно, при укладенні цього договору сторони майнових претензій не мають, а також взяти до уваги твердження сторін про те, що багатоквартирний житловий будинок, будівництво якого стало підставою укладення вказаного договору та участі відповідача у розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури міста Ірпінь на даний час введено в експлуатацію.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач належними та допустимими доказами заявлених до нього вимог не спростував, разом з тим, будь-яких доказів, які підтверджують виконання ним договірних зобов'язань щодо сплати коштів на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури міста суду не надав.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 500 000, 00 грн. основного боргу за договором № 54 про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017, а саме платежів за липень 2018 року, вересень 2018 року та грудень 2018 року, є доведеними, обґрунтованими, підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, на підставі пункту 2.3 договору, просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення, яка за розрахунком позивача за період з 01.08.2018 по 15.01.2019 складає 142 506, 85 грн., а також штраф у розмірі 70 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунок пені та штрафу, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо сплати пайового внеску, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати з простроченої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача 3 % річних з простроченої суми за період з 01.08.2018 по 15.01.2019 складають 11 917, 81 грн., а інфляційні втрати за період серпень-вересень 2018 року - 9 500, 00 грн.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 733 924, 66 грн. заборгованість за договором № 54 про залучення коштів замовників будівництва об'єктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 30.06.2017, з яких: 1 500 000, 00 грн. - основного боргу, 142 506, 85 грн. - пені, 70 000, 00 грн. - штрафу, 11 917, 81 грн. - 3 % річних та 9 500, 00 грн. - інфляційних втрат, є доведеними, підтверджені доказами і підлягають задоволенню.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-74, 76-79, 86, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест Груп» (08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Виговського, будинок 5-В, ідентифікаційний код - 38733894) на користь Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області (08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Шевченка, будинок 2-А, ідентифікаційний код - 05408846, одержувач: УК у м. Ірпінь - 24170000, рахунок: 0007, банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, ) 1 500 000 (один мільйон п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. - основного боргу, 142 506 (сто сорок дві тисячі п'ятсот шість) грн. 85 коп. - пені, 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп. - штрафу, 11 917 (одинадцять тисяч дев'ятсот сімнадцять) грн. 81 коп. - 3 % річних, 9 500 (дев'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. - інфляційних втрат та 26 008 (двадцять шість тисяч вісім) грн. 87 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.04.2019.

Суддя Т.В. Лутак