ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/170/19
Господарський суд Одеської області у складі: судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився,

розглянувши справу №916/170/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.4, к.302) до Приватного підприємства «АНТА-Д» (67511, Одеська область, Лиманський р-н., с. Капітанівка, вул. Миру, буд.8) про стягнення 453 399,89грн.,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП" (далі - ТОВ "АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП") звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з Приватного підприємства "АНТА-Д" (далі - ПП"АНТА-Д") 453 399,89 грн., де 275 999,58 грн. - основний борг, 14 029,02 грн. - інфляційні втрати, 4 825,79 грн. - пеня, 36 748,33 грн. - 30% річних, 82 797,17 грн. - штраф.

Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що 02.04.2018р. між ним та відповідачем було укладено договір поставки №65 478, відповідно до умов якого позивач поставив відповідачу товар згідно видаткової накладної №363 від 07.05.2018р. - гібрид соняшника НС Х 6341 (пегас екстра), в кількості 75 одн. за ціною 2 333,33грн. без ПДВ, загальною вартістю 209 999,60грн., гіюрид соняшника Олівер екстра в кількості 30 од. за ціною 1 833,33грн., загальною вартістю 65 999,88грн з ПДВ., загалом суму 275 999,58грн., однак, відповідач за товар не розрахувався, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість в сумі 275 999,58грн., на яку позивач нарахував інфляційні втрати, пеню, 30% річних та штраф.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, правом на подання відзиву не скористався.

Ухвали суду направлялись за юридичною адресою: 67511, Одеська область, Лиманський р-н., с. Капітанівка, вул. Миру, буд.8, про що свідчать поштові повідомлення, повернуті на адресу суду з відміткою про вручення.

За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи; неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.01.2019р. відкрито провадження у справі №916/170/19, ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.02.2019р. об 10год.30хв.

Клопотання позивача від 04.02.2019р. за вх.№2-509/19 про проведення справи в режимі відеоконференції, судом задоволено.

Ухвалою суду від 19.02.2019р. підготовче засідання відкладено на 12.03.2019р. о 11год.20хв.

Ухвалою суду від 12.03.2019р. підготовче засідання суду закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 26.03.2019р. о 12год.20хв.

Заяви позивача від 15.03.2019р. за вх.№5120/19, від 10.04.2019р. за вх.№7098/19 (кур'єром 15.04.2019р.) про розгляд справи без участі представника, судом задоволені.

Ухвалою суду від 26.03.2019р. розгляд справи відкладено на 16.04.2019р. о 10год.40хв.

В судовому засіданні 16.04.2019р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

02.04.2018р. між ТОВ «АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП» (постачальник) та ПП «АНТА-Д» (покупець) було укладено договір поставки №65 478, відповідно до умов якого у строки, зумовлені договором, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур та/або засоби рослин та/або мінеральні добрива (надалі «товар») на умовах відстрочення платежу (кінцевого розрахунку) на визначений договором строк, а покупець зобов'язується прийняти товар, сплатити його вартість на умовах, передбачених цим договором (додаткових угод та специфікацій до нього).

Положеннями п.п.2.1., 2.2. договору від 02.04.2018р. найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна за одиницю та ціна всього товару наведені у специфікаціях до договору, які є невід'ємними його частинами. Ціна товару, що вказана у специфікаціях, визначена на дату укладання договору (підписання специфікації). Вартість договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках договору.

Згідно п.5.1., 5.3. передбачено, що оплата товару здійснюється в українськіих гривнях в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок постачальника. Підставою платежу є даний договір. Всі витрати по перерахуванню грошви коштів несе покупець. Товар вважається оплаченим покупцем, а грошві кошти перерахованими, у момент надходження грошей на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п.6.1.1. договору від 02.04.2018р. покупець зобов'язаний оплатити товар у порядку, згідно договором, та у строки та в розмірах, згідно із Специфікаціями.

У відповідності до п.п.7.1., 7.2., 7.2.3., 7.2.4., 7.3. передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх обов'язків за договором, сторона, що порушила зобов'язання із своєчасної оплати товару, відшкодовує іншій стороні заподіяні цим збитки у твердій грошовій сумі відповідній розміру авансу (попередньої оплати) за цим договором, в частині зобов'язання зазначеного у відповідній специфікації, за кожне порушення. Збитки відшкодовуються понад неустойку. З метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язання і компенсації можливих втрат сторони передбачили такі штрафні санкції, які сплачуються понад суми збитків:

У разі невиконання чи неналежного виконання покупцем грошових зобов'язань, щодо оплати вартості отриманого товару, покупець відповідно до п.2 ст.625 ЦК України, сплачує на користь продавця 30 процентів річних від прострочення суми основної заборгованості. За прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов'язань, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а у разі якщо прострочення складає понад 30 календарних днів покупець додатково сплачу постачальнику штраф у розмірі 30 (тридцять) відсотків від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п.п.8.1., 8.2. передбачено, що даний договір є укладеним з моменту його підписання та діє протягом року з моменту його укладання. Причому закінчення строку дії цього договору не звільняє покупця від виконання всіх взятих на себе зобов'язань за цим договором, а саме: повернення остаточної ціни цього договору, сплати неустойки, процентів та відшкодування збитків (у випадку порушення зобов'язань по цьому договору), інших платежів, які покупець зобов'язаний перерахувати і сплатити постачальнику у розмірі, порядку і у строки встановлені цим договором. Умови договору мають обов'язкову силу для сторін і можуть бути змінені за їх згодою на підставі додаткової угоди, підписаної уповноваженими на те представниками сторін.

До договору поставки №65 478 від 02.04.2018р. сторонами підписано та скріплено печатками сторін додаток №1 (Специфікація №1) від 02.04.2018р., за умовами якої ціна всього товару по цій Специфікації (вартість товару) становить: 275 999,58грн., з ПДВ. Умови та місце поставки (передачі) товару: СРТ (згідно Інкотермс у редакції 2010року) - склад покупця. Строк оплати товару: Товар оплачується покупцем в порядку, вказаному в договорі, та в такі строки: - оплата в сумі 275 999,58грн. перераховується постачальнику у строк до 01.08.2018р.

На виконання договору поставки №65 478 від 02.04.2018р. позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №363 від 07.05.2018р. на суму 275 999,58грн.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем поставленого позивачем товару на суму 275 999,58грн. за видатковою накладною №363 від 07.05.2018р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представника позивача, його мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Таким чином, судом встановлено, що на виконання умов договору поставки №65 478 від 02.04.2018р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 275 999,58грн., яку відповідач повинен був оплатити до 01.08.2018р., як то узгоджено сторонами в Специфікації №1 до договору від 02.04.2018р., та яка станом на дату прийняття рішення у справі залишилась неоплаченою, у зв'язку з чим у відповідача наявною є заборгованість у цій сумі, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача штрафу у вигляді 30% від суми боргу в розмірі 82 797,17грн., пені у сумі 36 748,33грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2.4. договору від 02.04.2018р. передбачено, що за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов'язань, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а у разі якщо прострочення складає понад 30 календарних днів покупець додатково сплачу постачальнику штраф у розмірі 30 (тридцять) відсотків від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Перевіривши розрахунок позивача пені та штрафу у розмірі 30 % від суми невиконаного зобов'язання, судом встановлено, що розрахунки здійснені належним чином, у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 43 825,79грн., 30 % штрафу у розмірі 82 797,17грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача 30% річних в сумі 36 748,33грн. суд зазначає наступне.

У відповідності з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 7.2.3. договору №65 478 від 02.04.2018р. передбачено, що у разі невиконання чи неналежного виконання покупцем грошових зобов'язань, щодо оплати вартості отриманого товару, покупець відповідно до п.2 ст.625 ЦК України, сплачує на користь продавця 30 процентів річних від прострочення суми основної заборгованості.

Право позивача вимагати від відповідача сплатити 30% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за договором.

Перевіривши розрахунок позивача 30% річних в сумі 36 748,33грн., суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, у зв'язку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 14 029,02грн. суд зазначає наступне.

У відповідності з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат суд встановив, що розрахунок здійснений позивачем належним чином, у зв'язку з чим підлягають судом задоволенню в повній мірі позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 14 029,02грн. інфляційних втрат.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, позивач відзначив судовий збір у розмірі 6 801,00грн., 15 000,00грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовна вимога позивача про стягнення 453 399,89грн. в повному вигляді задоволена судом, йому підлягає відшкодування судового збору в сумі 1921грн. за рахунок відповідача.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 15 000,00грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату адвоката позивач подав до суду договір укладений між ТОВ «АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП» (клієнт) та Адвокатським бюро «ЮРИДИЧНИЙ ЦЕНТР РУСТАМА СААДІ» (Адвокатське бюро) в особі керуючого бюро Сааді Рустама Мохаммедовича №21/01/19-Д від 21.01.2019р., за умовами якого, Адвокатське бюро зобов'язується за винагороду забезпечити надання правничої допомоги клієнту - господарських судах всіх інстанцій, Верховному суді, у справах які підвідомчіцим судам, з усіма правами позивача, підготувати та подати позов до ПП «АНТА-Д» про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок несвоєчасного виконання ним зобов'язань за договором поставки №65 478 від 02.04.2018р. в частині специфікації №1 від 02.04.2018р.

До обов'язків клієнта згідно п.3.1. договору, зокрема, обов'язок щодо сплати гонорару, за надані Адвокатським бюро в особі Адвоката та/чи помічника адвоката послуги, у строк визначений домовленістю сторін та/або не пізніше 3-х робочих днів з моменту отримання рахунку на оплату від Адвокатського бюро.

Відповідно п.6 зазначеного договору, клієнт оплачує Адвокатському бюро гонорар у сумі за домовленістю сторін, розмір якого визначається додатковою угодою сторін, яка є невід'ємною частиною цього Договору.

Як встановлено судом, позивачем не надано доказів понесення витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема у суду відсутнє платіжне доручення, яке б підтвердило оплату відповідних послуг. При цьому, позивач також не надав додаткову угоду сторін щодо розміру гонорару, який мали попередньо узгоджувати сторони, за відсутністю якого не можливо встановити із чого виходив позивач, заявивши понесені ним витрати на суму 15 000грн. за послуги адвоката.

А тому, суд доходить до висновку, що вимога позивача щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу адвоката, не підлягає розгляду.

Керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов - повністю.

2.Стягнути з Приватного підприємства «АНТА-Д» (67511, Одеська область, Лиманський р-н., с. Капітанівка, вул. Миру, буд.8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО МАРКЕТИНГ ГРУП» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.4, к.302, ) 275 999 (двісті сімдесят п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять)грн. 58коп. основного боргу, 14 029 (чотирнадцять тисяч двадцять дев'ять)грн. 02коп. інфляційних втрат, 43 825 (сорок три тисячі вісімсот двадцять п'ять)грн. 79коп. пені, 36 748 (тридцять шість тисяч сімсот сорок вісім)грн. 33коп. 30% річних, 82 797 (вісімдесят дві тисячі сімсот дев'яносто сім)грн. 17коп. штрафу, 6 801 (шість тисяч вісімсот одна)грн. 00коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст рішення складено 25 квітня 2019р.

Суддя О.В. Цісельський