ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2398/16
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.

суддів: Лавриненко Л.В., Будішевської Л.О.

секретар судового засідання - Безпалюк А.В.

за участю представників учасників процесу:

від ПАТ «Дельта Банк» - Биковський Д.Ю., довіреність б/н від 28.02.2019;

від ТОВ ВКФ «Олір ЛТД» - Бісик Я.В., довіреність № 8 від 27.12.2018;

Інші представники учасників провадження у судове засідання не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2019

суддя - Найфлейш В.Д.

Час і місце ухвалення: 12:45 год., м. Одеса

Дата складання повного тексту 11.02.2019

у справі № 916/2398/16

за заявою кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Окто Трейд»

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - комірційної фірми «Олір» ЛТД

про банкрутство

ліквідатор - арбітражний керуючий Менчак В.В.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду від 20.09.2016, крім іншого, порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Олір» ЛТД, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Менчака Вячеслава Володимировича.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.11.2016 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ ВКФ «Олір Лтд», у тому числі, вимоги ПАТ «Дельта Банк»: 4 777 634 грн. позачергово, 2756 грн. - перша черга, 112 270 147,74 грн. - 4 черга, 46 929 151,28 грн. - 6 черга.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.12.2016 апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.11.2016 у справі № 916/2398/16 - змінено в частині визначення загального розміру вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в реєстрі вимог кредиторів ТОВ виробничо-комерційної фірми «Олір» ЛТД; затверджено реєстр вимог кредиторів боржника щодо вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на загальну суму 163 979 689,02 грн.

Постановою Господарського суду Одеської області від 14.11.2017 (суддя Найфлейш В.Д.), серед іншого, визнано ТОВ ВКФ «Олір» ЛТД банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру у справі № 916/2398/16, ліквідатором ТОВ ВКФ "Олір" ЛТД призначено арбітражного керуючого Менчака В.В.

16.11.2017 на офіційному сайті Вищого господарського суду України розміщено повідомлення №47208 про визнання ТОВ виробничо-комерційної фірми "Олір" ЛТД банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури з граничним строком на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення оголошення

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.01.2018р. та постановою Верховного Суду від 30.05.2018р., постанову Господарського суду Одеської області від 14.11.2017 у справі № 916/2398/16 - залишено без змін.

26.12.2017 до господарського суду Одеської області надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з поточними грошовими вимогами до боржника, відповідно до якої заявник просить суд визнати та включити до реєстру вимог кредиторів ТОВ ВКФ «Олір» ЛТД поточні вимоги на загальну суму 8 590 221,37 грн., яка виникла на підставі Договору кредитної лінії №НКЛ-2005823 від 31.10.2012, який укладено між Банком та ТОВ «ВКФ «Олір» ЛТД - 6 941 511,45 грн. - сума заборгованості по процентам та за Договором №131/07 від 21.09.2007, який укладено між Банком та ТОВ «Одеський Торговий Дім «Сонячна долина» - 1 648 709,92 грн. - сума заборгованості по процентам.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.02.2019, зокрема, відмовлено у задоволені заяви ПАТ «Дельта Банк» про визнання поточних грошових вимог (вх.№ 3-1507/17 від 26.12.2017).

Господарський суд прийшов до висновку про відмову ПАТ «Дельта Банк» у задоволені поточних грошових вимог щодо заборгованості за відсотками за договором кредитної лінії №НКЛ-2005823 від 31.10.2012 та договором № 131/07 від 21.09.2007 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії (за яким Боржник виступає майновим поручителем), у зв'язку з тим, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договорами строку кредитування, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2019 у справі №916/2398/16, визнати та включити до реєстру вимог кредиторів ТОВ ВКФ «Олір» ЛТД поточні вимоги АТ «Дельта Банк» на суму 8 590 221,37 грн. із розподілом черговості відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

ПАТ «Дельта Банк» в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення не в повному обсязі досліджено всі фактичні обставини справи, які суттєве значення мали для вирішення справи по суті.

Судом першої інстанції не враховано положень договорів кредитного договору, в якому сторони погодили розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом, які розраховуються до повного погашення заборгованості за договором.

ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали безпідставно зроблено посилання на п.54 Постанови Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, оскільки на думку скаржника в даному випадку, умовами кредитного договору встановлені інші домовленості сторін щодо нарахування строку процентів з посиланням на Постанову Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 913/11/18.

У зв'язку з чим Банк вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2019 у справі № 916/2398/16.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 призначено справу № 916/2398/16 до розгляду на 04.04.2019 об 14:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - комерційної фірми «Олір» ЛТД про проведення судового засідання в режимі відеоконференції 04.04.2019 о 14:00 год. задоволено. Доручено Господарському суду міста Києва забезпечити проведення судового засідання у справі № 916/2398/16.

У судовому засіданні 04.04.2019, яке проводиллсь в режимі відеоконференції через програму «TrueConf» з Господарським судом міста Києва з'ясувалось, що відтворення звуку та зображення відбувається із затримками та спотворенням, через що не було можливим встановити дійсний зміст пояснень (виступів) представників, внаслідок чого, з технічної несправності системи, у судовому засіданні в режимі відеоконференції було оголошено перерву до 02.05.2019 об 11:00 год.

У зв'язку з перебуванням у відпустці головуючого судді Філінюка І.Г. та суддів Лавриненко Л.В., Будішевської Л.О. 02.05.2019 розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у справі № 916/2398/16 призначено на іншу дату - 26.04.2019 о 10:00 год., про що повідомлено сторін.

У судовому засіданні 26.04.2019 представник ПАТ «Дельта Банк» підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ТОВ ВКФ «Олір» ЛТД в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Дельта », ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2019 залишити без змін.

Інші представники сторін в судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов'язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду переглядає ухвалу Господарського суду в межах доводів, вимог апеляційних скарг, передбачених статтею 269 ГПК України.

За приписами частини першої статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ ВКФ «Олір Лтд» укладений договір кредитної лінії № НКЛ-2005823, відповідно до п.1.1.1 якого визначено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами , на умовах визначених цим Договором, в межах не відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 34 199 155,67 грн. із сплатою за користування кредитом у розмірі 26% річних, в порядку визначеному цим Договором та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 20 жовтня 2013 року.

Відповідно до пункту 1.1.3 Договору кредитної лінії №НКЛ-2005823 від 31.10.2012, у разі прострочення кінцевого терміну повернення Кредиту, який визначено в п.п. 1.1.1. цього Договору, діюча на такий момент прострочення річна процентна ставка за цим Договором встановлюється в розмір 46% (сорок шість проценти) річних, та починає застосовуватись до взаємовідносин Сторін за цим Договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) погашення заборгованості за Кредитом по день фактичного погашення заборгованості за цим Договором.

Додатковими договорами № 1 від 15.03.2013, № 2 від 26.04.2013, № 3 від 28.10.2013, № 4 від 21.08.2014 до договору кредитної лінії № НКЛ - 2005823 від 31.10.2012, сторони серед іншого, визначили кінцевий термін погашення заборгованості за Кредитом не пізніше 20 листопада 2015 року включно.

Внесення змін до пункту 1.1.3 Договору кредитної лінії №НКЛ-2005823 від 31.10.2012, додаткові угоди не містять.

ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що заборгованість за вказаним договором становить 6 941 511,45 грн., яка складається з поточної заборгованості за відсотками у сумі 6 924 638,57 грн. (за період з 20.09.2016 по 14.11.2017) та 3% річних від суми прострочених процентів у сумі 16 872,88 грн. (за період з 01.12.2016 по 20.02.2017), відповідно до розрахунку заборгованості наданого заявником.

21.09.2007 між ЗАТ «Акціонерний банк «Одеса-Банк» та ТОВ «Одеський Торговий Дім «Сонячна долина» укладено договір № 131/07 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 10 000 000 грн., з датою остаточного повернення кредиту 21 вересня 2010 року.

19.07.2012 між ВАТ «Акціонерний банк «Одеса-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 02/07/2012 про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк».

Додатковою угодою № 6 від 31.10.2012 до Договору №131/07 про надання довгострокового кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії від 21.09.2007р., серед іншого:

- встановлено дату остаточного повернення Кредиту 20.12.2012;

- встановлено порядок сплати процентів: у валюті Кредиту щомісячно 15 числа місяця, наступного за місяцем, за яким нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом у повному обсязі.

31.10.2012 між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Одеський Торговий Дім «Сонячна долина» та ТОВ ВКФ «Олір Лтд» укладений договір поруки № П-131/07, за яким боржник поручився відповідати за виконання ТОВ «Одеський Торговий Дім «Сонячна долина» кредитного договору № 131/07 від 21.09.2007.

Заявником, ПАТ «Дельта Банк» зазначено, що заборгованість за вказаним договором становить 1 648 709,92 грн., яка складається з поточної заборгованості за процентами у сумі 1 632 837,93 грн. (за період з 20.09.2016 по 14.11.2017) та 3% річних від суми прострочених процентів у сумі 15 871,99 грн. (за період з 01.12.2016 по 14.11.2017), відповідно до розрахунку заборгованості наданого заявником.

Розглянувши поточні вимоги ПАТ «Дельта Банк», судова колегія вважає, що останні не підлягають задоволенню, відповідно до наступного.

Відповідно до абз. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Грошове зобовязання згідно абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - це зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов'язань боржника, в тому числі зобов'язань щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов'язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов'язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 526 та частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин першої і другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 598 та статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з положеннями ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Тобто закінчення строку договору, належно виконаного лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України, згідно з частиною першої якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судова колегія відзначає, що абзац 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

За приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено Одеським апеляційним господарським судом у постанові від 27.12.2019 у даній справі, протягом терміну, встановленого ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство, після публікації оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ ВКФ «Олір Лтд» на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника звернулося, зокрема, ПАТ «Дельта Банк» із грошовими вимогами на загальну суму 179 318 378,92 грн. в наступній черговості: 4 777 634 грн. позачергово, 127 400 432,34 грн. 4 черга, 47 140 312,58 грн. - 6 черга, а також про внесення окремо до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом забезпечення, на підставі кредитних договоріви від 21.09.2007 № 131/07 та від 31.10.2012.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.12.2016 у даній справі затверджено реєстр вимог кредиторів товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми «Олір» Лтд, щодо вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на загальну суму 163 979 689,02 грн.

Такими діями, кредитор звернувшись з грошовими вимогами до боржника змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Колегія суддів зазначає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора, щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

Про те, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, відображено і в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову ПАТ «Дельта Банк» у задоволені поточних грошових вимог щодо заборгованості за відсотками за договором кредитної лінії №НКЛ-2005823 від 31.10.2012 та договором № 131/07 від 21.09.2007 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії (за яким Боржник виступає майновим поручителем), у зв'язку з тим, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинились з дня затвердження реєстру вимог кредиторів ТОВ ВКФ «Олір Лтд», у тому числі, вимог ПАТ «Дельта Банк» на загальну суму 163 979 689,02 грн.

Водночас, слід мати на увазі, що плата за прострочення виконання грошового зобов'язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання регламентуються охоронними правовідносинами, як це визначено статтею 625 ЦК України.

Проте, відповідно до частини третьої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», визначено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Таким чином, задоволенню не підлягають вимоги щодо визнання 3% річних від суми прострочених процентів у сумі 16 872,88 грн. (за період з 01.12.2016 по 20.02.2017) за Договором кредитної лінії № НКЛ-2005823 від 31.10.2012 та 3% річних від суми прострочених процентів у сумі 15 871, 99 грн. (за період з 01.12.2016 по 14.11.2017) за договором № 131/07 від 21.09.2017.

Відхилення доводів апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк», щодо застосування у даних правовідносинах правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 13.12.2018 у справі № 913/11/18.

За пунктом 1 частини другої статті 45 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 916/4693/15, якою повернуту відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду справу № 916/4693/15, у якій суд касаційної інстанції посилався на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 13.12.2018 у справі № 913/11/18, зазначено наступне.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду, розглянувши спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (у тому числі й процентів за кредитом, нарахованих після спливу визначеного договором строку кредитування), дійшла висновків, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 Цивільного кодексу України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Подібні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Таким чином, з огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від зазначеного висновку щодо застосування приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, викладеного, зокрема, в раніше ухваленій постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Окремо Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16, на яку послалася колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладено висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільним кодексом України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Проте висновок щодо застосування приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України у відповідних правовідносинах, в основу якого покладено, зокрема, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, вже викладено у вказаних постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), підстав для відступу від яких Велика Палата Верховного Суду також не вбачає.

Таким чином, колегія суддів враховує, саме правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За наведених обставин доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не спростовують висновків, викладених в основу оскаржуваної ухвали суду.

На підставі викладеного, ухвала Господарського суду Одеської області від 05.02.2019 по справі № 916/2398/16 є законною та обґрунтованою, оскільки її винесено в результаті повного з'ясування обставин, що мають значення для справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284

ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.02.2019 у справі № 916/2398/16 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.04.2019.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя Л.О. Будішевська