ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" квітня 2019 р. Справа № 924/119/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом акціонерного товариства "Хмельницькобленерго", м. Хмельницький за дорученням якого діє Кам'янець - Подільський район електромереж, м. Кам'янець - Подільський

до фізичної - особи підприємця ОСОБА_1, м. Кам'янець - Подільський

про стягнення грошей

за участю представників сторін: не зявились

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість за перевищення договірної величини електричної енергії в сумі 2907, 37 грн., а також пеню в розмірі 316, 36 грн., інфляційні - 91, 77 грн. та 3 % річних - 26, 32 грн.

Обгрунтовуючи позов, позивач вказує на порушення відповідачем умов договору відносно строків здійснення оплати та перевищення договірних величин споживання електроенергії. Стягнення річних та інфляційних заявлено з посиланням на ст. 625 ЦК України. Стягнення пені обумовлено наявністю відповідної умови договору про її застосування.

Позивач свого представника до суду не направив, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги, як зазначено в клопотанні, позивач підтримує.

Відповідач свого представника до суду також не направив, письмового відзиву не подав. Належність повідомлення відповідача про місце, дату і час судового засідання підтверджується наявним у справі поштовим повідомленням про вручення йому ухвали про призначення справи до судового розгляду (з підписом про отримання).

Матеріалами справи встановлено.

18.07.12. між ПАТ „Хмельницькобленерго в особі Камянець-Подільського РЕМ (постачальник) та ФОП ОСОБА_1 укладено договір № 1846/1 про постачання електричної енергії юридичним та фізичним особам субєктам підприємницької діяльності, за яким постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 50 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків 10, 3 „Порядок розрахунків та „Графік зняття показників засобів обліку електричної енергії (п. 2.3.3). Також споживач зобовязується здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком 4 „Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії (п. 2.3.4).

Згідно п. 4.2.1. за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3. 2.3.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0, 5 % за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком. Споживач на вимогу постачальника відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

За перевищення договірних величин споживання електроенергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величини. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50 000 кВт год. і більше (п. 4.2.2.).

Для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 30 вересня поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електроенергії (додаток 1 „Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу). У разі неподання споживачем зазначених відомостей у встановлений термін розмір очікуваного споживання електроенергії (потужності) на наступний рік установлюється постачальником на рівні відповідних періодів поточного року (п. 5.1.).

Договір набуває чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.12. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 9.4.).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Додатками до договору є підписані та скріплені печатками обох сторін обсяги постачання електроенергії споживачу та субспоживачу на 2018 рік (додаток 1) та порядок розрахунків, за яким розрахунковий період споживання та оплати за електроенергію визначається календарним місяцем. Споживач самостійно здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електроенергії, згідно додатку № 1 з врахуванням очікуваного споживання електроенергії за розрахунковий період у відповідності до 15 числа розрахункового періоду 100% від договірної величини споживання електроенергії розрахункового періоду (додаток 10).

Як видно з акту про використану електроенергію ФОП ОСОБА_1 від 26.09.18 (підписаний та скріплений печаткою відповідача), відповідач у вересні 2018 року спожив електроенергії в обсязі 750 кВт/год. Така-ж інформація міститься і в підписаному обома сторонами та скріпленому печаткою позивача рахунку-фактура від 27.09.18 № 21901846, де, зокрема, вказано, що постачальник (позивач) поставив, а платник (відповідач) спожив електроенергії за вересень 2018 року в обсязі 750 кВт/год. на суму 2 129, 86 грн.

Згідно акту про використану електроенергію ФОП ОСОБА_1 від 29.10.18 (підписаний відповідачем та скріплений його печаткою), відповідач в жовтні 2018 року використав електроенергії в обсязі 1050 кВт/год. Такий-же обсяг електроенергії зазначено і у підписаному обома сторонами та скріпленому печаткою позивача рахунку-фактура від 29.10.18 № 21901846, де вказано, що постачальник (позивач) поставив, а платник (відповідач) спожив в жовтні 2018 року електроенергії в обсязі 1050 кВт/год на суму 2 960, 95 грн.

Відповідно до акту про використану електроенергію ФОП ОСОБА_1 від 28.11.18, за листопад 2018 року відповідач використав електроенергії в обсязі 0 кВт/год. (не використовував електроенергію).

Згідно акту про використану електроенергію ФОП ОСОБА_1 від 27.12.18 (підписаний та скріплений печаткою відповідача) відповідачу в грудні 2018 року відпущено 2481 кВт/год. електроенергії. Такий-же обсяг вказано і у рахунку-фактура № 21901846 від 27.12.18, де зокрема зазначено, що постачальник (позивач) поставив, а платник (відповідач) спожив електричної енергії за грудень 2018 року в обсязі 2481 кВт/год на суму 6 996, 30 грн. Рахунок-фактура підписаний обома сторонами та скріплений печаткою позивача.

Крім того, в справі наявні: рахунок-фактура № 21901846 від 12.11.18 (постачальник позивач, платник відповідач), де вказано, що перевищення договірних величин споживання електроенергії за жовтень 2018 року складає 50 кВт/год. на суму 141 грн. Даний рахунок підписаний позивачем і містить його печатку. Проте, зі сторони відповідача не засвідчений; претензія позивача, адресована відповідачу від 14.01.19 № 33, де позивач просить сплатити борг за електроенергію в сумі 2 907, 37 грн.

Дослідивши наявні в справі матеріали справи та давши їм оцінку в сукупності, судом враховується таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір на постачання електроенергії, визначивши умови, права та обов'язки сторін, які є обов'язковими для них.

Згідно ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив, а відповідач спожив електроенергію в обсязі: за жовтень 2018 року 1050 кВт/год. на суму 2 960, 95 грн.; за листопад 2018 року „0 кВт/год. на суму 0, 00 грн.; за грудень 2018 року 2481 кВт/год. на суму 6996, 30 грн., що підтверджується актами про використану електроенергію: від 27.12.18 (грудень 2018), від 28.11.18 (листопад 2018), від 29.10.18 (жовтень 2018) та рахунками-фактура за цей же період. Факт споживання відповідачем вищевказаного обсягу електроенергії за названий період підтверджується підписом останнього на рахунках-фактура та підписом з печаткою на актах. При цьому, в рахунках вказано, що вони є документальним актом передачі постачальником та використання споживачем електроенергії, в зазначених в рахунках обсягах.

Також потрібно вказати, що акти та рахунки за вересень 2018 року судом не розглядаються, оскільки вони не входять у заявлений до стягнення період (жовтень-грудень 2018 року). Не враховується і рахунок-фактура від 12.11.18, оскільки він не підписаний відповідачем, а також тому, що вона не впливає на документальне засвідчення спожитого відповідачем обсягу електроенергії, який зазначено в позові. Такий обсяг підтверджується вищевказаними актами та рахунками-фактура (від 27.12.18, від 28.11.18, від 29.10.18 та рахунками-фактура за цей же період).

Обовязок оплати використаної електроенергії, відповідно до додатку № 10 (порядок розрахунків), виникає у відповідача щомісяця (згідно п. 1 додатку розрахунковим періодом є календарний місяць) з урахуванням очікуваного споживання електроенергії за розрахунковий період до 15 числа розрахункового періоду 100% від договірної величини споживання електроенергії розрахункового періоду. Таким чином, станом на 15 грудня 2018 року весь обсяг спожитої відповідачем електроенергії за жовтень-грудень 2018 року мав бути оплачений. При цьому, оплата має відбуватися з урахуванням п. 4.2.2. договору, тобто включати також перевищення договірних величин споживання енергії.

Як видно з додатку 1 до договору (обсяги постачання електричної енергії споживачу на 2018 рік) у жовтні 2018 року ліміт споживання становить 1 кВт/год., (1 000 Вт.) а в грудні 1, 5 кВт/год. (1 500 Вт.). Однак, як убачається з вищевказаних актів про використану електроенергію (від 27.12.18 та від 29.10.18) відповідач спожив: у жовтні 2018 року 1050 кВт/год. а у грудні 2481 кВт/год.

Таким чином, документально підтвердженим є факт перевищення договірної величини споживання електроенергії, зокрема:

- за жовтень 2018 - фактично спожитий обсяг електроенергії 1050 Вт. (1, 05 кВт/год.) мінус встановлений додатком ліміт 1000 Вт/год. (1 кВт/год.) = 50 Вт/год.;

- за листопад немає споживання (0 Вт/год.);

- за грудень 2018 фактично спожитий обсяг газу 2481 Вт/год. (2, 48 кВт/год.) мінус ліміт споживання по додатку 1, 5 кВт/год.) = 981 Вт/год.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів оплати вказаної величини електроенергії, а строк оплати пропущено, у відповідача виник борг, який становить:

- за жовтень 2018 року (50 Вт/год. - перевищений обсяг споживання помножений на тариф згідно рахунку - 2, 35 та + 20% ПДВ) = 141 грн.;

- за грудень 2018 року (981 Вт/год. перевищений обсяг споживання помножений на тариф згідно рахунку 2, 34996 + 20% ПДВ) = 2 766, 37 грн. Разом 2 907, 37 грн.

За таких обставин, позов, в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги в частині стягнення річних та інфляційних відповідають чинному законодавству, та підлягають задоволенню. Проте, слід зазначити, що здійснивши перерахунок вищевказаних нарахувань, суд встановив:

- що дійсною сумою інфляційних є 57, 04 грн., виходячи з розрахунку (сума боргу за жовтень 2018 року - 141 грн. помножена на індекс інфляції за жовтень 2018 року по січень 2019 року по місяць подання позову) = 7, 03 грн. плюс (сума боргу за грудень 2018 року 2766, 37 грн. помножену на індекс інфляції за грудень 2018 року по січень 2019 року) = 50, 01 грн., що разом становить 57, 04 грн. При цьому, слід вказати, що позивач у розрахунку вказав незрозумілу суму основного боргу 2 960, 32 грн., в той час як дійсною сумою є 2 907, 37 грн.;

- дійсною сумою річних є 11, 93 грн., виходячи з розрахунку - за жовтень 2018 року (період нарахування з 16.10.18 виникнення прострочення виходячи з дати оплати, зазначеної в договорі по 31.01.19 переддень подання позову, на суму боргу 141 грн.) що дорівнює 1, 25 грн. та за грудень 2018 року (період нарахування із 16.12.18 з моменту прострочення по 31.01.19 напередодні подання позову, на суму боргу 2 766, 37 грн.) що дорівнює 10, 68 грн. Разом 11, 93 грн. При цьому, необхідно наголосити, що період нарахування річних, який вказано у розрахунку, включає вересень 2018 року, який не входить в предмет дослідження по справі.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи вказані законодавчі положення, пеня є договірними способом забезпечення зобовязання, а тому наявність у договорі п. 4.2.1., що передбачає застосування пені та встановлений судом факт прострочення оплати є підставою для задоволення позову, в частині стягнення останньої.

При цьому, суд враховує, що розрахунок пені, поданий позивачем, також включає у період нарахування вересень 2018 року, який не був предметом дослідження у даній справі. Тому, провівши розрахунок пені, з моменту виникнення прострочення за досліджуваний період ( з жовтня 2018 року) суд встановив, що правильною сумою пені є 143, 24 грн., виходячи з розрахунку за жовтень 2018 року (період нарахування з 16.10.18 виникнення прострочення виходячи з дати оплати, зазначеної в договорі по 31.01.19 переддень подання позову, на суму боргу 141 грн.) що дорівнює 15, 01 грн. та за грудень 2018 року (період нарахування із 16.12.18 з моменту прострочення по 31.01.19 напередодні подання позову, на суму боргу 2 766, 37 грн.,) що дорівнює 128, 23 грн. Разом 143, 24 грн.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково, з покладенням судових витрат на відповідача. При цьому, суд врахував ч. 9 ст. 129 ГПК згідно якої у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти та таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (32302, м. Камянець-Подільський, вул. Суворова, 4/2, код НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" (29000, м. Хмельницький, вул. Храновського, 11А) за дорученням якого діє Кам'янець - Подільський район електромереж (32300, м. Кам'янець Подільський, пров. Будівельників, 3, р/р 92, МФО 315784 в філії Хм ОУ АТ „Ощадбанк, код 22764666) 2 907, 37 грн. (дві тисячі девятсот сім грн. 37 коп.) основного боргу, 143, 24 грн. (сто сорок три грн. 24 коп.) пені, 57, 04 грн. (пятдесят сім грн. 04 коп.) інфляційних, 11, 93 грн. (одинадцять грн. 93 коп.) річних та 1921 грн. (одна тисяча девятсот двадцять одна грн. 00 коп.) судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 3 прим.:

1- до справи

2 - позивачу (32300, м. Кам'янець-Подільський, Голосіївське шосе, 8)

3 - відповідачу (32302 м. Кам'янець - Подільський, вул. Суворова, 4/2)

Всім рекомендованим з повідомленням