РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2019Справа № 910/1674/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" (72454 Запорізька область, Приазовський район, с. Степанівка перша, вул. Мартинова, буд. 1-А)

до Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр-т Соборний, буд 164)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приазовська районна державна адміністрація (72401 Запорізька область, Приазовський район, смт Приазовське, вул. Покровська, буд. 31)

про визнання незаконним та скасування розпорядження

Представники сторін:

від позивача: Яценко Д.В.,

від відповідача: Міняйло О.С.,

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" до Запорізької обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 23.11.2018 № 617 в частині скасування розпоряджень голови Приазовської районної державної адміністрації від 02.09.2008 № 566 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс"; від 23.02.2009 № 90 "Про надання в оренду не витребуваних часток (паїв) ТОВ "Агротіс"; від 11.08.2008 № 524 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс"; від 18.02.2009 № 85 "Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ "Агротіс".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване розпорядження було прийнято безпідставно та незаконно, а також порушує права позивача на користування землею.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1674/19, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приазовську районну державну адміністрацію, призначено підготовче засідання у справі на 25.03.2019.

25.02.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 відмовлено Запорізькій обласній державній адміністрації у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

11.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі та відзив на позовну заяву.

15.03.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення проти клопотання про закриття провадження у справі та відповідь на відзив на позовну заяву.

15.03.2019 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи без участі її представника.

21.03.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи.

21.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло додаткове обґрунтування до клопотання про закриття провадження.

В підготовче засідання 25.03.2019 з'явилися представники сторін. Представник третьої особи в засідання суду не з'явився.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, Суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. ст. 231 ГПК України, позивач зазначає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки оскаржуване розпорядження Запорізької обласної державної адміністрації від 23.11.2018 № 617 не містить жодних приписів для будь-яких суб'єктів господарювання, в тому числі і позивача, тобто не встановлює, не змінює і не припиняє майнових прав, тобто у даному випадку відсутній спір про право цивільне. Відповідач вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спіру якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (стаття 4 КАС України).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних/господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Натомість відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права.

Статтею 2 Господарського кодексу України визначено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Суд зазначає, що переданий позивачем на вирішення господарського суду спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване розпорядження, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване розпорядження стосувалось розпоряджень голови Приазовської районної державної адміністрації.

Вимога позивача про визнання незаконним і скасування оспорюваного розпорядження спрямована на захист його права користування земельними ділянками, які були надані йому в оренду за договорами оренди саме на підставі скасованих розпоряджень.

Отже, з огляду на суб'єктний склад учасників спірних правовідносин, суть права, за захистом якого звернувся позивач, та характер спірних правовідносин, які є приватноправовими, Суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відтак, правові підстави для закриття провадження у справі в порядку наведеної норми закону відсутні.

Ухвалою суду від 25.03.2019, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні відповідача про закриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні Судом вчинено всі дії, визначені частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.04.2019.

28.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 відмовлено Запорізькій обласній державній адміністрації у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

09.04.2019 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляду справи у судовому засіданні без представника Приазовської районної державної адміністрації.

10.04.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В судове засідання 10.04.2019 з'явилися представники сторін. Третя особа уповноваженого представника в судове засідання не направила, про час та місце була повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що третю особу було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а також подане нею клопотання про розгляд справи без її участі, враховуючи, що її неявка не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, Суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні.

Представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 10.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

Розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації «Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ «Агротіс» від 11.08.2008 № 524 визнано земельні частки (паї) загальною площею 218,51 га, у т.ч. 81, 87 га, які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, в контурі № 94 (багаторічні); 136,64 га, які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, в контурах №№ 291, 297, 314, 321 (пасовища) згідно Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) колишнього КСП «Більшовик» Приазовського району Запорізької області, як не витребувані, з можливістю надання їх в оренду до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку; надано в оренду ТОВ «Агротіс»: 2.1. земельну ділянку площею 81,87 га (багаторічні), в контурі № 94 (не витребувані земельні частки (паї)), розташовану на території Степанівської Першої сільської ради, згідно додатку 1, для товарного сільськогосподарського виробництва; 2.2. земельну ділянку площею 136,64 та (пасовища), в контурах №№ 291; 297; 314; 321 (не витребувані земельні частки (паї)), розташовану на території Степанівської Першої сільської ради, згідно додатку 2, для товарного сільськогосподарського виробництва; встановлено оренду плату на земельні ділянки; затверджено умови договору оренди; зобов'язано ТОВ «Агротіс» вчинити дії, зокрема, в місячний термін після прийняття даного розпорядження укласти договір оренди.

11.08.2008 між Приазовською районною державною адміністрацією (орендодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротіс» (орендар) було Договір оренди земельної частки (паю), згідно з п. 2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду не витребувані земельні частки паї розміром - 136,64 га (пасовища), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, в контурі № 291, 297, 314, 321 згідно Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) колишнього КСП «Більшовик» Приазовського району Запорізької області та планів - схем, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з абз. 1 п. 2.3 вказаного договору, договір оренди на не витребувані земельні частки (паї) укладено до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, але в будь-якому випадку не більш ніж на 49 років.

Зазначений договір зареєстрований 11.08.2008 у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Степанівської Першої сільської ради за № 1.

11.08.2008 між Приазовською районною державною адміністрацією (орендодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротіс» (орендар) було Договір оренди земельної частки (паю), згідно з п. 2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду не витребувані земельні частки паї розміром - 81,87 га (багаторічні), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, в контурі № 94 згідно Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) колишнього КСП «Більшовик» Приазовського району Запорізької області та планів - схем, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з абз. 1 п. 2.3 вказаного договору, договір оренди на не витребувані земельні частки (паї) укладено до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, але в будь-якому випадку не більш ніж на 49 років.

Зазначений договір зареєстрований 11.08.2008 у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Степанівської Першої сільської ради за № 2.

Розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації «Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ «Агротіс» від 02.09.2008 № 566 визнано земельні частки (паї) загальною площею 188,40 га, у т.ч. 28,00 га (багаторічні), 160,40 га (пасовища) згідно планів-схем, які є невід'ємною частиною цього розпорядження, як не витребувані, з можливістю надання їх в оренду до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку; надано в оренду ТОВ «Агротіс»: 2.1. земельну ділянку площею 28,00 га (багаторічні), не витребувані земельні частки (паї), розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради, згідно додатку 1, для товарного сільськогосподарського виробництва; 2.2. земельну ділянку площею 160,40 га (пасовища), не витребувані земельні частки (паї), розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради, згідно додатку 2, для товарного сільськогосподарського виробництва; встановлено оренду плату на земельні ділянки; затверджено умови договору оренди; зобов'язано ТОВ «Агротіс» вчинити дії, зокрема, в місячний термін після прийняття даного розпорядження укласти договір оренди.

24.09.2008 між Приазовською районною державною адміністрацією (орендодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротіс» (орендар) було Договір оренди земельної частки (паю), згідно з п. 2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду не витребувані земельні частки паї розміром - 28,00 га (багаторічні), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, згідно плану-схеми, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з абз. 1 п. 2.3 вказаного договору, договір оренди на не витребувані земельні частки (паї) укладено до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, але в будь-якому випадку не більш ніж на 49 років.

Зазначений договір зареєстрований 24.09.2008 у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Новокостянтинівської сільської ради за № 1.

Також, між Приазовською районною державною адміністрацією (орендодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротіс» (орендар) було Договір оренди земельної частки (паю), згідно з п. 2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду не витребувані земельні частки паї розміром - 160,4 га (пасовища), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, згідно планів-схем, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з абз. 1 п. 2.3 вказаного договору, договір оренди на не витребувані земельні частки (паї) укладено до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, але в будь-якому випадку не більш ніж на 49 років.

Зазначений договір зареєстрований 18.12.2008 у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Новокостянтинівської сільської ради за № 3.

Розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації «Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Агротіс» від 18.02.2009 № 85 визнано переможцем конкурсу з продажу права на оренду на земельну ділянку 78,7 га, розташованої на території Новокостянтинівської сільської ради ТОВ «Агротіс»; надано в оренду ТОВ «Агротіс» земельну ділянку площею 78,7 га (пасовища) (не витребувані земельні частки (паї)), розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради для товарного сільськогосподарського виробництва; встановлено оренду плату на земельну ділянку; затверджено умови договору оренди; зобов'язано ТОВ «Агротіс» вчинити дії, зокрема, в місячний термін після прийняття даного розпорядження укласти договір оренди.

Між Приазовською районною державною адміністрацією (орендодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротіс» (орендар) було Договір оренди земельної частки (паю), згідно з п. 2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду не витребувані земельні частки паї розміром - 78,7 га (пасовища), які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, згідно планів-схем, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з абз. 1 п. 2.3 вказаного договору, договір оренди на не витребувані земельні частки (паї) укладено до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, але в будь-якому випадку не більш ніж на 49 років.

Зазначений договір зареєстрований 27.02.2009 у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Новокостянтинівської сільської ради за № 4.

Розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації «Про надання в оренду не витребуваних часток (паїв) ТОВ «Агротіс» від 23.02.2009 № 90 визнано земельні частки (паї) загальною площею 59,8900 га, у т.ч. 59,8900 га - рілля, виділені в натурі в контурі № 3, № 4, згідно Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Дума Леніна» як не витребувані, з можливістю надання їх в оренду до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку; надано в оренду ТОВ «Агротіс» земельну ділянку площею 59,8900 га, у т.ч. - 59,8900 га (рілля), в контурі № 3, № 4 не витребувані земельні частки (паї), розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради для товарного сільськогосподарського виробництва; встановлено оренду плату на земельну ділянку; затверджено умови договору оренди; зобов'язано ТОВ «Агротіс» вчинити дії, зокрема, в місячний термін після прийняття даного розпорядження укласти договір оренди.

Надалі Розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації від 10.07.2018 № 260 «Про усунення порушень вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» з метою усунення виявлених під час перевірки порушень щодо додержання (виконання) вимог земельного законодавства, вжити таких заходів, зокрема визнати нечинними договори оренди земельної частки (паю), укладені між Приазовською районною державною адміністрацією (орендодавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротіс» від 11.08.2008, від 10.03.2009, від 18.12.2008, від 27.02.2009, від 27.09.2008, а також визнати такими, що втратили чинність, розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації «Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ «Агротіс» від 11.08.2008 № 524; «Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ «Агротіс» від 02.09.2008 № 566; «Про надання в оренду не витребуваних часток (паїв) ТОВ «Агротіс» від 23.02.2009 № 90; «Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Агротіс» від 18.02.2009 № 85.

Листом від 06.11.2018 № 01-20-914 Приазовська обласна державна адміністрація звернулася до Запорізької обласної державної адміністрації з проханням скасувати розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації: від 10.07.2018 № 260 «Про усунення порушень вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі»; «Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ «Агротіс» від 11.08.2008 № 524; «Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ «Агротіс» від 02.09.2008 № 566; «Про надання в оренду не витребуваних часток (паїв) ТОВ «Агротіс» від 23.02.2009 № 90; «Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Агротіс» від 18.02.2009 № 85.

Розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації від 23.11.2018 № 617, керуючись ч. 8 ст. 118 Конституції України, ч. 3 ст. 33, ч. 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», враховуючи листи Приазовської райдержадміністрації та з метою приведення у відповідність з вимогами чинного законодавства, зобов'язано скасувати розпорядження голови Приазовської обласної державної адміністрації, зокрема, від 02.09.2008 № 566 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс"; від 23.02.2009 № 90 "Про надання в оренду не витребуваних часток (паїв) ТОВ "Агротіс"; від 11.08.2008 № 524 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс"; від 18.02.2009 № 85 "Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ "Агротіс".

Предметом даного спору є законність ухвалення Запорізькою обласною державною адміністрацією наведеного вище розпорядження.

При цьому, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування вказаного розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 23.11.2018 № 617 в частині скасування зазначених розпоряджень голови Приазовської обласної державної адміністрації позивач обґрунтовує тим, що це розпорядження було прийнято безпідставно і незаконно, оскільки на момент прийняття скасованих розпоряджень голови Приазовської обласної державної адміністрації від 02.09.2008 № 566, від 23.02.2009 № 90, від 11.08.2008 № 524, від 18.02.2009 № 85, було дотримано вимог законодавства, зокрема, приписи ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного кодексу України щодо реєстрації договорів.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що приписом № 31/0/92-18-ДК/0052Пр/03/01/-18 від 03.01.2018 та актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки № 392/0/92-18-ДК/613/АП/09/01/-18 від 07.08.2018 Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області встановлено факти прийняття розпоряджень голови Приазовської обласної державної адміністрації від 02.09.2008 № 566, від 23.02.2009 № 90, від 11.08.2008 № 524, від 18.02.2009 № 85, та передачі земельних ділянок в оренду з порушенням земельного законодавства. Ці акт та припис ніким не оскаржені та не скасовані. Саме на виконання вказаного припису Приазовська районна обласна державна адміністрація звернулася до відповідача, яким законодавством і надано право на скасування згаданих розпоряджень.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд зазначає таке.

Як встановлено Судом, розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації «Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ «Агротіс» від 11.08.2008 № 524 визнано земельні частки (паї) загальною площею 218,51 га, у т.ч. 81, 87 га, які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, в контурі № 94 (багаторічні); 136,64 га, які розміщені в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, в контурах №№ 291, 297, 314, 321 (пасовища) згідно Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) колишнього КСП «Більшовик» Приазовського району Запорізької області, як не витребувані, з можливістю надання їх в оренду до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку; надано в оренду ТОВ «Агротіс»: 2.1. земельну ділянку площею 81,87 га (багаторічні), в контурі № 94 (не витребувані земельні частки (паї)), розташовану на території Степанівської Першої сільської ради, згідно додатку 1, для товарного сільськогосподарського виробництва; 2.2. земельну ділянку площею 136,64 та (пасовища), в контурах №№ 291; 297; 314; 321 (не витребувані земельні частки (паї)), розташовану на території Степанівської Першої сільської ради, згідно додатку 2, для товарного сільськогосподарського виробництва; встановлено оренду плату на земельні ділянки; затверджено умови договору оренди; зобов'язано ТОВ «Агротіс» вчинити дії, зокрема, в місячний термін після прийняття даного розпорядження укласти договір оренди.

Розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації «Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ «Агротіс» від 02.09.2008 № 566 визнано земельні частки (паї) загальною площею 188,40 га, у т.ч. 28,00 га (багаторічні), 160,40 га (пасовища) згідно планів-схем, які є невід'ємною частиною цього розпорядження, як не витребувані, з можливістю надання їх в оренду до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку; надано в оренду ТОВ «Агротіс»: 2.1. земельну ділянку площею 28,00 га (багаторічні), не витребувані земельні частки (паї), розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради, згідно додатку 1, для товарного сільськогосподарського виробництва; 2.2. земельну ділянку площею 160,40 га (пасовища), не витребувані земельні частки (паї), розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради, згідно додатку 2, для товарного сільськогосподарського виробництва; встановлено оренду плату на земельні ділянки; затверджено умови договору оренди; зобов'язано ТОВ «Агротіс» вчинити дії, зокрема, в місячний термін після прийняття даного розпорядження укласти договір оренди.

Розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації «Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Агротіс» від 18.02.2009 № 85 визнано переможцем конкурсу з продажу права на оренду на земельну ділянку 78,7 га, розташованої на території Новокостянтинівської сільської ради ТОВ «Агротіс»; надано в оренду ТОВ «Агротіс» земельну ділянку площею 78,7 га (пасовища) (не витребувані земельні частки (паї)), розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради для товарного сільськогосподарського виробництва; встановлено оренду плату на земельну ділянку; затверджено умови договору оренди; зобов'язано ТОВ «Агротіс» вчинити дії, зокрема, в місячний термін після прийняття даного розпорядження укласти договір оренди.

Розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації «Про надання в оренду не витребуваних часток (паїв) ТОВ «Агротіс» від 23.02.2009 № 90 визнано земельні частки (паї) загальною площею 59,8900 га, у т.ч. 59,8900 га - рілля, виділені в натурі в контурі № 3, № 4, згідно Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Дума Леніна» як не витребувані, з можливістю надання їх в оренду до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку; надано в оренду ТОВ «Агротіс» земельну ділянку площею 59,8900 га, у т.ч. - 59,8900 га (рілля), в контурі № 3, № 4 не витребувані земельні частки (паї), розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради для товарного сільськогосподарського виробництва; встановлено оренду плату на земельну ділянку; затверджено умови договору оренди; зобов'язано ТОВ «Агротіс» вчинити дії, зокрема, в місячний термін після прийняття даного розпорядження укласти договір оренди.

Відповідно до статті 118 Конституції України, виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Як унормовано статтею 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю.

Голови районних державних адміністрацій регулярно інформують про свою діяльність голів обласних державних адміністрацій, щорічно та на вимогу звітують перед ними.

Голови обласних державних адміністрацій мають право скасовувати розпорядження голів районних державних адміністрацій, що суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади.

Частиною 3 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечить Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня, в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації від 23.11.2018 № 617, керуючись ч. 8 ст. 118 Конституції України, ч. 3 ст. 33, ч. 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», враховуючи листи Приазовської райдержадміністрації та з метою приведення у відповідність з вимогами чинного законодавства, зобов'язано скасувати розпорядження голови Приазовської обласної державної адміністрації, зокрема, від 02.09.2008 № 566 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс"; від 23.02.2009 № 90 "Про надання в оренду не витребуваних часток (паїв) ТОВ "Агротіс"; від 11.08.2008 № 524 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс"; від 18.02.2009 № 85 "Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ "Агротіс".

Однак, Суд зазначає, що а ні з указаного розпорядження, а ні з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено, що скасовані ним розпорядження Приазовської обласної державної адміністрації суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, або ж є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами.

При цьому, як вбачається зі змісту оспрюваного розпорядження, останнє прийнято з урахуванням листів Приазовської обласної державної адміністрації.

В матеріали справи подано лист Приазовської обласної державної адміністрації від 06.11.2018 № 01-20-914, адресований відповідачу, у якому третя особа просить скасувати розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації: від 10.07.2018 № 260 «Про усунення порушень вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі»; «Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ «Агротіс» від 11.08.2008 № 524; «Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ «Агротіс» від 02.09.2008 № 566; «Про надання в оренду не витребуваних часток (паїв) ТОВ «Агротіс» від 23.02.2009 № 90; «Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Агротіс» від 18.02.2009 № 85. При цьому, мотиви такого скасування Приазовська районна державна адміністрація обґрунтовує таким: «При перевірці додержання вимог земельного законодавства Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області управлінням з контролю за використанням та охороною земель щодо земельних ділянок наданих у користування (оренду) ТОВ «Агротіс», які розташовані на території Новокостянтинівської та Степанівської Першої сільських рад Приазовського району Запорізької області, були виявлені порушення та складено припис. Приписом встановлено, що розпорядження Приазовської районної державної адміністрації прийняті з порушенням статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та порядку реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 (у редакції, що діяла на час виникнення відповідних правовідносин). Статтею 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Кадастровий номер земельній ділянці присвоюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). З огляду на викладене, передача в оренду нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок власників земельних часток (паїв), які не виділені в натурі (на місцевості) цим власникам (пасовища, сіножаті, багаторічні насадження), у порядку встановленому ст. 13 Закону, можлива тільки після розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставі і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладання договору оренди земельної ділянки. Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації (у відповідній редакції).»

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Земельного кодексу України, об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до змісту статті 3 Закону України "Про оренду землі", об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Частиною 1 статті 2 вказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до пункту 17 розділу Х Перехідних положень Земельного Кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю (пункт 16 Перехідних положень земельного кодексу України).

Статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)

Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): - розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; - приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); - уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); - уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); - укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; - сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; - надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); - розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); - організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; - оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; - приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів.

Згідно з пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) від 04.02.2004 р. № 122 нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Отже, за змістом положень Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", а також Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок.

У зв'язку з викладеним Суд доходить висновку, що проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) є необхідним лише в разі виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) за заявами останніх.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 18.07.2017 у справі № 922/3311/16.

Відтак, безпідставними є посилання Приазовської обласної державної адміністрації у листі від 06.11.2018 № 01-20-914 на те, що передача в оренду нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок власників земельних часток (паїв), які не виділені в натурі (на місцевості) цим власникам (пасовища, сіножаті, багаторічні насадження), у порядку встановленому ст. 13 Закону, можлива тільки після розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

При цьому Суд зазначає, що у приписі № 31/0/92-18-ДК/0052Пр/03/01/-18 від 03.01.2018 Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про описані порушення щодо розроблення технічної документації із землеустрою не йдеться.

Натомість, у вказаному приписі визначено, що Розпорядження Приазовської РДА прийняті з порушенням ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості), оскільки в оренду можуть передаватися вже саме земельні ділянки, а не земельні частки (паї). Інших підстав незаконності розпоряджень не наведено.

З приводу наведеного Суд зазначає, що зі змісту розпоряджень голови Приазовської обласної державної адміністрації від 02.09.2008 № 566, від 23.02.2009 № 90, від 11.08.2008 № 524, від 18.02.2009 № 85, вбачається що в оренду Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротіс" було надано саме земельні ділянки.

Разом з тим, Суд також звертає увагу, що законодавство не містить заборони щодо надання в оренду земельної частки (паю).

Поряд з викладеним, Суд також зазначає, що на вказані обставини у листі від 06.11.2018 № 01-20-914 посилання відсутні, а в додатках до листа припис не значиться.

Разом з тим, інші обставини порушення закону стосуються договорів оренди, а не розпоряджень, оскільки у згаданому приписі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області вказано про відсутність запису про здійснення державної реєстрації договору оренди у відповідному управлінні (відділі) земельних ресурсів, у зв'язку з чим договір є нечинним.

Однак, з приводу описаного Суд також вважає необхідним зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

За приписами п.п. 2, 3, 12 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 № 2073 (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи.

Матеріалами справи підтверджується, що договори оренди, укладені з позивачем, на підставі вказаних розпоряджень Приазовської обласної державної адміністрації, були зареєстровані Новокостянтинівською сільською радою та Степанівською Першою сільською радою, що свідчить про їх державну реєстрацію у встановленому порядку.

Відтак, підсумовуючи вищенаведене, Суд доходить висновку про відсутність описаних у приписі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та листі Приазовської обласної державної адміністрації порушень законодавства при прийнятті розпоряджень голови Приазовської обласної державної адміністрації від 02.09.2008 № 566, від 23.02.2009 № 90, від 11.08.2008 № 524, від 18.02.2009 № 85.

Згідно з ч. 8 ст. 118 Конституції України, рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голови обласних державних адміністрацій мають право скасовувати розпорядження голів районних державних адміністрацій, що суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади.

Частиною 3 статті 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Однак, в даному випадку, скасовуючи на підставі вказаних норм закону та листа Приазовської обласної державної адміністрації від 06.11.2018 № 01-20-914 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації від 02.09.2008 № 566 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс"; від 23.02.2009 № 90 "Про надання в оренду не витребуваних часток (паїв) ТОВ "Агротіс"; від 11.08.2008 № 524 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс"; від 18.02.2009 № 85 "Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ "Агротіс", відповідач самостійно не перевірив відповідність цих розпоряджень актам законодавства та неправомірно їх скасував.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.1). Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч.2).

Відповідно до статті 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною 3 статті 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Отже, враховуючи встановлені обставини, а також те, що спірне розпорядження порушує права та охоронювані законом інтереси позивача щодо користування переданими йому в користування землями, Суд доходить висновку про його незаконність та необхідність скасування в частині скасування розпоряджень голови Приазовської районної державної адміністрації від 02.09.2008 № 566 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс"; від 23.02.2009 № 90 "Про надання в оренду не витребуваних часток (паїв) ТОВ "Агротіс"; від 11.08.2008 № 524 "Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ "Агротіс"; від 18.02.2009 № 85 "Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ "Агротіс".

При цьому Суд зазначає, що відповідач не спростував належними та достатніми доказами підстав позовних вимог, а його посилання на чинність припису Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області № 31/0/92-18-ДК/0052Пр/03/01/-18 від 03.01.2018 Суд відхиляє, оскільки, по-перше, на припис у оспорюваному розпорядженні не міститься посилань; по-друге, як встановлено вище, вказаний припис не було долучено Приазовською районною державною адміністрацією до листа 06.11.2018 № 01-20-914, а зазначені у листі обставини порушення закону при прийнятті розпоряджень голови Приазовської обласної державної адміністрації від 02.09.2008 № 566, від 23.02.2009 № 90, від 11.08.2008 № 524, від 18.02.2009 № 85, відрізняються від наведених у приписі.

Також, Суд вказує, що Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки № 392/0/92-18-ДК/613/АП/09/01/-18 від 07.08.2018 Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, на який посилається відповідач, не стосується позивача.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, Суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Як вбачається з поданих доказів,14.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротіс" (клієнт) та Адвокатським об'єднанням «Гладкий, Яценко та Партнери» укладено Договір про надання правової (професійної правничої) допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а Адвокатське об'єднання приймає на себе зобов'язання надати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем було подано до суду акт здачі-прийняття наданих послуг № 87 від 02.04.2019, рахунок № 187 від 02.04.2019, платіжне доручення № 1043 від 04.04.2019 на суму 44 215,00 грн.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, Суд дійшов висновку про те, що подані документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному позивачем розмірі відповідачем, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Детально розглянувши акт здачі-прийняття наданих послуг № 87 від 02.04.2019, а також беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, Суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 23.11.2018 № 617 в частині скасування розпоряджень голови Приазовської районної державної адміністрації від 02.09.2008 № 566 «Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ «Агротіс»; від 23.02.2009 № 90 «Про надання в оренду не витребуваних земельних часток (паїв) ТОВ «Агротіс»; від 11.08.2008 № 524 «Про надання в оренду земельних ділянок ТОВ «Агротіс»; від 18.02.2009 № 85 «Про визнання переможця конкурсу з питань продажу права на оренду та надання в оренду земельної ділянки ТОВ «Агротіс».

3. Стягнути з Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр-т Соборний, буд 164, ідентифікаційний код 00022504) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротіс» (72454 Запорізька область, Приазовський район, с. Степанівка перша, вул. Мартинова, буд. 1-А, ідентифікаційний код 31692092) судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 22.04.2019

Суддя Т.Ю. Трофименко