УХВАЛА

м. Київ

18.04.2019Справа № 914/1207/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінеф";

до Міністерства юстиції України;

про зобов'язання здійснити необхідні виконавчі дії щодо зняття з нерухомого майна арешту, накладеного у межах виконавчого провадження.

Суддя Мандриченко О. В.

Представники:

Від позивача: Резніченко Д. Г., довіреність № керівник;

Від відповідача: Медведєв О. В., довіреність № 13548/20.3/22-18 від 20.12.18 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінеф" подано позовну заяву з вимогою: "зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (Відповідач) здійснити необхідні виконавчі дії щодо зняття арешту, який накладено в межах виконавчого провадження №53935150, номер запису про обтяження 225244163, з нерухомого майна, що належить ТОВ "Сінеф", а саме: нежитлового приміщення матеріального складу №1, літера К-2, загальною площею 322,6кв.метрів, яке розташоване за адресою м. Львів, вул. Зелена, буд.238, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №1".

Ухвалою Господарського судом Львівської області від 17.10.2018, здійснено заміну неналежного відповідача належним, яким є Міністерство юстиції України.

Ухвалою Господарського судом Львівської області від 14.11.2018, розпочато розгляд справи спочатку.

Ухвалою Господарського судом Львівської області від 17.12.2018 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського судом Львівської області від 29.01.2019 справу №914/1207/18 передано на розгляд Господарському суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2019 року, справа № 914/1207/18 передана для розгляду судді Мандриченку О.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.03.2019 прийнято справу № 914/1207/18 до свого провадження, призначено підготовче засідання на 09.04.2019 р.

У підготовчому засіданні 09.04.2019 було оголошено перерву до 18.04.2019 р.

Через відділ діловодства суду 09.04.2019 р. представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас, частина 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, положення частини 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" стосуються виконання рішень інших органів, в той час, як частина 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" визначає порядок оскарження рішень дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

За змістом пункту 5 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є виконавчими документами.

З наведеного вбачається, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору є самостійними виконавчими документами.

Отже, визначаючи поширення юрисдикції адміністративного суду на правовідносини щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), законодавець визначив та включив до таких рішень, зокрема, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

При цьому, визначивши юрисдикцію суду, який уповноважений розглядати відповідні спори, законодавець зазначив, що адміністративний суд визначається у порядку, передбаченому законом.

У рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Таким чином, дії державного виконавця щодо арешту майна боржника № 53935150; і як наслідок запис у Державному реєстрі прав на нерухоме майно записи про обтяження № 22524416 (відкритий розділ) були вчинені в рамках виконавчого провадження № 53935150 під час примусового виконання окремого виконавчого документу, а саме постанови про стягнення виконавчого збору від 12.05.2014 № 43070013.

Тобто, в даному випадку оскаржуються дії державної виконавчої служби вчинені не під час виконання рішення господарського суду, а під час виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У зв'язку з цим, враховуючи положення частини 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", вищевказані вимоги повинні бути передані на розгляд відповідного адміністративного суду.

Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального України господарський суд закриває провадження у справі якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Виходячи з вищевикладеного, господарський суд дійшов висновку, що cпір за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінеф" про зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити необхідні виконавчі дії щодо зняття арешту, який накладено в межах виконавчого провадження №53935150, номер запису про обтяження 225244163, з нерухомого майна, що належить ТОВ "Сінеф", а саме: нежитлового приміщення матеріального складу №1, літера К-2, загальною площею 322,6кв.метрів, яке розташоване за адресою м. Львів, вул. Зелена, буд.238, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №1"., не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 914/1207/18 закрити.

2. Згідно з вимогами частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України роз'яснити позивачу, що вимоги про зобов'язання Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити необхідні виконавчі дії щодо зняття арешту, який накладено в межах виконавчого провадження №53935150, номер запису про обтяження 225244163, з нерухомого майна, що належить ТОВ "Сінеф", а саме: нежитлового приміщення матеріального складу №1, літера К-2, загальною площею 322,6кв.метрів, яке розташоване за адресою м. Львів, вул. Зелена, буд.238, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №1", віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 23.04.2019.

Суддя О.В. Мандриченко