ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2968/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.

за участю:

від ФОП Бірюкова Д.В. - адвокат Щукін О.С., ордер серії ОД № 361370 від 27.03.2019;

Представник ТОВ «Гранд Отель» в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бірюкова Дениса Вікторовича

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2019 про відмову у задоволені заяви про забезпеченні позову

суддя - Волков Р.В.

у справі № 916/2968/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Бірюкова Дениса Вікторовича

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель»

про стягнення заборгованості та відшкодування збитків 702 670,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Бірюков Денис Вікторович звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель» про стягнення заборгованості та відшкодування збитків 702670,47 грн.

18.03.2019 від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову (вх.№2-1197/19). В обґрунтування заяви представник зазначає наступне.

26.02.2019 до суду надійшло клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, до якого 07.03.2019 подано доповнення. Представник позивача вказує, що на глибоке переконання позивача єдиною метою вищезазначеного клопотання є зупинення провадження у справі, затягування її розгляду та уникнення відповідальності за невиконання договірних зобов'язань. Крім того, у випадку призначення експертизи у відповідача з'явиться можливість для відчуження чи обтяження належного йому майна, що унеможливить виконання або створить значні перешкоди при виконанні рішення у справі у разі задоволення позову.

Вказує, що на даний час відповідач володіє нерухомим майном, вартість якого є достатньою для задоволення вимог позивача, на підтвердження цього надає інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16.03.2019.

Зазначає, що про реальну можливість відчуження (витрачання) майна свідчать наступні обставини:

- значний обсяг заявленої до стягнення суми. Так, з березня 2018 року грошові кошти не повернуто, а тому посадові особи відповідача можуть протиправно розпоряджатись ними на свій розсуд;

- ненадання приміщення в оренду, надання відповідачем хибних та надуманих тверджень про непідписання директором договору оренди, а також про неотримання коштів;

- тривала відсутність відповідача та його представників за місцезнаходженням, фактичне припинення використання належного відповідачеві нерухомого майна;

- наявність у штаті відповідача лише одного працівника, директора;

- наявність кримінальних проваджень, де відповідач проходить як юридична особа, яка використовувалась для використання коштів, отриманих злочинним шляхом, що, зокрема, свідчить про ймовірність припинення юридичної особи з метою уникнення покарання;

- накладення арешту на майно різними судами в різний у межах кримінальних справ, що свідчить про існування реальної небезпеки відчуження відповідачем такого майна;

- згідно інформації з кримінальних проваджень загальний розмір збитків, нанесений відповідачем та іншими особами, Державі Україна, становить більше 500 млн. грн.

Просить накласти арешт на нерухоме майно відповідача; грошові кошти, які наявні на банківському рахунку відповідача; заборонити відповідачу та будь-яким третім особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження або будь-якого обтяження нерухомого майна відповідача; заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна відповідача.

На підтвердження наявності кримінальних проваджень надає ухвали у цих кримінальних провадженнях.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.03.2019 у задоволенні заяви представника фізичної особи - підприємця Бірюкова Дениса Вікторовича про забезпечення позову (вх.№2-1197/19 від 18.03.2019) відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду про відмову у забезпечення позову, ФОП Бірюков Д.В. звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2019 у справі № 916/2968/18 про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову. Заяву подану адвокатом Щукіним О.С. від імені ФОП Бірюкова Д.В. 18.03.2019 до Господарського суду Одеської області про забезпечення позову у справі № 916/2968/18 задовольнити, а саме:

- Накласти арешт на наступне нерухоме майно приналежне на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель» (; місце знаходження: 65026, Одеська обл., місто Одеса, Приморський бульвар, будинок 7): домоволодіння - літ. А, загальною площею 1171,50 кв.м., розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, бульвар Приморський, будинок 7;

- Накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель» (; місце знаходження: 65026, Одеська обл., місто Одеса, Приморський бульвар, будинок 7) у розмірі ціни позову 702670,47грн. (сімсот дві тисячі шістсот сімдесят гривень 47 копійок), які наявні на банківському рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель» (; місце знаходження: 65026, Одеська обл., місто Одеса, Приморський бульвар, будинок 7) № НОМЕР_1 у Приватному акціонерному товаристві «МТБ БАНК», МФО 328168, а також інших рахунках в банківських та фінансових установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали Господарського суду Одеської області;

- Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель» (; місце знаходження: 65026, Одеська обл., місто Одеса, Приморський бульвар, будинок 7), посадовим особам Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель» (; місце знаходження: 65026, Одеська обл., місто Одеса, Приморський бульвар, будинок 7) та будь-яким третім особам здійснювати будь-які дії щодо відчуження або будь-якого обтяження наступного нерухомого майна приналежного на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель» (; місце знаходження: 65026, Одеська обл., місто Одеса, Приморський бульвар, будинок 7): домоволодіння - літ. А, загальною площею 1171,50 кв.м., розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, бульвар Приморський, будинок 7.

- Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно: скасування, реєстрації права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь- якого іншого обтяження стосовно наступного нерухомого майна приналежного на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель» (; місце знаходження: 65026, Одеська обл., місто Одеса, Приморський бульвар, будинок 7): домоволодіння - літ. А, загальною площею 1171,50 кв.м., розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, бульвар Приморський, будинок 7.

Судові витрати (судовий збір), понесені ФО-П Бірюковим Д.В. за подання заяви від 18 березня 2019 року та за подання даної апеляційної скарги покласти на ТОВ «Гранд Отель».

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Скаржник вважає, що ухвалу суду першої інстанції постановлена в порушення норм процесуального права, зокрема 236 ГПК України.

ФОП Бірюков Д.В. зазначає, що згідно з позицією Господарського суду Одеської області, зазначеної в оскаржуваної ухвалі у ТОВ «Гранд Отель» є відсутнім нерухоме майно на яке заявник просив накласти арешт.

Даний висновок Господарського суду Одеської області, зазначений в оскаржуваної ухвалі на думку скаржника не відповідає дійсності та повністю спростовується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 лютого 2019 року № 156502123 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 березня 2019 року № 159815755. Згідно вищезазначених Інформаційних довідок ТОВ «Гранд Отель» на праві приватної власності є приналежним наступне нерухоме майно - домоволодіння - літ. А, загальною площею 1171,50 кв.м., розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, бульвар Приморський, будинок 7.

ФОП Бірюков Д.В. зазначає, що ТОВ «Гранд Отель» проходить у діючих кримінальних провадженнях № №. 0000101, 0001152, як юридична особа, що використовувалась певною злочинною групою (власниками корпоративних прав ТОВ «Гранд Отель» та іншими особами) для використання грошових коштів, отриманих злочинних шляхом.

Також зазначаємо, що у межах декількох кримінальних справ різними судами у різний час на протязі 2018-2019 років накладалися арешти на майно ТОВ «Гранд Отель».

Скаржник вважає, що у справі № 916/2968/18 в наявності усі правові підставі, передбачені ч. 2 ст. 136 ГПК України задля прийняття Господарським судом Одеської області рішення про забезпечення позову.

ФОП Бірюков Д.В. зазначає, що на майно ТОВ «ГРАНД ОТЕЛЬ» вже накладені арешти у межах кримінальних проваджень. Таким чином накладення у межах розгляду справи № 916/2968/18 наступного обтяження майна та/або грошових коштів ТОВ «Гранд Отель» ніяким чином не призведе до надмірного втручанням у права ТОВ «Гранд Отель» та безпосередньо не стане чинником, що призведе до незворотних негативних наслідків для ТОВ «Гранд Отель».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Бірюкова Дениса Вікторовича на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2019 у справі № 916/2968/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2019 призначено справу № 916/2968/18 до розгляду на 23.04.2019 о 16:30 год.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі.

12.04.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «Гранд Отель» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого, товариство просить залишити ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2019 у справі №916/2968/18 без змін, а апеляційну скаргу ФОП Бірюкова Д.В. без задоволення.

ТОВ «Гранд Отель» зазначає, що апеляційна скарга ФОП Бірюкова Д.В., не підлягає задоволенню, оскільки апеляційну скаргу подано з грубим порушенням норм процесуального права та доводи скарги є безпідставними та не обґрунтованими, а рішення першої інстанції укладено відповідно до вимог чинного законодавства, виходячи з наступного.

ФОП Бірюков Д.В. зазначає, що ТОВ «Гранд Отель» є фігурантом кримінальних проваджень та допускає припущення, що ТОВ «Гранд Отель» може бути припинено, як юридичну особу за рішенням його власників із метою уникнення покарання. ФОП Бірюков стверджує, що існує фактичне припинення здійснення ТОВ «Гранд Отель» господарської та іншої діяльності.

Але, ФОП Бірюковим не надано жодних доказів на підтвердження даних припущень та припущення щодо можливості вчинення ТОВ «Гранд Отель» дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявленого позову.

ТОВ «Гранд Отель», звертає увагу суду, що саме лише посилання ФОП Бірюкова Д.В. на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання зобов'язання без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Більше того, ФОП Бірюковим при зверненні до суду, не було подано належних та допустимих в розумінні приписів ГПК України, доказів наявності підстав, що можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

ТОВ «Гранд Отель», стверджує, що наявність ухвал про арешт майна відповідача у кримінальному провадженні не доводить винуватість його (посадових осіб) у певних злочинах, більш того, не свідчить про можливість ускладнення рішення суду у разі задоволення позову. ФОП Бірюков не довів суду, що невжиття вказаних ним заходів зможе істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення його порушених чи оспорюваних прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

У судове засідання 23.04.2019 представник ФОП Бірюкова Д.В. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник ТОВ «Гранд Отель» в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов'язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статей 269 ГПК України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За приписами статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії (ст. 137 ГПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Колегія суддів зазначає, що сторона, яка звертається із заявою про вжиття заходів для забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника стосовно забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу для забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, із вартістю майна, на яке вимагається накласти арешт, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії або забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи для забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів для забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у Постановах від 23.05.2018 у справі №910/2341/17, від 15.08.2018 у справі №922/4587/13 та від 08.10.2018 у справі №925/402/18.

Зі змісту заяви вбачається, що позивач припускає можливість ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду з даного спору у разі задоволення позову з підстав невиконання відповідачем договору та ухилення від сплати грошових коштів.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу.

Предметом даного спору є вимога ФОП Бірюкова Д.В., яка заявлена до ТОВ «Гранд Отель» про стягнення заборгованості та відшкодування збитків 702670,47 грн, підставою позову є Договір №01/18 оренди нежитлового приміщення від 08.03.2018, укладений між позивачем та ТОВ «Гранд Отель».

У статті 6 Господарського кодексу України визначено принцип свободи підприємницької діяльності. Водночас принцип змагальності, закріплений у статті 13 ГПК України, встановлює право відповідача заперечити проти наявності боргу з широкого кола підстав. При цьому відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом безпідставного арешту грошових коштів у значному розмірі.

Колегія апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо наявність кримінальних проваджень відносно посадових осіб відповідача.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з ч.6 ст. 75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, наявність ухвал про арешт майна відповідача у кримінальному провадженні не доводить винуватість його (посадових осіб) у певних злочинах, більше того, не свідчить про можливість ускладнення рішення суду у разі задоволення позову.

Судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що існування, на думку ФОП Бірюкова Д.В., ймовірної вірогідності відповідача ухилитися від виконання рішення, не заслуговує на увагу, оскільки самі лише припущення заявника не можуть свідчити про неможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що посилання на подання відповідачем клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у даній справі, не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання, оскільки є припущенням, не підтвердженим доказами.

Сам по собі факт подання означеного клопотання, в якому відповідач заперечує проти позову, в жодній мірі не свідчить про те, що рішення суду, яким лише вірогідно може бути задоволений позов, буде ускладнене до виконання, подання клопотання про призначення судової експертизи зумовлено правом відповідача на висвітлення своїх обґрунтувань щодо підстав та предмету позову. Це здійснюється з огляду на необхідність забезпечення реалізації таких засад господарського судочинства як змагальність сторін, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Реалізація таких засад є необхідною передумовою для об'єктивного та всебічного розгляду справи, але аж ніяк не свідчить про те, що суб'єкт такого права, після прийняття рішення про задоволення позову, ухилитиметься від його виконання.

Крім того, Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого королівства») положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Отже, забезпечення позову в такий спосіб виходить за межі підстав забезпечення позову та часткового вирішення позовних вимог на період дії ухвали про забезпечення позову.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 39 справи «Устименко проти України» принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Саме до цього й може призвести задоволення заяви прокуратури про забезпечення позову без з'ясування обставин справи по суті спору та без дослідження і надання правової оцінки наданих учасниками спору доказів по справі.

Накладення арешту на грошові кошти відповідача ставить під загрозу здійснення ним господарської діяльності, внаслідок позбавлення можливості розпорядження обіговими коштами, і приведе до неможливості сплати податків до бюджетів всіх рівнів, виплати заробітної плати тощо.

Крім того, стверджуючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову, скаржником не було надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач вчиняє дії, які ускладнюють або призведуть до неможливості виконання судового рішення і порушення прав позивача.

За таких обставин, колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Одеської області, який відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни ухвали Господарського суду Одеської області від 21.03.2019 у справі № 916/2968/18 не вбачається.

Відповідно до п. «в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на Фізичну особу-підприємця Бірюкова Дениса Вікторовича, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284

ГПК України, колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2019 у справі № 916/2968/18 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бірюкова Дениса Вікторовича - без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Бірюкова Дениса Вікторовича.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку, передбаченому параграфом 1 глави 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.04.2019.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук