Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/239/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - ордер серія КС №524363;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт-Плюс"

до Публічного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль"

про стягнення 17045,77 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Крафт-Плюс" звернулося до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" 17045,77грн, з яких: 15622,60грн основного боргу, 360,83грн 3% річних та 1062,34грн інфляційних.

Ухвалою від 18.03.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив судове засідання для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

При опрацюванні позовних матеріалів судом також встановлено, що вірна назва відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль", що підтверджується витягом з ЄДРПОУ станом на 14.03.2019.

У судовому засіданні 16.04.2019 представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач не скористався правом надання письмового відзиву на позовну заяву, його представник у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся завчасно на належним чином (про що свідчать підпис представника останнього за довіреністю у повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 48).

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалася, а надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 42 ГПК України є правом відповідача а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву на позовну заяву, не перешкоджає розгляду справи. Розгляд справи здійснюється за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.03.2015 між Публічним акціонерним товариством "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (ОСОБА_2 акціонерним товариством "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (відповідач, покупець)) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крафт-Плюс" (позивач, продавець) було укладено договір поставки товару № 0310/16-01 (далі - Договір (а.с. 14-15)), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, поставляти, а покупець, у випадку відсутності зауважень до якості, приймати та оплачувати запасні частини до виробничого обладнання, надалі товар.

За умовами п. 1.2. Договору, товар має бути поставлений у кількості та асортименті згідно специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору. Товар має бути належної якості та відповідати стандартам, технічним умовам, іншій нормативно-технічній документації (сертифікату якості (безпеки), санітарно-гігієнічним вимогам), які встановлюють вимоги до якості для товару, надаються постачальником за вимогою покупця та входять до вартості товару.

У п.2.1 Договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється на умовах DDP, склад покупця (ІНКОТЕРМС 2010), за адресою: м. Радомишль, вул. Микгород №71, якщо інше не зазначено у Специфікації.

Згідно п.2.2 Договору, особливості виготовлення та/або поставки товару, у тому числі строки поставки окремих партій визначаються у Специфікації.

Відповідно до п.3.1, загальна сума Договору поставки визначається сукупністю погоджених та підписаних обома сторонами Специфікацій у грошовому виразі і не повинна перевищувати 300000 грн.

Згідно з п.3.2 покупець сплачує за товар, що поставляється за даним Договором, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника відповідно до банківських реквізитів останнього на умовах, передбачених Додатком до даного Договору (Специфікацією).

За умовами п.4.1. Договору, передача товару здійснюється відповідно до умов поставки, що підтверджується підписанням представниками сторін видаткових накладних. Моментом переходу ризиків пошкодження та втрати товару та права власності від постачальника до покупця є момент передачі товару від постачальника до покупця. Датою поставки вважається дата підписання покупцем накладної на отримання товару на складі покупця.

06.07.2017 сторонами було підписано Специфікацію (додаток №2 до Договору), за якою позивач поставляє відповідачу ОСОБА_3 тиску "після себе" фланцевий RD122V3411 25/180-50/F, ВТ50, діапазон налаштування 2,2-10 бар у кількості 1 шт. вартістю 20622,60грн.

За умовами вказаної Специфікації, оплата здійснюється покупцем на поточний рахунок постачальника на умовах: оплата 100% вартості товару, що постачається по цій Спеціфікації, що дорівнює 20622,60грн, протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з моменту остаточного та повного постачання товару за Додатком до даного Договору (Спеціфікацією), але тільки у платіжний день (на момент підписання Договору, платіжний день - вівторок і четвер). У разі, якщо кінцевий термін платежу припадає на період з 25 числа місяця включно по останній календарний день місяця включно, то цей платіж переноситься на перший робочий платіжний день наступного місяця. Постачальник зобов'язаний передати товар покупцю протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів з моменту підписання даної Специфікації.

Позивач стверджує, що 02.10.2017 передав у власність відповідачу обумовлений Договором товар на суму 20622,60грн, що підтверджується видатковою накладною №0210/10 від 02.10.2017, однак відповідач, в порушення умов Договору, провів лише часткову оплату в розмірі 5000,00грн, внаслідок чого загальна сума невиконаного відповідачем зобов'язання з оплати отриманого товару склала 15622,60грн.

Не проведення відповідачем у повному обсязі розрахунків за отриманий товар стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу у розмірі 15622,60грн, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 360,83грн 3% річних та 1062,34грн інфляційних втрат.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи відносини між сторонами виникли на підставі Договору поставки №0310/16-01 з додатком №2 до нього (а.с. 14-16).

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, видатковою накладною №0210/10 від 02.10.2017 підтверджено, що на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар, на суму 2062,60грн (а.с.17). Вказаний товар був отриманий відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженого за довіреністю представника та відтиском печатки відповідача (а.с. 17,18)

Також матеріалами справи підтверджено, що відповідач свій обов'язок по оплаті отриманого товару виконав частково на суму 5000,00 грн, заборгувавши на день вирішення спору 15622,60грн. Доказів погашення заборгованості у вказаній сумі відповідач суду не надав, викладені у позовній заяві обставини не спростував.

За вказаного, вимога позивача про стягнення з відповідача 15622,60грн основного боргу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічна норма закріплена і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи допущене порушення умов Договору в частині проведення розрахунків, позивач нарахував до стягнення з відповідача 360,83грн 3% річних та 1062,34грн інфляційних.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних, за період з 24 травня 2018 по 31 січня 2019, суд встановив, що їх нарахування у сумі 360,83грн є обґрунтованим та вірним.

Що стосується інфляційних, то суд враховує, що згідно абз. 2, 3 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", слід враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Однак, при здійсненні розрахунку інфляційних, позивачем не було враховано дифляційні процеси у липні 2018 року, що вплинуло на обгрунтованість вимоги в цій частині. За розрахунком суду, здійсненого за визначений позивачем період, липень 2018 - січень 2019, сума правомірно заявлених до стягнення інфляційних складає 1056,92 грн. У стягненні 5,42 грн. інфляційних слід відмовити.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статтей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав суду доказів, які б спростовували доводи позивача, натомість позивач обґрунтував свої позовні вимоги належними та достатніми доказами.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню у сумі 17040,35грн, з яких: 15622,60 грн основного боргу, 360,83 грн 3% річних, 1056,92 грн інфляційних. У стягненні 5,42 грн інфляційних суд відмовляє.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 73-79, 86, 123, 129, ст. 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт-Плюс" до Публічного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (12201, Житомирська обл., Радомишльський р-н., м. Радомишль, вул. Микгород, буд. 71, ід. код 05418365) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт-Плюс" (03045, м. Київ, вул. Набережно - Корчуватська, буд. 136, ід. код 31863044:

- 15622,60 грн основного боргу;

- 360,83 грн 3% річних;

- 1056,92 грн інфляційних;

- 1920,39 грн судового збору.

3. У стягненні 5,42 грн інфляційних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.04.19

Суддя Вельмакіна Т.М.

1- до справи;

2,3 - сторонам (рек. з пов.)