ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

25.04.2019 Справа № 917/234/18

м. Полтава

Суддя Пушко І.І., розглянувши скаргу Приватного акціонерного товариства ОСОБА_1 механізації будівництва № 23 від 15.04.2019 року (вх. № 14 від 15.04.2019 року) на дії приватного виконавця під час примусового виконання ухвали господарського суду Полтавської області від 26.04.2018 року в справі № 917/234/18 -

за позовною заявою Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628, вул. Кагамлика, 84, м. Полтава, 36008

до Приватного акціонерного товариства ОСОБА_1 механізації будівництва № 23, вул. Шевченка, 11, с. Терешки, Полтавський район, Полтавська область, 38762

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, вул. Стрітенська, 19, м. Полтава, 36000

про стягнення 1 153 606,04 грн.

Представники:

Від заявника: ОСОБА_2., ордер № 123367 від 10.04.2019 року.

Від стягувача: відсутні.

Від третьої особи: ОСОБА_3, дов. № 01-06-01/10/07 від 04.01.2019 року.

Від приватного виконавця: відсутні.

Розглянувши матеріали справи та поданої скарги, суд встановив:

Приватне акціонерне товариство ОСОБА_1 механізації будівництва № 23» (боржник) в поданій скарзі просить визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_4 від 27.03.2019 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти, які містяться на рахунку №5001, відкритому в АТ КБ «Приватбанк», який призначено для виплати заробітної плати працівникам, а також податків і зборів до бюджету.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.04.2018 р. по справі № 917/234/18 було затверджено мирову угоду між Полтавським комунальним автотранспортним підприємством 1628 (позивачем) та приватним акціонерним товариством «ОСОБА_1 механізації будівництва №23» (відповідачем, боржником) про стягнення 1 153 606,04 грн. та закрито провадження у справі.

Відповідно до п.1 вказаної мирової угоди, відповідач зобов'язався сплатити грошові кошти в сумі 1 153 606,04 грн. та судові витрати в сумі 17 304,10 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача в строк до 15 листопада 2018 року, але свої зобов'язання не виконав.

Як визначено ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.04.2018 р. по справі № 917/234/18, в разі невиконання умов мирової угоди ухвала може бути пред'явлена до примусового виконання в строк до 27.04.2021 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_4 від 27.03.2019 р. було відкрито виконавче провадження № 58739632 про примусове виконання ухвали господарського суду Полтавської області від 26.04.2018 р. по справі №917/234/18.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_4 від 27.03.2019 р. (а.с. 126) було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження - 1 311 419,35 грн.

Як свідчить копія супровідного листа від 27.03.2019 р. № 445 (а.с. 127), зазначену постанову про арешт було направлено приватним виконавцем на адреси дванадцяти банків, в яких боржник має рахунки, в тому числі на адресу АТ КБ «Приватбанк» (49094, Дніпровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50).

Звертаючись до суду зі скаргою, боржник - ПАТ «ОСОБА_1 механізації будівництва №23» посилається на те, що АТ КБ «Приватбанк» наклав арешт на розрахунковий рахунок №5001, який використовується боржником як рахунок для виплати заробітної плати, а також для сплати податків та зборів, у звязку з чим підприємство не може виплачувати заробітну плату, сплачувати податки та збори, чим порушує вимоги Закону України «Про оплату праці», а також вимоги Податкового кодексу України.

Під час розгляду скарги по суті суд приймає до уваги наступне.

Згідно зі ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 340 ГПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі Закон) випадках на приватних виконавців.

Як передбачено в п.1 ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», до заходів примусового виконання рішень віднесене звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Частина четверта цієї ж статті Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

В абзаці другому ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, повязаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

В оскаржуваній боржником постанові приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_4 від 27.03.2019 р. зазначено, що арешт накладається на кошти боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Зі змісту вказаної постанови не вбачається, що нею накладено арешт на кошти боржника, що призначені для виплати заробітної плати, а також для сплати податків та зборів.

Таким чином, зазначена постанова відповідає вимогам ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а заявником скарги не доведено факт порушення приватним виконавцем ОСОБА_4 вимог чинного законодавства при прийнятті цієї постанови.

Посилання боржника в скарзі на те, що розрахунковий рахунок №5001, відкритий в АТ КБ «Приватбанк», використовується як рахунок для виплати заробітної плати, а також для сплати податків та зборів, не підтверджене посиланням на будь-які докази.

Із наданої боржником копії довідки АТ КБ «Приватбанк від 12.04.2019 р. № 190412SU10150200 (а.с. 130) вбачається, що зазначений рахунок є поточним рахунком, а не рахунком зі спеціальним режимом використання.

В поданій скарзі боржник просить визнати неправомірною постанову про арешт коштів в частині накладення арешту на кошти, які містяться на рахунку №5001, відкритому в АТ КБ «Приватбанк», який призначено для виплати заробітної плати працівникам, а також податків і зборів, разом з тим, не посилається на будь-які докази в підтвердження саме такого призначення рахунку; не зазначає розміру коштів, накладення арешту на які вважає неправомірним; а також не посилається на будь-які докази, які б свідчили про те, що відповідні кошти були призначені саме для виплати заробітної плати.

Суд звертає увагу, що вимоги боржника у скарзі про визнання неправомірною постанови в частині накладення арешту на кошти є неконкретизованими, оскільки божник не надав суду відомості про те, що на рахунку №5001, відкритому в АТ КБ «Приватбанк», фактично містилися грошові кошти, про суму таких коштів, які були арештовані; не надав документальні відомості про кількість найманих працівників, про розмір нарахованої боржником та невиплаченої таким працівникам заробітної плати станом на момент винесення оскаржуваної постанови; а також не надав докази неможливості здійснити виплату заробітної плати з інших рахунків, відкритих боржником банківських установах.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Абзац другий ч. 2 цієї ж статті Закону України «Про виконавче провадження», передбачає, що виконавець зобовязаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Таким чином, вказаними нормами передбачено спеціальний механізм захисту прав боржника у випадку знаходження на належному йому рахунку коштів, на які не може бути звернуте стягнення відповідно до закону.

В той же час, боржником не надано доказів подання приватному виконавцю відповідних документів в підтвердження того, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Такі докази, як було зазначено вище, не були надані боржником також і суду.

Суд вважає, що в разі, коли рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти в певному розмірі, які знаходяться на такому рахунку, заборонено законом, боржник для захисту своїх прав та інтересів має можливість використати механізм звернення щодо зняття арешту з таких коштів в порядку, визначеному ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, заявник скарги не довів, що не може виплачувати заробітну плату, сплачувати податки та збори саме внаслідок прийняття оскаржуваної постанови, а не внаслідок власної бездіяльності, тим самим не довів факт порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів зазначеною постановою.

Суд вважає необґрунтованим посилання боржника в скарзі на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 6 листопада 2018 року у справі № 923/560/17.

Вказаною постановою залишено без змін постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 року та ухвалу господарського суду Херсонської області від 14.08.2017 року у справі №923/560/17, якою задоволено заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, накладено арешт в межах заявленої за зустрічним позовом суми - 6 492 487,76 грн. на грошові кошти, які обліковуються на належних відповідачу за зустрічним позовом рахунках в установах банків або інших кредитно-фінансових установах.

Таким чином, висновок щодо застосування норм права було здійснено Верховним Судом під час розгляду спору у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин, оцінка яких має здійснюватися судом під час розгляду скарги боржника по даній справі.

Крім того, суд звертає увагу, що у вказаній постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначено, що виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається на рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов'язкових платежів до державного бюджету України, які є рахунками зі спеціальним режимом.

На момент прийняття оскаржуваної постанови, перелік рахунків зі спеціальним режимом, арешт коштів на яких не допускається, міститься в ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, заявником скарги не надано суду доказів, якими б підтверджувався той факт, що рахунок №5001, відкритий в АТ КБ «Приватбанк», є рахунком зі спеціальним режимом, який використовується для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов'язкових платежів до державного бюджету України.

Враховуючи викладене, заявником скарги не доведено факт порушення приватним виконавцем ОСОБА_4 вимог чинного законодавства під час прийняття оскаржуваної постанови від 27.03.2019 року про арешт коштів боржника, а також не доведено порушення своїх прав чи охоронюваних законом інтересів вказаною постановою.

Відповідно до ч.2 ст. 343 ГПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 234, 343 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному акціонерному товариству ОСОБА_1 механізації будівництва № 23 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця ОСОБА_4 під час примусового виконання ухвали господарського суду Полтавської області від 26.04.2018 року в справі № 917/234/18.

2. Ухвалу надіслати учасникам справи та приватному виконавцю ОСОБА_4 (вул. Сапіго, 6, м. Полтава, 36039) в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (у разі неявки всіх учасників справи з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту складення повного тексту ухвали (ст.ст.235,255-256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко