ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 904/666/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Білоуса В.В., Катеринчук Л.Й.,

за участі секретаря судового засідання Співака С.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський трубний завод",

представник позивача - Курільчук О.Д. (довіреність № 53/юр-15 від 21.09.2018),

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод",

представник відповідача - Терехов А.В. (довіреність № 4 від 0.01.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

від 06.06.2018

у складі судді: Ніколенко М.О.,

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

від 03.12.2018

у складі колегії суддів: Коваль Л.А. (головуючий), Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.,

у справі за позовом

Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод",

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод",

про стягнення 8 731 675, 06 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський трубний завод" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення інфляційних втрат у розмірі 8 731 675, 06 грн., викликаних прострочкою виконання грошового зобов'язання відповідачем.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки продукції № 1209/11/11-0250-02 від 09.06.2011, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2017 у справі № 904/8673/17 стягнуто з відповідача на користь позивача борг за поставлену та неоплачену трубну продукцію у сумі 9 857 622, 95 грн.

3. Оскільки відповідач на виконав вищезазначене судове рішення та не сплатив позивачу заборгованість у сумі 9 857 622, 95 грн., останній просив стягнути на свою користь інфляційні втрати за період з грудня 2014 року по грудень 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2018 у справі № 904/666/18 позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" інфляційні втрати у розмірі 8 731 675, 00 грн. та 130 975, 12 грн. витрат зі сплати судового збору.

5. Рішення суду мотивоване тим, що на момент звернення позивача із даним позовом до суду, рішення суду у справі № 904/8673/17 відповідачем фактично не виконане. У зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати поставленої продукції та рішення суду у справі № 904/8673/17 щодо сплати основного боргу за договором, позивач правомірно заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 8 731 675, 06 грн., нараховані за період грудень 2014 року - грудень 2017 року. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем позовної давності та про необхідність захисту його прав та інтересів.

6. Під час розгляду справи, господарським судом першої інстанції було встановлено:

6.1. 09.06.2011 між Публічним акціонерним товариством "Дніпропетровський трубний завод" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (попередня назва - Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського") (покупець) укладений договір поставки продукції № 1209/11/11-0250-02, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався виготовити, завантажити на транспортний засіб покупця та поставити продукцію, а покупець прийняти та оплатити на умовах, передбачених договором, продукцію за ціною в кількості, асортименті та у строки, передбачені договором.

6.2. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі № 904/8673/17, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" задоволені частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" основний борг за поставлену та неоплачену трубну продукцію згідно договору поставки продукції № 1209/11/11-0250-02 від 09.06.2011 у сумі 9 857 622, 95 грн. та 799 365, 95 грн. пені за загальний період прострочення оплати з 07.04.2012 по 27.12.2014.

6.3. Вказане рішення суду є невиконаним.

6.4. Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

7. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/666/18 скасовано рішення місцевого господарського суду та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Стягнуто з відповідача та користь позивача інфляційні втрати у сумі 8 731 675, 06 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

8. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права. Суд вказав на те, що в результаті прослуховування у судовому засіданні апеляційного господарського суду 03.12.2018 фонограми судового засідання, проведеного місцевим господарським судом 06.06.2018, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що оголошена судом резолютивна частина рішення не відповідає друкованому тексту оскаржуваного рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 06.06.2018 та постановою апеляційного господарського суду від 03.12.2018, Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою з вимогою їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

10. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/666/18 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2019.

11. Ухвалою Верховного Суду від 18.01.2019, касаційну скаргу залишено без руху у відповідності з положенням ст. 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

12. У зв'язку з відпусткою судді Пєскова В.Г., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 904/666/18 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Білоус В.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2019.

13. Ухвалою від 20.02.2019 Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі № 904/666/18 Господарського суду Дніпропетровської області за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод"; призначив розгляд справи на 09.04.2019.

14. 22.03.2019 до Верховного Суду від Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" надійшов Відзив на касаційну скаргу, з запереченнями проти вимог та доводів скаржника.

15. В судове засідання 09.04.2019 з'явились представники позивача та відповідача, які надали пояснення у справі.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

(Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод")

16. Скаржник доводить, що оскаржувані судові рішення прийняті при неправильному встановленні обставин, неправильній оцінці доказів, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суди попередніх інстанцій визнали встановленими.

17. Скаржник вказує, що судами невірно застосовані норми матеріального права, які містяться в розділі V Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) "Строки. Позовна давність", що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Доводи відповідача

(Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод")

18. Відповідач вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов законного висновку про поважність причин пропуску позивачем позовної давності щодо стягнення інфляційних втрат, нарахованих за грудень 2014 року та січень 2015 року та про необхідність захисту прав позивача.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

19. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

20. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанцій

За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов'язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

У даному випадку, господарські суди попередніх інстанцій з огляду на дату звернення позивача до суду (16.02.2018) та періоди, за які здійснено нарахування інфляційних втрат, дійшли висновку, що строк позовної давності щодо інфляційних втрат, нарахованих за грудень 2014 року, січень 2015 року - сплив.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

Проте, за змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред'явлення позову неможливим або утрудненим.

Закон не наводить переліку поважних причин, за наявності яких порушене право може бути захищено, і покладає розв'язання цього питання безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих сторонами доказів.

Суди попередніх інстанцій надали оцінку поданим позивачем доказам в обґрунтування підстав пропуску ним строку позовної давності та дійшли висновку про їх обґрунтованість та про необхідність захисту прав та інтересів позивача. Водночас, суд касаційної інстанції не може прийняти до уваги доводи скаржника щодо неповажності причин пропуску позивачем строку позовної давності в обґрунтування неправильного застосування судом ч. 5 ст. 267 ЦК України, оскільки оцінка таких тверджень виходиться за межі компетенції суду касаційної інстанції, визначеної у ст. 300 ГПК України.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в апеляційному порядку встановивши порушення місцевим господарським судом норм процесуального права (оголошена в судовому засіданні резолютивна частина рішення не відповідає друкованому тексту оскаржуваного рішення) правомірно скасував рішення місцевого господарського суду та прийняв нове рішення.

Враховуючи, що оскаржуваною постановою апеляційним господарським судом було повністю скасоване рішення місцевого господарського суду з прийняттям власного рішення, предметом касаційного перегляду є постанова Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/666/18, яка і підлягає залишенню без змін.

Щодо суті касаційної скарги

Доводи касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" щодо порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження.

21. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" та необхідність залишення постанови Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/666/18 без змін, як такої, що прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

22. Судові витрати

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскарженої постанови апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладається на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/666/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк
Судді В.В. Білоус
Л.Й. Катеринчук