ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.04.2019 Справа № 920/593/18

Господарський суд Сумської області у складі колегії суддів: головуючого судді Спиридонової Н.О., судді Резніченко О.Ю., судді Котельницької В.Л., при секретарі судового засідання Гребенюк С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/593/18 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Промислово-виробниче підприємство Стандарт (40009, м. Суми, вул. Пролетарська, 69, ),

до відповідача: Головного управління ДФС у Сумській області (40000, м. Суми, вул. Іллінська, 13, ),

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головного управління ДФС у Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, ),

про захист ділової репутації,

представники сторін:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

третьої особи не зявився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Сумської області надійшла позовна заява до відповідача, в якій просить визнати недостовірною, такою, що порушує ділову репутацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-виробниче підприємство «Стандарт», інформацію, викладену у листі Головного управління ДФС у Сумській області від 29.05.2018 № 1688/7/18-28-21-03-08, а саме: «щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні від 21.11.2016 № 0000022, в ході якого ліквідовано «конвертаційний центр», до складу якого входили субєкти господарювання, зареєстровані у різних регіонах України, в тому числі субєкт господарювання ТОВ «ПВП «Стандарт» (код 38867768)»; з метою спростування недостовірної інформації, зобовязати Головне управління ДФС у Сумській області повідомити Головне управління ДФС у Миколаївській області про ухвалене у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-виробниче підприємство «Стандарт» до Головного управління ДФС у Сумській області про захист ділової репутації, рішення суду протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили; витребувати у Головного управління ДФС у Сумській області лист від 29.05.2018 № 1688/7/18-28-21-03-08 та судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 08.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/593/18, призначено підготовче засідання на 06.09.2018 об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 01.10.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 23.10.2018.

29.08.2018 до суду надійшов відзив № 1014/9/18-28-10-0522 від 28.08.2018 на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю в звязку з необґрунтованістю, оскільки в результаті розслідування кримінального провадження органом досудового розслідування, здійснюючи передбачені КПК України слідчі дії, було отримано обґрунтовані докази, які дають підстави вважати про використання позивача для прикриття незаконної діяльності, обготівкування коштів та надання послуг підприємствам реального сектору економіки із мінімізації податкових зобовязань та створення умов для ухилення від сплати податків. Відповідач зазначає, що направлення органом досудового розслідування до інших територіальних органів ДФС листа в якому ставилось питання про організацію та проведення документальних позапланових перевірок субєктів господарювання, відносно яких є ризик зниження (мінімізації) податкових зобовязань, не є поширенням недостовірної інформації, а є реалізація контролюючим органом (в даному випадку органом досудового розслідування) визначених законом повноважень. Крім того, відповідач зазначив, що не може виконати вимоги п. 3 ухвали Господарського суду Сумської області від 08.08.2018 в частині надання належним чином завіреної копії та оригіналу для огляду листа ГУ ДФС у Сумській області № 1688/7/18-28-21-03-08 від 29.05.2018, оскільки орган досудового розслідування у відповідності до ст.. 222 КПК України не дає дозволу на розголошення відомостей щодо матеріалів кримінального провадження № 0000022 в будь якому обсязі у звязку з тим, що це може завадити всебічному та обєктивному розслідуванню.

Позивач надав суду відповідь від 31.08.2018 на відзив, в якій просить суд позов задовольнити повністю, оскільки у відзиві на позовну заяву відповідач не спростував твердження та аргументи Товариства по суті позовних вимог, в цілому відзив складений формально, без зазначення відповідних заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується та без посилань на відповідні докази та норми права.

Від відповідача до суду надійшли письмові заперечення № 3370/7/18-28-10-02-22 від 01.11.2018, в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

На виконання вимог ухвал суду третя особа Головне управління ДФС у Миколаївській області листом № 12335/9/14-29-14-08-09 від 06.12.2018 надіслала витребувані судом документи.

Ухвалою суду від 05.02.2019 призначено підготовче засідання у справі на 28.02.2019.

Ухвалою суду від 28.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.03.2019.

Ухвалою від 26.03.2019 призначено справу до судового розгляду по суті в судове засідання на 03.04.2019.

У судовому засіданні 03.04.2019 було оголошено перерву до 05.04.2019.

Згідно ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Враховуючи час, наданий сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників учасників справи, дослідивши та оцінивши подані суду докази, суд встановив:

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що 20.07.2018 отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомекспо» копію листа Головного управління ДФС у Миколаївській області від 09.07.2018 № 9672/10/14-29-14-08-11, в якому зазначено, що згідно листа ГУ ДФС у Сумській області від 29.05.2018 № 1688/7/18-28-21-03-08 щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні від 21.11.2016 № 0000022, в ході якого ліквідовано «конвертацій ний центр», до складу якого входили субєкти господарювання, зареєстровані у різних регіонах України, в тому числі субєкт господарювання ТОВ «ПВП «Стандарт», проте лист містить недостовірну інформацію, що порушує права і ділову репутацію позивача, дискредитуючи його перед іншими контрагентами.

Як зазначає позивач, відповідачем була поширена інформація, що стосується безпосередньо Товариства, яка була викладена в листі, адресованому іншій особі, а саме Головному управлінню ДФС у Миколаївській області.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПВП «Стандарт» стверджує, що інформація, яка була поширена відповідачем, є недостовірною, оскільки вона не є доведеним фактом, не підтверджена жодним доказом, а є предметом дослідження в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000022, зареєстрованому в ЄРДР 21.11.2016.

Позивач стверджує, що відповідачем не надано жодних доказів, що підтверджують інформацію про ліквідацію «конвертаційного центру», до складу якого начебто входило Товариство та взагалі існування та ліквідації такого «конвертаційного центру», а також участі у ньому ТОВ «ПВП «Стандарт».

Головне управління ДФС у Сумській області заперечує з приводу позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ПВП «Стандарт» та зазначає, що в провадженні слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Сумській області перебуває кримінальне провадження № 0000022 розпочате 21.11.2016 за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах службовими особами ТОВ «ПВП «Стандарт», СК «Колос», ТОВ «Веладіс», ТОВ «Ріверс КС», ТОВ «Агростандарт 1» та ТОВ «Промторг ЛТД» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України.

Відповідач звертає увагу на те, що задовольняючи клопотання заступника начальника управління начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Сумській області про накладення арешту на рахунки ТОВ «ПВП «Стандарт», слідчий суддя виходив з того, що «в ході досудового розслідування встановлено, що службові особи ТОВ «ПВП «Стандарт» () з січня 2016 року по січень 2017 року внаслідок здійснення операцій з сумнівними контрагентами ТОВ «Енергобізнесальянс», ТОВ «Агро-Альянс-Пром», ФГ «Агросад-2012», ТОВ «ВПТК-Ютал», ФГ «Спас-2007», ТОВ «Еліта», ПП «ТД «Аверс Трейд», ТОВ «Девелопінвестпром», ТОВ «Андрос», ТОВ СГП «Зеленецьке», ТОВ «ТД Санбері», ТОВ «Супрім-Груп», ТОВ «Альт-Стандарт», СГВК «Фаворит», СГК «Колос», ТОВ «АПК Сємка», ТОВ «Сонкей», СВК «Владичень», ТОВ «Шанс» безпідставно завищили податковий кредит з ПДВ, в результаті чого ухилилися від сплати податку на додану вартість у сумі 45046170 грн. Дане порушення доказується актом документальної перевірки від 23.05.2017 № 346/18-28-14-07/38867768/72, відповідно до висновку якого встановлено порушення ТОВ «ПВП «Стандарт»: пп. «а» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 «г», п. 198.6 ст. 198, п. 201.1. ст.. 201, абз. 19 п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 45046170,00 грн. Крім того відповідно до протоколів негласних слідчих (розшукових) дій у вигляді зняття інформації з транспортної телекомунікаційної мережі, встановлено умисел службових осіб ТОВ «ПВП «Стандарт» направлений на ухилення від сплати податків та незаконної діяльності з продажу незаконно отриманого ПДВ. Вищевикладене свідчить про використання вказаного СГД для прикриття незаконної діяльності, обготівкування коштів та надання послуг підприємствам реального сектору економіки із мінімізації податкових зобовязань та створення умов для ухилення від сплати податків».

Крім того відповідач звертає увагу на те, що ГУ ДФС у Сумській області є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику в розумінні ст.. 41 ПК України. Направлення органом досудового розслідування до інших територіальних органів ДФС листа в якому ставилось питання про організацію та проведення документальних позапланових перевірок субєктів господарювання, відносно яких є ризик заниження (мінімізації) податкових зобовязань, не є поширенням недостовірної інформації, а є реалізація контролюючим органом (в даному випадку органом досудового розслідування) визначених законом повноважень. Крім того, звернення органу досудового розслідування до іншого контролюючого органу, що містить певні відомості з матеріалів кримінального провадження про можливі ризики заниження (мінімізації) податкових зобовязань з боку платників податків передавалися чи повідомлялися не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих осіб, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами (контролюючими органами). Отже, таке звернення не може вважатися поширенням недостовірних відомостей.

Факти, викладені у листі першого заступника начальника ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_3, який був надісланий на адресу ГУ ДФС у Миколаївській області, є достовірними і відповідають дійсності, адже відносно службових осіб ТОВ «ПВП «Стандарт» проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000022 розпочатому 21.11.2016, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.08.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст.. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі ст.. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, ст.. 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати людині.

Право на недоторканість своєї ділової репутації відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, що забезпечують соціальне буття фізичної особи. Це право за своєю природою може належати не лише фізичній, але й юридичній особі.

Відповідно до ст.. 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті права, які можуть їй належати, і це право підлягає захисту в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі ділова репутація; ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

За своєю правовою природою право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 Цивільного кодексу України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам, оскільки це право може бути використано господарюючим суб'єктом (підприємцем) як спосіб судового захисту про поширення інформації, що шкодить його діловій репутації.

Статтею 200 Цивільного кодексу України передбачено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

Згідно ст.. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію», кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно зі ст.. 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

У ч. 2 ст. 34 Господарського кодексу України закріплено, що дискредитацією субєкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, повязаних з особою чи діяльністю субєкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації субєкта господарювання.

Статтею 277 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

За змістом приписів ст.. 91 Цивільного кодексу України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст.. 277 Цивільного кодексу України, належить не лише фізичним, а і юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого субєкта.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширена інформація є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності;

- поширена інформація порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування, та інших належних їй нематеріальних активів, серед кола споживачів її товарів та послуг. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин

Приниженням ділової репутації суб'єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв'язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

При цьому відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Недостовірною інформацією позивач вважає фактичні твердження, викладені в листі Головного управління ДФС у Миколаївській області від 09.07.2018 № 9672/10/14-29-14-08-11 адресованому ТОВ «Агрокомекспо», в якому зазначено, що «згідно листа ГУ ДФС у Сумській області від 29.05.2018 № 1688/7/18-28-21-03-08 щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні від 21.11.2016 № 0000022, в ході якого ліквідовано «конвертаційний центр», до складу якого входили субєкти господарювання, зареєстровані у різних регіонах України, в тому числі субєкт господарювання ТОВ «ПВП «Стандарт» (код 38867768)».

Судом встановлено, що Головне управління ДФС у Сумській області звернулось листом від 29.05.2018 до ГУ ДФС у Миколаївській області про вжиття заходів з проханням призначити та провести документальні позапланові перевірки ФГ «Вера-Агро» та ТОВ «Агрокомекспо» з метою унеможливлення втрат бюджету, в той час як Головне управління ДФС у Миколаївській області надіслало лист від 09.07.2018 до контрагента позивача, в якому міститься, зокрема, інформація наступного змісту: «згідно листа ГУ ДФС у Сумській області від 29.05.2018 № 1688/7/18-28-21-03-08 щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні від 21.11.2016 № 0000022, в ході якого ліквідовано «конвертаційний центр», до складу якого входили субєкти господарювання, зареєстровані у різних регіонах України, в тому числі субєкт господарювання ТОВ «ПВП «Стандарт» (код 38867768)», тобто інформацію про нібито вже наразі встановленого факту про ліквідацію «конвертаційного центру», до складу якого входило ТОВ «ВП «Стандарт», доведено до відома певному колу осіб.

Згідно ч. 2 ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 Кримінального процесуального кодексу України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком, що набрав законної сили.

За ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Факт того, чи мало місце діяння та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, встановлюється судом при ухваленні вироку (ст.. 368 КПК України).

Як встановлено судом, інформація, яка міститься у вимозі від 29.05.2018 направлена Головному управлінню ДФС у Миколаївській області Головним управлінням ДФС у Сумській області саме в процесі досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000022, зареєстрованому в ЄРДР 21.11.2016 в порядку ст.. 93 КПК України.

Відповідно до ст.. 40 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобовязані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Дослідивши суть вимоги Головного управління ДФС у Сумській області від 29.05.2018, суд зазначає, що вона не суперечить ст.. 93 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки містить виключно відомості кримінального правопорушення, які містяться в ЄРДР.

Крім цього, суд звертає увагу, що в рамках господарської справи суд не надає оцінку обставинам, які є предметом розгляду у незакінченому кримінальному провадженні, оскільки не може делегувати собі повноваження органів досудового розслідування.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення вказаних статей свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації. Аналогічне розяснення висловлено Верховним судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи»).

Суд вважає, що Головне у правління ДФС у Сумській області надіслав лист до Головного управління ДФС у Миколаївській області, перш за все, з метою перевірки компетентними органами незаконної, на його думку, діяльності ТОВ «ПВП «Стандарт». І це не свідчить про те, що відповідач не діяв в рамках, установлених законом для подання подібних листів та заяв. Надсилання листів та заяв є реалізацією особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації.

Згідно абзацу 6 пункту 15 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Отже звернення відповідача до іншого органу державної податкової служби, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими особами або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих осіб, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам.

Таким чином, зміст вимоги не містить в собі вказівок про вину позивача у скоєнні кримінального правопорушення, а лише спрямований на отримання доказів для її доведення або спростування в майбутньому.

Тому направлення вимоги з метою повного дослідження обставин кримінального провадження згідно вимог ст.. 93 КПК України Головному управлінню ДФС у Миколаївській області, на території обслуговування якого зареєстровані субєкти господарювання щодо яких встановлено неправомірне формування податкового кредиту, з зазначенням інформації, яка міститься в реєстрі досудових розслідувань, не може визнаватись поширенням недостовірної інформації.

Таким чином, інформація зазначена у вимозі ГУ ДФС у Сумській області, не може бути підставою для захисту права на недоторканість ділової репутації.

Оскільки із встановлених обставин вбачається відсутність складу юридичного правопорушення, наявність якого є підставою для задоволення цього позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про захист ділової репутації відмовити.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 15.04.2019.

Головуючий суддя ОСОБА_4

Суддя О.Ю. Резніченко

Суддя В.Л. Котельницька