ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2019

Справа № 910/1327/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 22 500,00 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 22 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним списанням з особового рахунку позивача штрафу за неочищення вагонів перевізника від залишків вантажу, елементів кріплення та сміття після вивантаження у розмірі 22 500,00 грн., що відображені у накопичувальній картці № 20040118.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

26.02.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 06.02.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.03.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову, зазначає, що вважає обґрунтованим списання коштів з особового рахунку позивача на підставі ст. 35 Статуту залізниць України в якості штрафу за неочищення 15 вагонів в розмірі 22 500,00 грн.

Також, відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

29.03.2019 представником позивача подано відповідь на відзив.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

16.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (далі – замовник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі – перевізник, відповідач) був укладений договір про надання послуг №00072/ЦТЛ-2018 (далі - Договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Розрахунки за цим Договором здійснюються через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» ПАТ «Укрзалізниця» (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата послуг відповідно до Договору здійснюється в національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний у п. 14.2 Розділу 14 Договору.

Пунктом 4.5 Договору передбачено, що по мірі виконання перевезень та надання послуг, перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати:

- вартості послуг за перевезення, зазначеної в накладній;

- додаткових зборів (плату за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг);

- додаткових послуг за вільними тарифами;

- плати за користування вагонами за межами України, наведеній у зведеній відомості, що формується на підставі інформаційних повідомлень;

- штрафів та пені на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами).

Згідно пункту 5.7 Договору у разі неочищення вагонів перевізника від залишків вантажу, елементів кріплення та сміття після вивантаження замовник сплачує штраф у розмірі 1 500,00 грн. за вагон.

Як вказує позивач, протягом лютого-березня 2018 року Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» на станцію призначення Роя надійшли вагони №№ 53790085, 53811212, 58331976, 56254089, 59952481, 53022257, 53650636, 53651451, 53651485, 53651782, 56085772, 58332172, 55977326, 56094360, 56094514 з вугіллям.

20.04.2018 за наслідками їх комерційного огляду представниками відповідача на станції Миколаївка-Донецька було виявлено, що дані вагони є неочищеними від вугілля, за наслідками чого було складено акти загальної форми № № 123, 126, 132.

У зв’язку з встановленням фактів неочищення вагонів Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» було нараховано та стягнуто штраф у загальному розмірі 22 500,00 грн. та відображено дані відомості в особовому рахунку використання замовником коштів.

При цьому, за наслідками нарахування штрафу булла сформована відповідна накопичувальна картка, в якій представником позивача було зазначено, що позивач заперечує проти нарахування відповідного штрафу з огляду на те, що вказані вагони були прийняті працівниками станції Роя до перевезення без зауважень, про що свідчать оформлені пам’ятки на забирання вагонів.

Спір у справі виник у зв’язку з твердженнями позивача про неправомірність нарахування відповідачем та стягнення штрафних санкцій у загальному розмірі 22 500,00 грн. за неочищення вагонів, у зв’язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» просить суд зобов’язати Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" повернути неправомірно списані грошові кошти у розмірі 22 500,00 грн. шляхом їх перерахування на особовий рахунок позивача.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України та ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами.

Відповідно до ст. 35 Статуту залізниць України одержувач або організація, яка здійснює вивантаження, зобов'язана: повністю вивантажити (злити) вантаж із вагона (цистерни) і контейнера; повністю прибрати з вагона (контейнера) скріплюючий дріт, дротові закрутки з люків і штурвалів, стояки, бруски та інші елементи кріплення вантажів, крім інвентарних засобів кріплення, які підлягають поверненню; прибрати також папір, картон, фанеру, листовий метал, дошки та інші засоби упаковки і збереження вантажів. У разі неповного розвантаження вагони залишаються в одержувача з внесенням ним платежів за період користування вагонами; очистити зовнішню поверхню кузова вагона (контейнера) від залишків, які її забруднюють, захисної плівки, наклейок, бірок і написів, а всередині вагонів (контейнерів) - від залишків вантажу, емульсій, профілактичних засобів проти змерзання. Залізниця має право не приймати не очищені після вивантаження (злиття) вагони і контейнери. Вантажна операція вважається незакінченою до повного очищення вагонів (контейнерів), а з одержувача стягується плата за користування вагонами (контейнерами) за весь час їх затримки під очищенням.

Протягом лютого-березня 2018 року на адресу вантажоодержувача – Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» надходили вагони з вугіллям - № 53790085, 53811212, 58331976, 56254089, 59952481, 53022257, 53650636, 53651451, 53651485, 53651782, 56085772, 58332172, 55977326, 56094360, 56094514.

Вказані вагони подавались позивачу під вивантаження вантажу (на станції призначення Роя), після чого відправлялись у порожньому стані на станції наступного навантаження.

Після вивантаження позивачем вказаних вагонів на станції призначення (Роя) та у подальшому після прибуття цих вагонів на станції: Миколаївка-Донецька, вони були оглянуті представниками вказаних станцій, за результатами чого у односторонньому порядку були складені акти загальної форми №№123, 126, 132, у яких зазначено про виявлення залишків раніше перевезеного вантажу (вугілля).

На станції Роя за наслідками одержання вказаних актів було складено накопичувальну картку №20040118 від 20.04.2018, у якій позивачу був визначений штраф, нарахований за неочищення вагонів у загальній сумі 22 500,00 грн.

Згідно з п. 26 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, у разі здавання одержувачем, портом після вивантаження неочищеного рухомого складу або контейнерів одержувач, порт сплачують залізниці штраф у розмірі, передбаченому статтею 123 Статуту залізниць України, а саме - у розмірі 50 відсотків добової плати за користування вагонами і контейнерами.

На підставі зазначеної накопичувальної картки відповідач списав з особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» суму нарахованого штрафу у загальному розмірі 22 500,00 грн.

Зі свого боку, ТОВ «ДТЕК Східенерго», не погоджуючись з накладеним штрафом, звернувся до відповідача із претензією вих. №07/1-2133 від 02.05.2018, у якій просив повернути неправомірну списану суму штрафу.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

За приписами ст. 10 Закону України «Про залізничний транспорт» розрахунки відправників та одержувачів вантажу з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойку здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

Порядок розрахунків за перевезення і послуги врегульований ст. 62 Статуту залізниць України та Правилами розрахунків за перевезення вантажів. Отже, при здійсненні розрахунків сторони повинні керуватись Правилами розрахунків за перевезення вантажів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження окремих розділів Правил перевезення вантажів» №644 від 21.11.2000 (надалі - Правила розрахунків за перевезення вантажів).

Згідно з п. 2.5 Правил розрахунків за перевезення вантажів, платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу залізниці кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Розрахунковий підрозділ залізниць веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису) (п.п. 2.6, 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику. Усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо зі станціями, які нараховували платежі, і розрахунковим підрозділом, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Отже, відповідачем було нараховано позивачу штраф згідно п. 35 Статуту залізниць України.

Пунктом 35 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач або організація, яка здійснює вивантаження, зобов'язані:

- повністю вивантажити (злити) вантаж із вагона (цистерни) і контейнера;

- повністю прибрати з вагона (контейнера) скріплюючий дріт, дротові закрутки з люків і штурвалів, стояки, бруски та інші елементи кріплення вантажів, крім інвентарних засобів кріплення, які підлягають поверненню;

- прибрати також папір, картон, фанеру, листовий метал, дошки та інші засоби упаковки і збереження вантажів. У разі неповного розвантаження вагони залишаються в одержувача з внесенням ним платежів за період користування вагонами;

- очистити зовнішню поверхню кузова вагона (контейнера) від залишків, які її забруднюють, захисної плівки, наклейок, бірок і написів, а всередині вагонів (контейнерів) - від залишків вантажу, емульсій, профілактичних засобів проти змерзання.

Очищення контейнерів здійснюється в усіх випадках вантажовідправником та вантажоодержувачем.

Очищення внутрішньої і зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів від забруднення після наливу і злиття здійснюється відповідно вантажовідправником або вантажоодержувачем.

Злиття продуктів з цистерн та бункерних напіввагонів має здійснюватись повністю (за винятком випадків, коли стандартами допускається наявність залишків) з очищенням в'язких продуктів з внутрішньої поверхні котла і бункера.

Залізниця має право не приймати неочищені після вивантаження (злиття) вагони і контейнери. Вантажна операція вважається незакінченою до повного очищення вагонів (контейнерів), а з одержувача стягується плата за користування вагонами (контейнерами) за весь час їх затримки під очищенням. Вантажоодержувач вносить залізниці установлену відповідно до статті 119 цього Статуту плату за час знаходження цистерн і бункерних напіввагонів на промивально-пропарювальній станції залізниці під очищенням від залишків продуктів.

Вантажоодержувач відшкодовує також витрати залізниць, пов'язані з очищенням порожніх вагонів у пунктах їх наступного навантаження.

За погодженням між вантажовідправником і вантажоодержувачем очищення внутрішньої поверхні спеціальних вагонів, які належать їм або орендовані ними, може не здійснюватись, якщо це не суперечить нормам та Правилам.

З аналізу наведених положень п. 35 Статуту залізниць України вбачається, що покладення за вантажоодержувача обов'язку з очищення вагонів зумовлене необхідністю забезпечення перевізником подання наступному замовнику (орендарю) таких вагонів у належному (очищеному) стані.

Відтак, вантажоотриувач зобов’язаний або власними силами очистити використані ним вагони або відшкодувати перевізнику витрати, пов'язані з очищенням порожніх вагонів у пунктах їх наступного навантаження.

В той же час, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні акти загальної форми, складені на станції призначення та передачі вагонів відповідачу (ст. Роя), які свідчили б про здачу вагонів перевізнику у неочищеному стані.

При цьому, наявні в матеріалах справи копії пам'яток про забирання вагонів форми ГУ-45 №385, №408, №449, складені на ст. Роя, підписані між позивачем та відповідачем, підтверджують те, що вагони були прийняті представниками залізниці від Акціонерного товариства "ДТЕК Східенерго" у належному стані, без будь-яких зауважень (у тому числі, без зауважень і щодо їх неочищення від залишків вантажу).

Також, судом встановлено, що акти загальної форми огляду вагонів були складені відповідачем не на станції їх передачі - ст. Роя, а на станціях подальшого слідування вагонів Миколаївка-Донецька.

Враховуючи, що відповідачем прийнято від позивача спірні вагони без зауважень, проте в подальшому складено акти про встановлення фактів неочищення вагонів без участі представника позивача, самого факту складення відповідного акту загальної форми для застосування до позивача штрафу не достатньо та відповідач повинен довести понесення ним витрат на здійснення очищення вагонів власними силами.

Зокрема такими доказами можуть бути:

- акти, які б підтверджували очищення (розвантаження) вагонів від залишків вугілля;

- наявність претензії щодо не очищення спірних вагонів від наступного користувача такими вагонами;

- докази реалізації залишків вугілля, які були здобуті внаслідок очищення відповідачем спірних вагонів власними силами.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення витрат, пов'язаних з очищенням порожніх вагонів у пунктах їх наступного навантаження.

При цьому, суд враховує, що наступним користувачем спірних вагонів після складання відповідних актів загальної форми був саме позивач.

Тобто, жодних прав (інтересів) наступного користувача у поданні відповідачем вагонів в очищеному стані порушено не було, а відтак відсутні підстави вважати, що до відповідача надходили скарги (претензії) щодо стану поданих вагонів.

Наведені обставини виключають можливість притягнення Акціонерного товариства «ДТЕК Східенерго» до відповідальності за здачу вагонів за №№ 53790085, 53811212, 58331976, 56254089, 59952481, 53022257, 53650636, 53651451, 53651485, 53651782, 56085772, 58332172, 55977326, 56094360, 56094514 у неочищеному вигляді від залишків вантажу.

У роз'ясненнях Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» №04-5/601 від 29.05.2002 (п. 5.1) зазначено, що якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати, в такому разі спір має врегульовуватись платником безпосередньо зі станціями, які нарахували платежі, і ТехПД, що провадить розрахунки. У разі недосягнення домовленості стягнення коштів вирішується в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи накопичувальної картки №20040118, на підставі якої залізницею було нараховано штраф у загальній сумі 22 500,00 грн., ця картка була підписана з боку вантажоодержувача та в них містяться заперечення представника позивача щодо нарахування відповідного штрафу, в той час як врегулювання спірного питання зі встановлених порушень, які стали підставою для нарахування штрафу, між станцією та вантажовідправником не відбулось.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про неправомірність списання відповідачем з рахунку позивача штрафу за неочищення вагонів на загальну суму 22 500,00 грн., позовні вимоги про зобов'язання відповідача повернути вказані кошти у розмірі 22 500,00 грн. підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до приписів статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 260 Цивільного кодексу України зазначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 – 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 136 Статуту залізниць України встановлено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Пунктом «ж» статті 134 Статуту залізниць України передбачено, що зазначений термін обчислюється з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - в усіх інших випадках.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 315 ГК України претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів.

Частиною четвертою статті 315 Господарського кодексу України встановлено, якщо заявлену перевізнику претензію, що випливає з договору перевезення вантажу, відхилено або відповідь на неї не одержано у строк, зазначений у частині третій цієї статті (в даному випадку сорок п’ять днів), заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

З огляду на викладене, відповідно до частини четвертої статті 315 Господарського кодексу України початком строку позовної давності є день одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для даної відповіді (Постанова Верховного суду України від 19.04.2012 №10-26/166-10-4300).

Водночас, як роз'яснено у пункті 4.7 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (ч. 4 статті 315 Господарського кодексу України). Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (ч.2, 3 статті 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

02.05.2018 позивач звернувся до відповідача із претензією про повернення 22 500,00 грн. списаного штрафу за неочищення вагонів, яка отримана відповідачем 11.05.2018.

Таким чином, у строк до 25.06.2018 включно відповідач мав надати відповідь на претензію, яка надана останнім не була.

Відтак, з 26.06.2018 слід відраховувати передбаченим законодавством шестимісячний строк для звернення позивача з позовом до суду, який закінчується відповідно 25.12.2018.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 01.02.2019 шляхом подання позовної заяви до відділу поштового зв’язку, а відтак, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 – 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 23.04.2019.

Суддя О.А. Грєхова