ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.04.2019

Справа № 910/429/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши без виклику сторін матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "МИРОНІВСЬКИЙ ХЛІБОПРОДУКТ" (вул. Елеваторна, буд. 1, м. Миронівна, Миронівський р-н., 08800, ідентифікаційний код 25412361),

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, буд. 5, м. Київ, 03680, ідентифікаційний код 40075815)

про стягнення 20 218,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "МИРОНІВСЬКИЙ ХЛІБОПРОДУКТ" (далі – позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі – відповідач) про стягнення 20 218,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасною доставкою вагонів відповідачем, у з в’язку з чим позивачем, посилаючись на ст. 116 Статуту залізниць України нараховано штраф.

Ухвалою від 04.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

18.03.2019 до суду від відповідача надійшов відзив в якому вказує, що в розрахунках позивача, необґрунтовано завищено відсотки суми штрафу за прострочення термінів доставки та клопотання в порядку ст. ст.169,170,207 ГПК України, подано клопотання, де вказує, що суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

29.03.2019 через відділ діловодства суду позивачем подано відповідь на відзив, яка мотивована тим, що посилання відповідача на відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов’язку не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Сторони належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до ст. 120 ГПК України, ухвала суду від 04.03.2019 отримана позивачем - 13.03.2019, відповідачем - 13.03.2019.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні - вересні 2018 року Акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - відповідач) до станцій Звенигородка (421509), Ладижин (409009), Таганча (422709) Одеської залізниці здійснено перевезення вагонів залізничних, що перевозяться на своїх осях, не поіменованих в алфавіті (порожні власні вагони), одержувачем яких є Приватне акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт»(далі - позивач) за наступними залізничними накладними:

№42184671 від 06.09.2018 p., №42184689 від 06.09.2018 p., №42184705 від 06.09.2018 p., №42184713 від 06.09.2018 p., №42184739 від 06.09.2018 p., №42184747 від 06.09.2018 p., №42184721 віл 06.09.2018 p., №41758079 від 25.08.2018 p.,№41758038 від 25.08.2018 p., №41758012 від 25.08.2018p., №41766247 від 25.08.2018 p., №41766239 від 25.08.2018 p., №41711300 від 23.08.2018 p., №41711318 від 23.08.2018 p., №41711276 від 23.08.2018 p., №41711342 від 23.08.2018 p., №42693002 від 22.09.2018 p., №42692970 від 22.09.2018 p., №42692996 від 22.09.2018 p., №42692962 від 22.09.2018 p., №41990326 від 01.09.2018 p., №41990318 від 01.09.2018 p., №42079921 від 03.09.2018          p., №42079939 від 03.09.2018 p., №42325639 від 11.09.2018 p., №42325647 від 11.09.2018 p., №42243659 від 08.09.2018 p., №42243667 від 08.09.2018 p., №42124693 від 05.09.2018 p., №42311100 від 10.09.2018 p., №42692954 від 22.09.2018 p., №42721332 від 23.09.2018 p., №42279703 від 09.09.2018 p., №41758004 від 25.08.2018 p., №41765629 від 25.08.2018 р. Вагони прийняті до перевезення по станціях Черноморськ - Порт (402000), Жовтнева (417503), та Одесса-Порт (400305) Одеської залізниці.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач припустився прострочення доставки вантажів за вказаними накладними, у зв'язку із чим просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” 20 218,46 грн. штрафу на підставі ст. 116 Статуту залізниць України.

Відповідач проти факту порушення строків вантажів не заперечує, однак зазначив про наявність помилок у розрахунку штрафу позивача, у зв'язку із чим надав власний контррозрахунок, за яким сума штрафу становить 16 680,82 грн. Також відповідачем подано заяву про зменшення розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу Україн перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України (далі - Статут), який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 статті 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов’язання з перевезення вантажу на підставі складених залізничних накладних, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 Цивільного кодексу України, перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1,1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в МЮ України 24.11.2000 № 644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1. Правил).

Згідно з п. 2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Відповідно до п.2.10. Правил, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з ст.. 23 Закону України “Про залізничний транспорт”, у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до Інформаційного листа ВГСУ України №01-06/420/2012 від 04.04.2012р., нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

ПАТ “Українська залізниця” не заперечує той факт, що з її боку мали місце порушення термінів доставки вантажів позивачу, разом з тим вважає що розрахунок позивача є невірним, оскільки останній помилково визначив провізну плату, яка зазначена в накладній у п.31.

Відповідно до розрахунку позивача загальна сума штрафу за прострочку доставки вантажу складає – 20 218,46 грн.

Відповідач у запереченнях на позовну стверджує, що розрахунок позивача містить помилки та надає власний контррозрахунок, за яким сума штрафу за прострочку доставки вантажу є на 3 537,64 грн. меншою, ніж заявлено, тобто становить 16 680,82 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача та контррозрахунку відповідача, суд вважає їх арифметично невірним та таким, що невідповідають приписам Статуту залізниць України, Правилам обчислення термінів доставки вантажу та матеріалам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України залізниця сплачує штраф, який розраховується у відсотках від провізної плати.

Відповідно до Правил оформлення перевізних документів затверджених наказом № 644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України наказом № 644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, при заповнені залізничної накладної, у графі 31 зазначається провізна плата, а у графі 34 - усього сума платежів, сплачена відправником.

У зв'язку із наведеним, суд погоджується з твердженням відповідача, що у розрахунку штрафу щодо накладних №№ 42184671, 42184689, 42184705, 41766239, 41766247, 41758038, 41758012, 41758079, 41711318, 41711300, 41711276, 41711342, 41758004, 42184713, 42184721, 42184739, 42184747, 42693002, 42692996,42692970, 42692962,42799921,42079939, 42124693, 42692954, 41990318, 41990326, 42325639, 42325647, 42721332, 42243659, 42243667, 4765629 позивач помилково відраховується від провізної плати, яка зазначена в накладній у п. 31.

Враховуючи наведене, судом приймається до уваги розрахунок відповідача згідно доказів, що містяться у матеріалах справи, та встановлено, що його розмір становить 16 680,82 грн.

У зв'язку із вищевикладеним, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за прострочку доставки вантажу підлягають частковому задоволенню на суму 16 680,82 грн.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій слід зазначити наступне.

Подане клопотання мотивоване тим, що застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості, за таких обставин враховуючи інтереси обох сторін, суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій на 50% до розміру 8 340,42 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленого до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В матеріалах справи відсутні докази, які б давали підстави вважати, що у даному випадку в наявності є виняткові обставини, з урахуванням яких суд міг скористатися своїм правом та зменшити розмір штрафу.

При вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій, суд повинен враховувати інтереси обох сторін.

За таких обставин, приймаючи все вищенаведене у сукупності, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності сторін, суд вказує на відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню частково у розмірі 16 680,82 грн.

При цьому, відповідач не довів належними засобами доказування факт відсутності його вини у порушенні зобов'язання.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства “Українська залізниця” (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "МИРОНІВСЬКИЙ ХЛІБОПРОДУКТ" (вул. Елеваторна, буд. 1, м. Миронівка, Миронівський р-н., Київська обл., 08800, ідентифікаційний код 25412361) 16 680 (шістнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 82 коп. грошових коштів та 1 584 (одна тисяча п’ятсот вісімдесят чотири) грн. 88 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 19.04.2019.

Суддя Н.І. Ягічева