ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Справа№ 910/2643/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 28.12.2018 (вх. №09.1-04.1/535/19 від 21.01.2019) Фізичної особи - підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018

у справі №910/2643/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Андрєєвої Галини Анатоліївни

до Фізичної особи - підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4

про усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення

за участю представників учасників справи:

від позивача: ОСОБА_5, ордер серія КВ №185976 від 10.05.17

від відповідача: Погрібна Т.М. - особисто

від третьої особи: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Андрєєва Галина Анатоліївна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни про усунення перешкод у користуванні майном, а саме кіоском металевим (малою архітектурною формою - "свіжий хліб-молоко"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Р. Окіпної, 1, який належить ФОП Андрєєвій Г.А. на підставі договору № 03 від 13.07.2014, шляхом зобов'язання ФОП Погрібна Т.М. звільнити вказаний кіоск та не чинити у подальшому перешкоди у користуванні вказаним майном позивачу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач чинить перешкоди в користуванні майном, придбаним ним згідно договору купівлі-продажу кіосків № 03 від 13.07.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/2643/17 від 23.03.2017 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 (повний текст складено 18.12.2018) у справі № 910/2643/17 позов задоволено повністю. Зобов'язано усунути перешкоди у користуванні кіоском металевим (малою архітектурною формою - "свіжий хліб-молоко"), розташованим за адресою: м. Київ, вул. Р. Окіпної, 1, який належить Фізичній особі-підприємцю Андрєєвій Галині Анатоліївні на підставі договору № 03 від 13.07.2014, шляхом зобов'язання Фізичну особу-підприємця Погрібну Тетяну Миколаївну звільнити вказаний кіоск та не чинити у подальшому перешкоди у користуванні вказаним майном Фізичної особи-підприємця Андрєєвої Галини Анатолівни.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст. ст. 204, 328, 317, 319-321, 391, 626-628 ЦК України, встановлення факту вчинення відповідачем перешкод у користуванні придбаним майном, а також у зв'язку із відсутністю доказів спростування презумпції правомірності правочину, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Фізична особа-підприємець Погрібна Тетяна Миколаївна, 28.12.2018 подала апеляційну скаргу б/н від 28.12.2018, просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/2643/17 скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято за неповним дослідженням усіх обставин справи в їх сукупності. Так, апелянт стверджує, що у місцевого господарського суду були відсутні підстави для задоволення позову, оскільки договір № 03 від 13.07.2014 визнаний частково недійсним в судовому порядку. Також відповідач вказує на те, що надані позивачем копії технічного паспорту на кіоск № 2 не доводять того, що його було придбано за договором № 03 від 13.07.2014.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 28.12.2018 (вх. №09.1-04.1/535/19 від 21.01.2019) Фізичної особи - підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/2643/17. Позивачу та третій особі встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, учасникам справи - для подання заяв та клопотань, пояснень протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, але не пізніше 22.02.2019. Справу №910/2643/17 призначено до розгляду на 06.03.2019.

22.01.2019 від Фізичної особи - підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів, а саме Постанову Київського апеляційного суду від 20.12.2018 у справі № 755/4994.

25.02.2019 від Фізичної особи - підприємця Андрєєвої Галини Анатоліївни надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, сторона вказує на те, що відповідач, незважаючи на наявність договору купівлі-продажу кіоску, чинить перешкоди позивачу у користуванні придбаним майном.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2019 розгляд справи відкладено до 27.03.2019.

26.03.2019 від третьої особи - ОСОБА_4 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, яке задоволено судом. Також третя особа просить задовольнити апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни.

В судовому засіданні 27.03.2019 оголошено перерву до 03.04.2019.

Представник третьої особи в судове засідання 03.04.2019 не з'явився, про час та місце судового розгляду справи апеляційним господарським судом повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги, а також з врахуванням того, що явка представників учасників справи судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на подане третьою особою клопотання про розгляд справи без її участі, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи.

Відповідач в судовому засіданні 03.04.2019 вимоги апеляційної скарги підтримала та просила рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 скасувати, прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні 03.04.2019 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

13.04.2014 між Фізичною особою-підприємцем Андрєєвою Галиною Анатоліївною (покупець за договором, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Погрібною Тетяною Миколаївною (продавець за договором, відповідач у справі) укладено договір продажу кіоску № 03 (далі - договір), згідно умов якого продавець продав, а покупець купив два кіоски розмірами, кольором, плануванням та зовнішнім виглядом згідно креслень та фотографії доданих до цього договору, які є невід'ємною частиною цього договору.

Місце розташування кіосків: м. Київ, вул. Р.Окіпної, 1 (п. 1.3 договору).

Згідно з п. 3.1 договору покупець здійснює оплату продавцю за кіоск в сумі 87 000,00 грн. повністю в момент підсипання цього договору та акту прийому-передачі кіосків.

За умовами п.п. 2.1, 2.2 договору продавець після оплати покупцем повної вартості за кіоски зобов'язаний впродовж не більш однієї доби передати покупцю кіоски. Покупець одразу приймає кіоски по акту прийому-передачі кіосків.

Згідно наявного в матеріалах справи Акту приймання-передачі кіоску по Договору № 03 від 13.07.2014 продавцем Погрібною Тетяною Миколаївною передано покупцю Андрєєвій Галині Анатоліївні два кіоски, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Р.Окіпної, 1; продавець отримав від покупця грошові кошти в сумі 87 000 грн (а.с. 12 том І).

За товарним чеком № 03 від 13.07.2014 постачальник Фізична особа-підприємець Погрібна Тетяна Миколаївна продала отримувачу Фізичній особі-підприємцю Андрєєвій Галині Анатоліївні два металевих кіосків вартістю 87 000 грн (а.с. 13 том І).

Спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що відповідач - Фізична особа-підприємець Погрібна Тетяна Миколаївна чинить перешкоди в користуванні придбаного Фізичною особою-підприємцем Андрєєвою Галиною Анатоліївною майна (двох кіосків) згідно договору купівлі-продажу № 03 від 13.04.2014.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наведеною нормою передбачено, що власник майна має право шляхом подання негаторного позову вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Тобто підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Ця норма регулює захист права власності не в будь-якому випадку, а в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та/або розпорядження майном.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Позивач в обґрунтування позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні майном посилається на те, що згідно договору № 03 від 13.07.2014 Фізичною особою-підприємцем Андрєєвою Галиною Анатоліївною набуто право власності на два кіоски, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Р.Окіпної, 1.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом 20.10.2014, 09.03.2015, 25.01.2016 складено акти протидії та недопуску у приміщення (кіоск), підписані Андрєєвою Г.А., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про те, що підприємець Погрібна Т.М. не впускає до кіоску Андрєєву Г.А.

Факт недопуску Фізичної особи-підприємця Андрєєвої Галини Анатоліївни до кіоску не заперечується відповідачем, більше того, сторона вказує на те, що вона договір не укладала та його сфальсифіковано колишнім її співмешканцем ОСОБА_10 якому вона довіряючи залишала підписані аркуші паперу та товарних чеків для поточних справ господарської діяльності.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність або відсутність обставин, згідно з ч. 2 ст. 73 ГПК України, може встановлюватись, зокрема, таким засобом доказування як висновок експерта.

Згідно з ч. 2 ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи із правового аналізу вищенаведених норм, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зауважити, що надаючи правову кваліфікацію доказам, суд повинен враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. При цьому, правило належності доказів обов'язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб'єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Отже, належність доказів нерозривно пов'язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов'язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Відповідачем належними і допустимими засобами доказування, яким у даному випадку може бути висновок експерта, що володіє спеціальними знаннями у відповідній галузі, в порядку ст. 74 ГПК України, не було доведено факт фальсифікації договору купівлі-продажу № 03 від 13.07.2014, а тому посилання на вказані обставини не приймаються судом апеляційної інстанції.

Разом з цим, згідно наявної в матеріалах справи копії висновку судово-почеркознавчої експертизи, проведеної на підставі Ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 08.12.2015 у справі № 755/14492/15-ц, встановлено, що підпис від імені Погрібної Т.М. та рукописний запис «Погрібна», якій міститься у графі «ПРОДАВЕЦЬ» у договорі № 03 продажу кіосків від 13.07.2017, укладений між Фізичною особою-підприємцем Андрєєвою Галиною Анатоліївною та Фізичною особою-підприємцем Погрібною Тетяною Миколаївною, виконані Погрібною Тетяною Миколаївною (а.с. 24-36 том І).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на розгляді Дніпровського районного суду міста Києва знаходився спір у справі № 755/4994/17 за позовом ОСОБА_4 до Фізичної особи-підприємця Андрєєвої Г.А. та Фізичної особи-підприємця Погрібної Т.М. про визнання недійсним договору № 03 продажу кіоску від 13.07.2014.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18.06.2018 у справі № 755/4994/17 в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору продажу № 03 від 13.07.2014 відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2018 у справі № 755/4994/17 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.06.2018 скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 Визнано недійсним договір купівлі-продажу кіоску від 13.07.2014 в частині продажу 1/2 частини кіоску «Свіжий хліб» по вул. Р.Окіпної, 1 у м. Києві, укладений між Фізичною особою-підприємцем Андрєєвою Галиною Анатоліївною та Фізичною особою-підприємцем Погрібною Тетяною Миколаївною.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 07.07.2014 між Фізичною особою-підприємцем Погрібною Тетяною Миколаївною та ОСОБА_4 укладено договір № 2 продажу 1/2 частини кіоску «Свіжий хліб», площею 10 кв.м., що розташований по вул. Р.Окіпної, 1 у м. Києві. Тобто у власності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_11, на момент укладення договору купівлі-продажу № 03 від 13.07.2017, залишилась 1/2 частини кіоску «Свіжий хліб», а власником іншої 1/2 частини вказаного кіоску з 07.07.2014 була вже ОСОБА_4

Таким чином, на час розгляду спору у суді апеляційної інстанції договір купівлі-продажу № 03 від 13.07.2014, за яким було передано у власність позивача два кіоски по вул. Р.Окіпної, 1 у м. Києві, частково визнано недійсним.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст. 6, 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закріплена зазначеною статтею Цивільного кодексу України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010; постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 910/8682/18).

Враховуючи те, що відповідачем не надано доказів в спростування презумпції правомірності договору купівлі-продажу № 03 від 13.07.2014 щодо іншої 1/2 частини кіоску «Свіжий хліб - молоко» площею 10 кв.м., що розташований по вул. Р.Окіпної, 1 у м. Києві, судова колегія, з огляду на наявність обставин вчинення відповідачем перешкод у здійсненні позивачем права користування належними йому на праві власності приміщеннями, погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спірним майном.

Північним апеляційним господарським судом також встановлено, що Розпорядженням Дніпровської районної умісті Києві ради № 676-р від 18.07.2008 надано дозвіл ФОП Погрібній Тетяні Миколаївні на отримання висновків Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища м. Києва, райСЕС, Державного управління екологічної безпеки в м. Києві, Київського міського управління земельних ресурсів для прийняття рішення Дніпровською районною радою про надання в орендне користування земельної ділянки тимчасово, терміном на три роки за адресою: вул. Раїси Окіпної, 1, згідно запропонованої схеми розміщення, для встановлення трьох кіосків для торгівлі продовольчими товарами (а.с. 18 том І).

Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища надано дозвіл на тимчасове розміщення торгівельного кіоску № 2 та № 3 за адресою: вул. Раїси Окіпної, 1, у Дніпровському районі м. Києва терміном на три роки (а.с. 19, 71 том І).

Наявні в матеріалах справи письмові пояснення відповідача, договори щодо пайової участі в управлінні об'єкта благоустрою та інформаційні талони свідчать, що за адресою: Раїси Окіпної, 1 розташовувались три кіоски (МАФи): № 1 площею 15,0 кв.м.; № 2 площею 19,0 кв.м. та № 3 площею 20,0 кв.м. Згодом, кіоски № 1 та № 2 були демонтовані, і на даний час за вказаною адресою знаходиться лише МАФ № 2 під назвою «Свіжий хліб. Свіже молоко», площею 20 кв.м.

Беручи до уваги те, що матеріали справи містять факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем свого права розпорядження і користування лише кіоском, розташованого за адресою: вул. Раїси Окіпної, 1, у Дніпровському районі м. Києва, а також у зв'язку з відсутністю доказів в спростування презумпції правомірності договору купівлі-продажу № 03 від 13.07.2014 щодо 1/2 частини спірного МАФу (10 кв.м.), та наявності чинного договору № 2 від 07.06.2014 (про відчуження третій особі 1/2 частини кіоску), судова колегія визнає обґрунтованими позовні вимоги про зобов'язання Фізичну особу - підприємця Погрібну Тетяну Миколаївну звільнити означений кіоск та не чинити позивачу перешкоди у користуванні майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що у місцевого господарського суду були відсутні підстави для задоволення позову відхиляються судовою колегією, оскільки за змістом ст. 217 ЦК України визнання в судовому порядку недійсним договору купівлі-продажу № 03 від 13.07.2014 в частині передачі у власність Фізичної особи - підприємця Андрєєвої Галини Анатоліївни 1/2 частини спірного кіоску (10 кв.м.) не має наслідком недійсності іншої його частини.

Посилання апелянта на те, що представлений позивачем технічний паспорт на кіоск № 2 не доводить того, що саме цей кіоск був придбаний за договором, судовою колегією відхиляються, так як у відповідності до ст. 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцю документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару. При цьому, наявність у покупця відповідних документів може свідчити про передачу його разом з придбаним майном. Документального підтвердження щодо притягнення до відповідальності осіб у зв'язку із викраденням у відповідача документів матеріали справи не містять.

Інші аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо неповного з'ясування усіх обставин, що мають значення для справи при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження і не спростовують обставин, на які послався суд як на підставу для задоволення позову.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 910/2643/17 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Погрібної Тетяни Миколаївни на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 910/2643/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 910/2643/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/2643/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 17.04.2019