ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2019м. ДніпроСправа № 904/579/19
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників, справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВИЙ СТАНДАРТ"

до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЮЖКОКС"

про стягнення 21225,74грн., з яких 15828,56грн. пені; 1390,00грн. трьох відсотків річних; 4007,18грн. інфляційних втрат (договір №07-18/17 від 24.07.2017)

Представники: справу розглянуто без виклику представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВИЙ СТАНДАРТ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЮЖКОКС" (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути 21225,74грн., з яких 15828,56грн. пені; 1390,00грн. трьох відсотків річних; 4007,18грн. інфляційних втрат (договір №07-18/17 від 24.07.2017).

Судові витрати у загальній сумі 8605,00грн., з яких 1921,00грн. судового збору та 6684,00грн. витрат на правову допомогу, покласти на відповідача.

Одночасно з позовною заявою подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Короткий зміст позовної заяви та узагальнення її доводів.

24.07.2017 між сторонами укладено договір №07-18/17.

Позивач стверджує, що зобов'язання за укладеним між сторонами договором виконав у повному обсязі, що підтверджується:

- видатковою накладною №2220 від 23.11.2017 на суму 14981,82грн.;

- видатковою накладною №2424 від 14.12.2017 на суму 14592,18грн.;

- видатковою накладною №2423 від 14.12.2017 на суму 32101,08грн.

У зв'язку з тим, що відповідач прострочив виконання свого зобов'язання утворилася заборгованість у загальному розмірі 61675,08грн.

05.10.2018 Господарським судом Дніпропетровської області винесено судовий наказ, за яким стягнуто з відповідача на користь позивача 61675,08грн.

22.10.2018 відповідач здійснив погашення заборгованості за договором у розмірі 61675,08грн. на рахунок позивача.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 26.12.2017 по 22.10.2018 на суму 15828,56грн.;

- три відсотки річних за загальний період прострочення з 23.11.2017 по 29.01.2018 на суму 1390,00грн.;

- інфляційні втрати за загальний період прострочення з грудня 2017 року по вересень 2018 року на суму 4007,18грн.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/579/19 визначено суддю Петренка Ігоря Васильовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2019.

Ухвалою від 21.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Клопотання позивача від 12.02.2019 за вих.№б/н про розгляд справи в порядку спрощеного провадження задоволено. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Сторін повідомлено, що процесуальні дії вчиняються протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, а саме по 25.03.2019.

01.03.2019 (електронною поштою) та 04.03.2019 (Укрпоштою) від відповідача надійшла заява від 01.03.2019 за вих.№248 в якій просить суд долучити до матеріалів справи №904/579/19 акт №18/02 від 18.02.2019 про відсутність вкладення. Клопотання судом задоволено; акт №18/02 від 18.02.2019 про відсутність вкладення долучено до матеріалів справи №904/579/19.

01.03.2019 (електронною поштою) та 04.03.2019 (Укрпоштою) від відповідача надійшла заява від 01.03.2019 за вих.№250 про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Короткий зміст заяви.

Посилаючись на положення статті 258 Цивільного кодексу України господарський суд зазначає, що до вимог про стягнення, зокрема пені застосовується позовна давність в один рік. Відтак, відповідач просить суд застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені та відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

01.03.2019 (електронною поштою) та 04.03.2019 (Укрпоштою) від відповідача надійшла заява від 01.03.2019 за вих.№249 про виправлення описки та арифметичних помилок в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2019 по справі №904/579/19 в якій просить суд виправити описки та арифметичні помилки в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2019 по справі №904/579/19 в частині правильного зазначення: заявленої до стягнення ціни позову - 27909,74грн.; заявлених позивачем складових ціни позову: 4007,18грн. (інфляційна складова) + 1390,00грн. (три відсотки річних) + 15828,56грн. (сума пені) + 6684,00грн. (сума витрат на правову допомогу); розмір понесених позивачем судових витрат - 1921,00грн.

Ухвалою від 11.03.2019 в задоволенні заяви відповідача від 01.03.2019 за вих.№249 про виправлення описки та арифметичних помилок в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2019 по справі №904/579/19 відмовлено у повному обсязі.

12.03.2019 від відповідача надійшов відзив в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Короткий зміст заперечень відповідача та узагальнення його доводів.

Відповідач вважає, що заборгованість за договором у сумі 27909,74грн. задоволенню не підлягає через безпідставність. Відповідач наголошує, що будь-яка заборгованість за договором відсутня.

Здійснивши власний перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідач визначив правильною суму трьох відсотків річних у розмірі 1395,34грн. і суму інфляційних втрат у розмірі 3824,21грн.

Щодо отримання сторонами ухвали від 21.02.2019 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Відповідач ухвалу від 21.02.2019 отримав 27.02.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 05.03.2019.

Відповідачу роз'яснено право на надання відзиву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Отже, строк для подачі відзиву до 14.03.2019.

Відтак, господарський суд констатує, що відповідачем відзив надано суду у визначений ухвалою від 21.02.2019 строк.

Позивач ухвалу від 21.02.2019 отримав 28.02.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 05.03.2019.

Позивачу роз'яснено право на надання відповіді на відзив протягом трьох днів від дати отримання відзиву.

Відзив позивач отримав 21.03.2019.

Отже, строк для подачі відповіді на відзив до 25.03.2019 (з урахуванням того, що кінцева дата подачі, а саме 24.03.2019 є вихідним днем).

Станом на 19.04.2019 відповідь на відзив до суду не надійшла.

Відтак, господарський суд констатує, що позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористався.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відтак, шістдесятиденний строк з дня відкриття провадження у справі спливає 22.04.2019.

19.04.2019 здійснено розгляд справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу окремо, який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ЮЖКОКС" (далі - відповідач, покупець) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВИЙ СТАНДАРТ" (далі - позивач, постачальник) укладено договір №07-18/17 від 24.07.2017 (далі - договір).

Предметом договору визначено, що постачальник зобов'язується передати покупцю продукцію (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах (пункт 1.1 договору). Номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість товару та інші умови узгоджуються сторонами в Специфікаціях (Додатках), які після їх підписання є невід'ємною частиною цього договору. При зазначені переліку, асортименту в Специфікаціях (Додатках) обов'язково вказується код УКТ ЗЕД товару з дотриманням наступних вимог:

- при придбанні товарів, вироблених в Україні (крім підакцизних), вказується не менш як 4 перших символів коду УКТ ЗЕД;

- при придбанні товарів, імпортованих в Україну та підакцизних, вказується 10 символів коду УКТ ЗЕД (пункт 1.2 договору).

Ціну договору визначено у пункті 3.2 договору, а саме загальна вартість договору визначається вартістю всіх Специфікацій (Додатків), підписаних по цьому договору, які є невід'ємною частиною договору (пункт 3.2 договору).

Строк. Цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 Господарського кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов'язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 61675,08грн., що підтверджується:

- видатковою накладною №2220 від 23.11.2017 на суму 14981,82грн.;

- видатковою накладною №2424 від 14.12.2017 на суму 14592,18грн.;

- видатковою накладною №2423 від 14.12.2017 на суму 32101,08грн.

05.10.2018 Господарським судом Дніпропетровської області винесено судовий наказ, за яким стягнуто з відповідача на користь позивача 61675,08грн.

22.10.2018 відповідач здійснив погашення заборгованості за договором у розмірі 61675,08грн. на рахунок позивача. Вказана обставина не заперечується відповідачем, а отже визнається судом достовірною.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 8.8 договору, з урахування протоколу розбіжностей від 24.07.2017, визначено, що покупець несе відповідальність у разі порушення строків оплати товару, передбачених пунктом 4.1 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від вартості заборгованості за кожний день прострочення оплати вартості товару.

Пунктом 4.1 договору визначено, що оплата вартості партії товару (платежі) здійснюється в гривнях, на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі, на умовах оплати узгоджених сторонами у відповідній Специфікації (Додатках) до цього договору. У цьому випадку, умови оплати поширюються тільки на партії товару, передбачені такими Специфікаціями (Додатку).

Специфікаціями встановлено строк оплату товару протягом 45 календарних днів.

Отже:

- за видатковою накладною №2220 від 23.11.2017 на суму 14981,82грн. строк оплати настав 09.01.2018, з урахуванням положень статті 254 Цивільного кодексу України;

- за видатковою накладною №2424 від 14.12.2017 на суму 14592,18грн. та видатковою накладною №2423 від 14.12.2017 на суму 32101,08грн. строк оплати настав 29.01.2018, з урахуванням положень статті 254 Цивільного кодексу України.

За видатковою накладною №2220 від 23.11.2017 на суму 14981,82грн. пеню нараховано у період з 26.12.2017 по 22.10.2018 на суму 4154,04грн.

За видатковою накладною №2424 від 14.12.2017 на суму 14592,18грн. та видатковою накладною №2423 від 14.12.2017 на суму 32101,08грн. пеню нараховано у період з 29.01.2018 по 22.10.2018 на загальну суму 11674,52грн.

Щодо заяви про застосування строку позовної давності.

Поняття позовної давності унормовано главою 19 Цивільного кодексу України.

Норми про позовну давність мають імперативний характер.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі статтею 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

За змістом статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом із тим відповідно до частин 3-5 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач просить суд застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені та відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

Проаналізувавши позицію відповідача господарський суд визнав встановленою обставину сплати 22.10.2018 основної заборгованості за договором у розмірі 61675,08грн.

Відтак, факт сплати заборгованості господарський суд розцінює як дії відповідача з визнання боргу.

Отже, враховуючи положення статті 264 Цивільного кодексу України, господарський суд констатує, що 22.10.2018 перебіг позовної давності перервався.

Таким чином, підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Господарський суд перевірив розрахунок пені та визнав його таким, що містить помилки, а саме:

По-перше, неправильно визначено періоди нарахування пені;

По-друге, при визначені періоду нарахування пені не враховано положень частини 6 статті 232 Господарського процесуального кодексу України. Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відтак, правильним розміром пені, який підлягає стягненню з відповідача є 2637,27грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три відсотки річних у загальному розмірі 1390,00грн., а саме:

- за видатковою накладною №2220 від 23.11.2017 на суму 14981,82грн. три відсотки річних нараховано у період з 27.11.2017 по 22.10.2018 на суму 369,00грн.

- за видатковою накладною №2424 від 14.12.2017 на суму 14592,18грн. та видатковою накладною №2423 від 14.12.2017 на суму 32101,08грн. три відсотки річних нараховано у період з 30.01.2018 по 22.10.2018 на суму 1021,00грн. (319,00грн. + 702,00грн. відповідно).

Відповідач надав власний контррозрахунок трьох відсотків річних та визнав обґрунтованим розмір у сумі 1395,34грн.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та встановив наявність помилок у визначені періоду нарахування.

Відтак, правильним розміром трьох відсотків річних, який підлягає стягненню з відповідача є 1367,96грн.

Позивач нарахував інфляційні втрати у загальному розмірі 4007,18грн. за загальний період з грудня 2017 року по вересень 2018 року.

Відповідач надав власний контррозрахунок інфляційних втрат та визнав обґрунтованим розмір у сумі 3824,21грн.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та встановив наявність помилок у визначені періоду.

Щодо розрахунку інфляційних втрат господарський суд надає наступні роз'яснення. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відтак, правильним розміром інфляційних втрат за період з січня 2018 року по вересень 2018 року, який підлягає стягненню з відповідача є 2495,51грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В якості судових витрат позивач вказав 6684,00грн. витрат на правову допомогу і дану суму врахував у ціну позову, тобто визначив її самостійною позовною вимогою; 1600,00грн. витрат на правову допомогу за складання даної позовної заяви; 1921,00грн. судового збору.

Щодо витрат на правову допомогу.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Про адвокатуру. Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 6684,00грн.

Позиція позивача. Між позивачем та Адвокатським об'єднанням "Колегія адвокатів України" (далі - Адвокатське об'єднання) укладено договір про надання професійної правничої допомоги №12-2/07/КАУ від 02.02.2015.

Позивач вказує, що відповідно до Завдання №1, складеного 20.09.2018, сума, що підлягає оплаті за складання та направлення до Господарського суду Дніпропетровської області заяви про видачу судового наказу шляхом стягнення заборгованості з відповідача через невиконання умов договору №07-18/17 від 24.07.2017 становить 500,00грн.

Крім того, Завданням №1 узгоджено, що при винесенні судового наказу про стягнення на користь клієнта суми, клієнт протягом 15 днів від дня ухвалення такого рішення сплачує виконавцю 5% від стягнутої судом суми, незалежно від набрання рішенням законної сили.

Після набрання судовим наказом законної сили клієнт протягом 5 днів від дня набрання законної сили судовим наказом сплачує Адвокатському об'єднанню 5% від стягнутої судом суми, а у випадку його оскарження, остаточні розрахунки здійснюються за результатами розгляду справи в апеляційній інстанції, тобто досягнення позитивного результату відповідно до умов Завдання.

Позивач стверджує, що сума у розмірі 10% від стягнутої суми складає 6184,00грн., оплачена позивачем на рахунок Адвокатського об'єднання, що підтверджується Звітом №36 від 09.10.2018 та Звітом №37 від 30.10.2018.

Позиція відповідача. Відповідач наголошує, що витрати позивача на правничу професійну допомогу у розмірі 6684,00грн. не вважаються судовим витратами по справі №904/579/19 та не підлягають задоволенню.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, а саме відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 18.01.2011 у справі CASE OF MGN LIMITED v. THE UNITED KINGDOM (Application no.39401/04) стягнення зі сторони, що програла справу, гонорару успіху є порушенням статті 10 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Порушення Конвенції визнано не сам гонорар як такий, а стягнення його зі сторони, що "програла" справу. Зазначене є додатковим свідченням необґрунтованості вимоги позивача про стягнення з відповідача 6184,00грн.

Господарський суд проаналізувавши позиції сторін та дослідивши фактичні обставини справи дійшов наступних висновків.

Витрати на правову допомогу у розмірі 6684,00грн. є судовими витратами, однак у іншій справі наказного провадження.

Витрати на правову допомогу у розмірі 6684,00грн. не є самостійними позовними вимогами позивача до відповідача, оскільки ґрунтуються на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №12-2/07/КАУ від 02.02.2015 укладеного між позивачем та Адвокатським об'єднанням.

Відповідач не є стороною договору про надання професійної правничої допомоги №12-2/07/КАУ від 02.02.2015 укладеного між позивачем та Адвокатським об'єднанням, а відтак не може відповідати за зобов'язаннями іншої сторони.

Главою 8 (Судові витрати) Господарського процесуального кодексу України не закріплена можливість відшкодування судових витрат по іншій справі, які не пов'язана з розглядом даної справи.

Господарський суд наголошує, що порядок заявлення судових витрат та порядок їх відшкодування закріплено Главою 8 (Судові витрати) Господарського процесуального кодексу України.

Проаналізувавши дії позивача, господарський суд визнав їх такими, що не відповідають вимогам Господарського процесуального кодексу України, а відтак задоволенню не підлягають.

Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 1600,00грн.

Позиція позивача. З метою отримання правової допомоги позивачем укладено договір про надання професійної правничої допомоги №12-2/07/КАУ від 02.02.2015 з Адвокатським об'єднанням.

Відповідно до завдання №3, складеного 12.11.2018 до договору №12-2/07/КАУ, сума, яка підлягає сплаті за складання позовної заяви становить 1600,00грн.

Позивач вказав, що Акт виконаних робіт та доказ сплати зобов'язується надати господарському суду після відкриття провадження у справі.

Позиція відповідача. На думку відповідача, не підлягають задоволенню і витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 1600,00грн., оскільки не надано належних доказів укладення правочину, за яким вартість надання професійної правничої допомоги становить саме вказаний розмір. Крім того, не погоджено обсяг послуг, в частині витрачених годин робочого часу; не погоджено і строк дії договору.

Господарський суд проаналізувавши позиції сторін та дослідивши фактичні обставини справи дійшов наступних висновків.

На підтвердження витрат у розмірі 1600,00грн. позивач надав копію договору про надання правової допомоги №12-2/07/КАУ та копію Завдання №3 від 12.11.2018 до договору №12-2/07/КАУ. Ані детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, ані здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги суду не надано.

Враховуючи надані позивачем докази на підтвердження надання правової допомоги госоподарський суд визнав їх неналежними та відмовляє в їх покладенні на відповідача.

Щодо судового збору у розмірі 1921,00грн.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 588,40грн., з урахуванням того, що 30,63% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-257, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВИЙ СТАНДАРТ" (61010, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ГРЕКІВСЬКА, будинок 25; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38775646) до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЮЖКОКС" (51909, Дніпропетровська обл., місто Камянське, ВУЛИЦЯ ВЯЧЕСЛАВА ЧОРНОВОЛА, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05393079) про стягнення 21225,74грн., з яких 15828,56грн. пені; 1390,00грн. трьох відсотків річних; 4007,18грн. інфляційних втрат (договір №07-18/17 від 24.07.2017) задовольнити частково.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЮЖКОКС" (51909, Дніпропетровська обл., місто Камянське, ВУЛИЦЯ ВЯЧЕСЛАВА ЧОРНОВОЛА, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05393079) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВИЙ СТАНДАРТ" (61010, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ГРЕКІВСЬКА, будинок 25; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38775646) 2637,27грн. (дві тисячі шістсот тридцять сім грн. 27 коп.) пені; 1367,96грн. (одна тисяча триста шістдесят сім грн. 96 коп.) трьох відсотків річних; 2495,51грн. (дві тисячі чотириста дев'яносто п'ять грн. 51 коп.) інфляційних втрат; 588,40грн. (п'ятсот вісімдесят вісім грн. 40 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЮЖКОКС" (51909, Дніпропетровська обл., місто Камянське, ВУЛИЦЯ ВЯЧЕСЛАВА ЧОРНОВОЛА, будинок 1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05393079) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМИСЛОВИЙ СТАНДАРТ" (61010, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ГРЕКІВСЬКА, будинок 25; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38775646) 13191,29грн. пені; 22,04грн. трьох відсотків річних; 1511,67грн. інфляційних втрат відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 19.04.2019

Суддя ОСОБА_1