ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1021/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення заборгованості в сумі 48 448 грн 18 к.

за участю:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

від третьої особи: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" про стягнення заборгованості в сумі 48448 грн 18 к.

Ухвалою суду від 27.11.18 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 27.12.18.

В судових засіданнях 27.12.18 та 10.01.19 оголошувалася перерва відповідно до 10.01.19 та 07.02.19.

За наслідками судового засідання 07.02.19 суд, на підставі ч.6ст.250 ГПК України, постановив ухвалу (занесену до протоколу судового засідання) про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та оголосив перерву до 19.02.19.

Ухвалою суду від 19.02.19 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Укртрансгаз" вх.№2507/19 від 08.02.19, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та відкладено підготовче засідання на 14.03.19, за наслідками якого закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 28.03.19.

Ухвалою суду від 28.03.19, занесеною до відповідного протоколу судового засідання, за клопотанням відповідача відкладено розгляд справи по суті на 16.04.19.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.04.19 подав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових(нових доказів).

Згідно з приписами ст.80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За змістом ч.2ст.207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи вищенаведені правові норми, беручи до уваги те, що клопотання відповідача не містить обґрунтувань неможливості подання цих доказів у строк, передбачений нормами ГПК України, суд залишає без розгляду клопотання відповідача б/н від 16.04.19.

Позиція позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив вх№518/19 від 11.01.198. Зокрема, вказав на те, що 28.09.11 між сторонами у справі укладено договір №/ПІ7, на виконання умов якого позивач надав відповідачу у жовтні 2015 року послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу в обсязі 6205,082тис.куб.м загальною вартістю 33507,44грн. відповідно до коригуючого акту наданих послуг №10-15-/П17/ВТВ/КОР, та направив зазначений акт для підписання відповідачу, однак останній відмовився від підписання зазначеного акта. Зауважив, що з огляду на приписи ст.212, 613 Цивільного кодексу України та судову практику, викладену, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України у справах №904/248/16, №908/292/16, №904/11154/15, відмова відповідача від підписання акта не звільняє його від виконання обов"язку, передбаченого п.5.5 договору. Спростовуючи доводи відповідача, вказав на те, що відповідач не заперечує щодо отримання ним у жовтні 2015 року природного газу в обсязі 6205,082тис.куб.м, однак вказує, що цей газ ним отримано від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в рамках договору купівлі-продажу №13-189-ВТВ від 04.01.13, укладеного між ПАТ "НАК"Нафтогаз" України" та відповідачем. Водночас, ПАТ "НАК"Нафтогаз" України" у жовтні 2015 року не замовляло у позивача та не отримувало послуг з транспортування природного газу в обсязі 6205,082тис.куб.м, які були отримані відповідачем з газотранспортної системи для покриття власних виробничо-технологічних витрат. Зауважив, що обставина щодо ненадання позивачем ПАТ "НАК"Нафтогаз" України" природного газу в обсязі 6205,082тис.куб.м встановлена рішенням Господарського суду м.Києва від 19.07.17 у справі №910/3487/17 та в силу ст.75 ГПК України не потребує доказування. Вказав на те, що позивач на підставі акту №10-15-/П17/ВТВ/КОР, у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема, ст.192 Податкового кодексу України, відкоригував свої податкові зобов"язання за жовтень 2015 року.

Заперечення відповідача.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві вх.№19963/18 від 20.12.18 та запереченні на відповідь на відзив вх.№1748/19 відж 01.02.19. Зокрема, вказав на те, що позивачем до позовної заяви долучено лист Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" вих.№IF08.3-ЛВ-2995-0716 від 07.07.16, яким відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для підписання коригуючого акта за жовтень 2015 року, оскільки зазначені у цьому акті обсяги газу закуплені для потреб ВТВ на підставі договору купівлі-продажу №13-189-ВТВ від 04.01.13, укладеного між ПАТ "НАК"Нафтогаз" України" та відповідачем. Водночас, з посиланням на норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зауважив, що на момент подання відзиву відсутні будь-які первинні документи або інші докази, які б підтверджували факт передачі відповідачу природного газу в об"ємі 6205,082тис.куб.м загальною вартістю 33507,44грн. від будь-якого постачальника, відтак відсутність первинних документів свідчить про відсутність відповідної господарської операції, а саме транспортування позивачем природного газу у вищезазначеному об"ємі. Вказав на те, що згідно акта наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.10.15 відповідачем отримано від позивача 31,675тис. куб.м природного газу, при цьому, позивачем направлено відповідачу коригуючий акт наданих послуг №10-15-/П17/ВТВ/КОР у червні 2016р. Зауважив, що позивач є оператором Єдиної газотранспортної системи України, і відсутність дій позивача по комерційному балансуванню газу в газотранспортній системі у жовтні 2015 року створює умови невизначеності факту отримання та власника газу, відтак за таких умов позивача позбавлено можливості визначити обсяг своїх господарських зобов"язань по оплаті послуг з транспортування природного газу магістральними газопроводами. При цьому представник відповідача посилався на Закон України "Про ринок природного газу" та Порядок доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України, затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 19.04.2012 № 420 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 7 травня 2012 р. за № 721/21034, а також постанову Верховного Суду у справі №927/276/18.

Пояснення третьої особи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у судовому засіданні на підставі письмових пояснень вх.№4387/19 від 14.03.19 зазначив, що ОСОБА_1 акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не постачало відповідачу у даній справі природний газ у жовтні 2015 року на підставі укладеного між відповідачем та ОСОБА_1 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Щодо відносин між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та позивачем звернув увагу на рішення Господарського суду м.Києва від 19.07.17 у справі №910/3487/17, залишеним без змін Постановою Верховного Суду від 17.04.18. Крім того, з посиланням на постанову Верховного Суду від 20.02.18 у справі №911/653/17 та ст.237 ГПК України зазначив, що суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

28.09.11 між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної компанії "Нафтогаз України" ( найменування якого згідно відомостей ЄДРЮОФОПГФ змінено на Акціонерне товариство "Укртрангаз") та ОСОБА_1 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 №/ПІ7. Зазначений договір підписано сторонами та скріплено їх печатками. Термін дії договору - до 31.12.12.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов(п.11.1 договору).

В подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди до договору №/ПІ7, якими вносилися зміни до умов договору щодо обсягів транспортування газу, реквізитів та найменування Газотранспортного підприємства та ін.

За умовами даного договору Газотранспортне підприємство (позивач) зобов"язалося надати замовнику (відповідачу) послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а ОСОБА_5, у свою чергу, - внести плату за надані послуги у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору. ОСОБА_5, транспортування якого за цим договором здійснює Газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів(п.1.1,1.2 договору).

Підставою для транспортування газу магістральними газопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором Єдиної газотранспортної системи України відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності у замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби(п.2.1 договору).

Згідно з п.2.2, 2.4 договору ОСОБА_5 передає, а Газотранспортне підприємство приймає газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи Газотранспортного підприємства та здійснює його транспортування по території України до ГРС.

Розділом 3 даного договору сторони визначили порядок оформлення актів наданих послуг з транспортування газу: послуги з транспортування газу оформлюються сторонами договору актами наданих послуг(п.3.1 договору); Газотранспортне підприємство до 15-го числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою, а ОСОБА_5 протягом 2-х днів з дати одержання акта зобов"язується повернути Газотранспортному підприємству один примірник акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою ОСОБА_5, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта, у випадку відмови від підписання акта розбіжності підлягають регулюванню відповідно до умов договору або в судовому поряку(п.3.2, 3.3 договору); акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами(п.3.4 договору).

Згідно з п.4.1 договору за одиницю виміру кількості газу при його обліку приймається 1 куб.м.

Розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюється за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством ОСОБА_5 послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п.5.1, 5.4 договору).

Згідно з п.5.5 договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється ОСОБА_5 (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100% попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу(п.5.5 договору).

На виконання умов договору у жовтні 2015 року позивачем протранспортовано відповідачу 31,675 тис.куб.м газу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією акта наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.10.15. Зазначений акт підписано сторонами без будь-яких зауважень та заперечень та скріплено їх печатками.

Водночас, за твердженням позивача, останній, крім транспортування відповідачу 31,675 тис.куб.м газу у жовтні 2015 року, надав відповідачу у жовтні 2015 року послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу в обсязі 6205,082тис.куб.м загальною вартістю 33507,44грн. відповідно до коригуючого акту наданих послуг №10-15-/П17/ВТВ/КОР, на підтвердження чого подав суду договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 №/ПІ7; коригуючий акт №10-15-/П17/ВТВ/КОР без дати складення, підписаний начальником Управління реалізації та розрахунків за надані послуги з транспортування та зберігання природного газу ПАТ "Укртрансгаз" ОСОБА_6 та не підписаний відповідачем ; супровідний лист від 23.06.2016 вих. №9132/12, що підтверджує направлення вказаного акта відповідачу в двох примірниках з проханням підписати один примірник та повернути на адресу позивача ; реєстр реалізації природного газу споживачам соціальної сфери тощо за жовтень 2015 року ; рішення Господарського суду м. Києва від 19.07.2017 у справі №910/3487/17, яке залишене без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та Верховного Суду від 17.04.2018.

23.06.16 позивач направив зазначений акт №10-15-/П17/ВТВ/КОР для підписання відповідачу.

Листом вих.№IF08.3-ЛВ-2995-0716 від 07.07.16 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для підписання зазначеного коригуючого акта, оскільки зазначені у цьому акті обсяги газу закуплені для потреб ВТВ на підставі договору купівлі-продажу №13-189-ВТВ від 04.01.13, укладеного між ПАТ "НАК"Нафтогаз" України" та відповідачем. Відтак, на думку відповідача, остаточні розрахунки за отриманий природний газ, включаючи послуги по його танспортуванню магістральними газопроводами, відповідач повинен провести із ПАТ "НАК"Нафтогаз України", яке, у свою чергу, як замовник послуг із транспортування газу магістральними газопроводами, повинно здійснити розрахунки з позивачем.

Відповідач в обґрунтування заперечень проти позову подав суду: акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.10.15, підписаний позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень та скріплений їх печатками; договір на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 №13-189-ВТВ, укладений між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та відповідачем (покупець) з додатковми угодами; акти звірки розрахунків між позивачем та відповідачем за 2016 рік; оборотно-сальдову відомість за січень 2016-грудень 2017 р. та за 2018 р.

Суд, надавши оцінку приєднаним до матеріалів справи актам звірки між позивачем та відповідачем по зобов"язаннях відповідача щодо оплати послуг на користь позивача за договором №/ПІ7, заборгованості з жовтня 2015 по жовтень 2016 не виявив.

Оцінивши подані відповідачем докази, суд констатує, що ці докази підтверджують існування правовідносин купівлі-продажу між відповідачем та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі договору №13-189-ВТВ на купівлю-продаж природного газу між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та відповідачем (покупець) та додаткових угод, відповідно до умов яких продавець зобов"язується передати у власність покупцю природний газ, а покупець зобов"язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1); газ, що передається використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця (п.1.2.); до ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (п.5.2.);договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року( в редакції додаткової угоди №11 від 22.12.14), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п.11).

Наведене дає підстави для висновку суду про те, що договір №13-189-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, укладений між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та відповідачем (покупець), був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Дослідивши та оцінивши у відповідності до приписів ГПК України поданий позивачем коригуючий акт №10-15-/П17/ВТВ/КОР на підтвердження факту надання послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача в жовтні 2015 року в обсязі 6205,082 тис.м.куб., суд констатує, що цей акт не є належним та допустимим доказом в розумінні статтей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки порядок, строки оформлення та підписання актів наданих послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами, наслідки відмови від його підписання, врегулювання розбіжностей визначаються п. 3.2, 3.3, 3.4, 5.4 договору №№/ПІ7 . При цьому, умовами вищезазначеного договору, на який посилається позивач в обгрунтування позовних вимог, не передбачено складання позивачем в односторонньому порядку коригуючих актів послуг транспортування для промислових споживачів щодо обсягів газу для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат відповідача.

Суд відхиляє також твердження позивача про те, що обсяг протранспортованого позивачем природного газу для промислових споживачів підтверджується Реєстром реалізації природного газу споживачам соціальної сфери за жовтень 2015, підписаним відповідачем, оскільки вказаний реєстр не є первинним бухгалтерським документом, оформленим належним чином.

Щодо рішення Господарського суду м. Києва від 19.07.2017 у справі № 910/3487/17(залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 та постановою Верховного Суду від 17.04.2018), яким суд відмовив в позові АТ"Укртрансгаз" про стягнення з ПАТ"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 278499930грн 62 к. за невиконання умов договору № -ПР від 31.12.2013 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, суд констатує, що наведеними судовими рішеннями не встановлено факту надання послуг транспортування газу в обсязі 6205,082 тис.м.куб. газу для ВТВ відповідача у жовтні 2015 року, відтак обставини, встановлені вищезазначеними судовими рішеннями, не є преюдиційними в розмунні ст.75 ГПК України і відхиляються судом. При цьому, з огляду на приписи ст.237 ГПК України, суд констатує, що відносини між позивачем та третьою особою у даній справі не є предметом спору, відтак судом не досліджуються.

Суд констатує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів транспортування позивачем в жовтні 2015 року саме на умовах договору № /П17 від 28.09.2011 6205,082 тис.м.куб. газу, закупленого відповідачем для потреб промислових споживачів. При цьому, суд приймає до уваги також пояснення ПАТ"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про те, що ним в жовтні 2015 року не постачалося відповідачу 6205,082 тис.м.куб. газу в рамках договору №13-189-ВТВ, однак констатує, що факт непоставки ПАТ"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в жовтні 2015 року відповідачу 6205,082 тис.м.куб. газу в рамках договору №13-189-ВТВ не свідчить про те, що вищезазначена кількість газу протранспортована позивачем на підставі договору №/ПІ7.

Посилання позивача на те, що позивач на підставі акту №10-15-/П17/ВТВ/КОР, у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема, ст.192 Податкового кодексу України, відкоригував свої податкові зобов"язання за жовтень 2015 року, судом до уваги не приймаються з огляду на непідтвердження позивачем цих обставин належними та допустимими доказами.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень(ст. 74 ГПК України).

За змістом ст.76 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

Норми права, які застосував суд при ухваленні рішення, та мотивив їх застосування.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків,зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами (ст.ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Спірний договір, укладений між сторонами, є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений між сторонами у справі спірний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, відтак до нього застосовуються відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами статтей 13,14 ЦК України унормовано, що цивільні права та цивільні обов"язки здійснюються та виконуються в межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї.

За приписами частини 1 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу", транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов"язкові реквізити: назва документу (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд констатує, що факт проведення позивачем господарських операцій з надання комплексу послуг, що стосується виконання ним зобов"язань за вказаним договором, повинен підтверджуватись первинними бухгалтерськими документами, яких матеріали справи не містять. При цьому, згідно приписів ст.901 Цивільного кодексу України, виконавець зобов'язується надати послугу за завданням замовника, проте в матеріалах справи відстуні докази транспортування позивачем 31,675 тис.куб.м газу у жовтні 2015 року у відповдіності з приписами ст.901 ЦК України.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, надавши правову оцінку доказам відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив, що позивачем не доведено факту надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами згідно коригуючого акта №10-15-/П17/ВТВ/КОР та факту існування зобов"язання у відповідача з оплати цих послуг саме за умовами договору №/П17 та дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 33507,44грн. вартості транспортування природного газу є необґрунтованими та не підтверджені матеріалами справи, відтак у суду відсутні правові підстави для їх задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення 2935.80грн. 3%річних та 12004,09грн. інфляційних втрат суд констатує, що що ці вимоги також не підлягають до задоовлення, оскільки є похідними від вимоги про стягнення 33507,44грн.,в задоволенні якого судом відмовлено через недоведеність позивачем факту порушення грошового зобов"язання відповідачем.

При цьому суд виходить з того, що у справі "Серявін та інші проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов"язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на викладене, в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, у відповідності до ст.124, ст.129, 129-1 Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.11, 204, 626, 627, 628, 629, 901 ЦК України, ст.174,193 ГК України, керуючись ст. 74, 75, 86, 123, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити в позові Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" про стягнення заборгованості в сумі 48448 грн 18 к.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.04.2019

Суддя Матуляк П. Я.