СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2019 р. Справа № 905/2746/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О.В.

секретар судового засідання Литвинова К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу АТ "Банк Кредит Дніпро" (вх.№250 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 19.12.2018, постановлену суддею Чорненькою І.К. у приміщенні Господарського суду Донецької області, повний текст ухвали складено 26.12.2018, у справі №905/2746/16

за заявою ТОВ "Трансметко", м. Київ

до ТОВ "Балтика", м. Краматорськ Донецької області

про банкрутство,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.12.2018 у справі №905/2746/16 визнано кредиторами та затверджено реєстр вимог кредиторів:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансметко" на суму 27079158,19грн., з яких: 27062622,19грн. - четверта черга; 16536,00грн. - перша черга.

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Галамет" на суму 316 245 850,80грн., з яких: 316 243 094,80грн. - четверта черга, 2756,00грн. - перша черга;

- Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на суму 96769,00грн., з яких: 94013,00грн. - третя черга, 2756,00грн. - перша черга.

- Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" на суму 2756,00грн. - перша черга.

Окремо до реєстру вимог кредиторів включено у шосту чергу пеня та штрафні санкції:

- Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на суму 510,00грн.

Окремо до реєстру вимог кредиторів включено вимоги кредитора, які забезпечені заставою майна боржника:

- Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" на суму 81 818 067,23грн.

Відмовлено Публічному акціонерному товариству "Банк Кредит Дніпро" у визнанні кредитором боржника на суму 51 749 068,93грн.

Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Лавіос" у визнанні кредитором боржника на суму 260 406 038,28грн. та 2756,00грн. судового збору

Відмовлено Маріупольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області у визнанні кредитором боржника на суму 50 032,96грн. та 2756,00грн. судового збору

Відмовлено Головному управлінню Державної фіскальної служби у Донецькій області у визнанні кредитором боржника на суму 510,00грн.

А також вирішено інші процедурні питання щодо подальшого руху справи.

АТ "Банк Кредит Дніпро" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 19.12.2018 року по справі № 905/2746/16, постановити нову ухвалу, якою визнати грошові вимоги Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ТОВ "Балтика" в розмірі 162 572 820,00 грн., розподіливши черговість задоволення відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Свою скаргу банк обгрунтовує тим, що судом першої інстанції неправомірно виключено з заявленої банком суми кредиторських вимог 40 232 954,10 грн, як загальну вартість заставного нерухомого майна, на яку банком набуто право власності на підставі застереження, що міститься в Іпотечному договорі №300611-І/1 від 30.06.2011 до порушення провадження у даній справі. Як зазначає заявник апеляційної скарги, станом на 05.10.2018 у АТ "Банк Кредит Дніпро" на балансі не перебував зазначений об'єкт нерухомого майна, а отже вказана нерухомість буде зарахована в рахунок погашення поточної заборгованості.

Крім того, заявник апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції помилково застосовано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у справі №444/9519/12 та відмовлено у частині вимог про визнання суми процентів за користування кредитними коштами за договорами №300611-К/1 від 30.06.2011 та №300611-К/2, нараховану після 20.06.2014. Банк вважає, що умовами наведених кредитних договорів встановлено можливість нараховувати проценти за користування кредитними коштами до повного погашення основної кредитної заборгованості.

Також банк не погоджується з судом першої інстанції, який застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у справі №902/492/17 щодо віднесення всіх заявлених заявником вимог до забезпечених заставою майна боржника на підставі договору застави №30061-З/1 від 30.06.2011 та договору іпотеки №300611-І/2 від 30.06.2011 незалежно від визначеної сторонами цих договорів вартості заставного майна. Скаржник посилаючись на те, що ТОВ «Балтика» виступає майновим поручителем тільки за кредитним договором №300611-К/2 від 30.06.2011, тоді як за кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011 ТОВ «Балтика» виступає основним боржником, що, на думку банку, виключає можливість віднесення заборгованості за цим кредитним договором до забезпечених вимог.

До того ж, заявник апеляційної скарги не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у визнанні суми пені на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки боржником не надано суду доказів здійснення на території проведення АТО господарської діяльності в заявлений банком період.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2019, для розгляду апеляційної скарги АТ "Банк Кредит Дніпро" на ухвалу господарського суду Донецької області від 26.12.2018 року у справі № 905/2746/16 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 26.02.2019.

В судовому засіданні 26.02.2019 оголошено перерву до 12.03.2019.

У зв'язку із знаходженням 12.03.2019 головуючого судді Фоміної В.О. на лікарняному, здійснено повторний автоматизований розподіл справи №905/2746/16 між суддями та для її розгляду сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Тарасова В.І., Шевель О.В., Крестьянінов О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 у розгляді даної справи оголошено перерву до 11.04.2019.

В судовому засіданні 11.04.2019 представник АТ «Банк Кредит Дніпро» підтримала апеляційну скаргу, просила суд скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 19.12.2018 у даній справі в частині заявлених грошових вимог Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ТОВ "Балтика" в розмірі 162 572 820,00 грн., розподіливши черговість задоволення відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції 11.04.2019 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце апеляційного розгляду справи належним чином повідомлені.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього учасника справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 05.10.2016 порушено провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансметко" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтика", розпорядником майна призначений арбітражний керуючий Карауш Юлія Вікторівна.

06.10.2016 за №36101 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднене повідомлення про порушення справи №905/2746/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтика".

17.10.2016 АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулось до Господарського суду Донецької області з заявою з грошовими вимогами, згідно якої просить суд визнати грошові вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» у розмірі 133567136,16 грн, з яких 16165688,00 грн окремо внести до реєстру вимог кредиторів, як вимоги забезпечені заставою майна боржника, 117401448,16 грн внести до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості:

106994455,45 грн - до четвертої черги вимог кредиторів;

10706992,71 грн до шостої черги вимог кредиторів.

Вказана заява обґрунтована наявністю заборгованості у боржника перед АТ «Банк Кредит Дніпро» за кредитними договорами від 30.06.2011 №300611-К/1 та №300611-К/2, які забезпечені договорами іпотеки від 30.06.2011 №300611-І/1 № 300611-К/2 та договором застави від 30.06.2011 №300611-З/1. До заяви надані відповідні розрахунки суми заборгованості виходячи з курсу Національного Банку України станом на 07.10.2016.

18.12.2018 АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулось до Господарського суду Донецької області з заявою про уточнення грошових вимог, в якій ті ж підстави для визнання кредиторських вимог до ТОВ «Балтика», однак просить визнати грошові вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» в розмірі 162572820,11 грн, розподіливши їх черговість задоволення відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Як вбачається з тексту цієї заяви та це підтверджено представником банку в судовому засіданні суду першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи, збільшення суми вимог заявленої АТ «Банк Кредит Дніпро» в заяві про уточнення вимог обгрунтовано перерахунком суми заборгованості в національну валюту згідно курсу Національного Банку України станом на 03.10.2016.

Судом першої інстанції не прийнято до розгляду уточнену заяву з грошовими вимогами банку, з посиланням на приписи статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 23 цього Закону, склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов'язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Отже, подання заяв про визнання кредиторських вимог в іноземній валюті та які перераховані згідно курсу Національного Банку України станом не на день подання заяви з кредиторськими вимогами не передбачено чинним законодавством. Таке правило поширюється і на заяви в іноземній валюті, які перераховані по курсу НБУ за декілька днів до подачі заяви до суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 30.06.2011 між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" (банк) та ТОВ "Балтика" (позичальник) укладено кредитний договір №300611-К/1, відповідно до умов якого, банк 30 червня 2011 надає позичальнику строковий кредит у розмірі 3400000,00 доларів США на наступні цілі: рефінансування позичкової заборгованості в ПАТ "Донгорбанк" за кредитним договором №07V від 17.04.2007 (п.1.1 договору). Валютою кредиту прийняті долари США (п.1.2 договору).

Пунктом 1.3 договору, з урахування договору №230414 від 23.04.2014 про зміну кредитного договору, починаючи з 15.04.2014 плата за користування одержаними кредитними ресурсами встановлюється в розмірі 13,0 відсотків річних.

У разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом, починаючи з 15.04.2014, в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту позичальником, встановлюється у розмірі 18,0 відсотків річних (п.1.4 договору з урахування договору №230414 від 23.04.2014 про зміну кредитного договору).

Пунктом 1.5 договору сторонами врегульовано, що кредит, що надається позичальнику в іноземній валюті, може конвертуватися у гривню за поточним курсом на міжбанківському валютному ринку України або в іншу іноземну валюту, відповідно до чинного законодавства України, за поточним курсом на міжбанківському валютному ринку України чи на міжнародних валютних ринках.

Пунктом 1.6 договору передбачено, що термін повернення кредиту - 29 червня 2012.

Згідно п.2.1 договору, в забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за цим договором банк приймає:

- повторна іпотека нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Белоруська, буд.32, та належить ТОВ "Балтика" згідно договору іпотеки №300611-І/1 від 30.06.2011;

- повторна іпотека нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, пр. Київський, 7, та належить ТОВ "Балтика" згідно договору іпотеки №300611-І/2 від 30.04.2011;

- товар в обігу, що належить ТОВ Балтика" згідно договору застави №300611-З/1 від 30.06.2011;

- товар в обігу, що належить ТОВ "Фірма "ВТО лтд" згідно договору застави №300611-3/2 від 30.06.2011;

- поруку юридичної особи ПрАТ "Геркулес" згідно договору поруки №300611-П/1 від 30.06.2011.

В пункті 2.2 договору сторони дійшли згоди про те, що кредит, наданий Банком, забезпечується всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернуто стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 4.1 договору в редакції додаткової угоди від 06.08.2013 №060813, позичальник зобов'язується повернути одержаний кредит в строк до 30 травня 2016 включно, сплатити нараховані відсотки та комісії за цим кредитом зі своїх поточних рахунків шляхом перерахування банку грошових коштів на позичковий рахунок та рахунки нарахованих відсотків та комісій відповідно до встановлених строків.

Умовами договору також передбачено, що банк має право, зокрема, у разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами даного договору, в т.ч. при порушенні цільового використання кредиту, а також несвоєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його використання, вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. При цьому, відповідно до ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, терміни виконання за якими не настали, терміни вважаються такими, що настали в зазначену в повідомленні дату. В цю дату Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний термін його використання, повністю виконати інші зобов'язання за договором (п.п. а) п.5.6. договору).

Нарахування та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту (п.7.3 договору).

Також сторонами у пункті 7.5 договору обумовлено, що кошти для погашення заборгованості, в першу чергу, направляються на сплату комісій та відсотків за користування кредитними ресурсами, потів - простроченої заборгованості за відсотками та кредитом. Сума, що залишилася, направляється на погашення основного боргу, а потім штрафних санкції.

Пунктом 8.1 договору сторонами обумовлено, що за несвоєчасне погашення одержаного кредиту, а також відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує банку за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період такого прострочення, від суми простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам. Пеня сплачується у гривнях за курсом Національного Банку України на день сплати пені. Позичальник відшкодовує інші збитки, завдані банку невиконанням зобов'язань. Сума пені не звільняє позичальника від сплати відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами згідно з умовами цього договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором (п.9.1 договору).

Також з матеріалів справи вбачається, що 30.06.2011 між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" (банк) та ТОВ "Фірма "ВТО лтд" (позичальник) укладено кредитний договір №300611-К/2, згідно п.1.1 якого, банк 30 червня 2011 надає позичальнику строковий кредит у розмірі 1180000,00 доларів США на наступні цілі: рефінансування позичкової заборгованості в ПАТ "Донгорбанк" за кредитним договором №08V від 17.04.2007. Валютою кредиту визначено долари США (п.1.2 договору).

Пунктом 1.3 договору в редакції договору від 23.04.2014 №230414 про зміну кредитного договору, передбачено, що починаючи з 15.04.2014 плата за користування одержаними кредитними ресурсами встановлюється в розмірі 13,0 відсотків річних.

Пунктом 1.4 договору в редакції договору від 23.04.2014 №230414 про зміну кредитного договору, передбачено, що в разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом, починаючи з 15.04.2014, в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту Позичальником, встановлюється у розмірі 18,0 відсотків річних.

Відповідно п. 1.5 договору, кредит, що надається позичальнику в іноземній валюті, може конвертуватися у гривню за поточним курсом на міжбанківському валютному ринку України або в іншу іноземну валюту, відповідно до чинного законодавства України, за поточним курсом на міжбанківському валютному ринку України чи на міжнародних валютних ринках.

Згідно п. 2.1 договору №300611-К/2, в забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за цим договором банк приймає:

- повторна іпотека нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Белоруська, буд.32, та належить ТОВ "Балтика" згідно договору іпотеки №300611-І/3 від 30.06.2011;

- повторна іпотека нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, пр. Київський, 7, та належить ТОВ "Балтика" згідно договору іпотеки №300611-І/4 від 30.06.2011;

- товар в обігу, що належить ТОВ "Балтика" згідно договору застави №300611-3/1 від 30.06.2011;

- товар в обігу, що належить ТОВ "Фірма "ВТО лтд" згідно договору застави №300611-3/2 від 30.06.2011;

- поруку юридичної особи ПрАТ "Геркулес" згідно договору поруки №300611-П/2 від 30.06.2011.

Згідно пункту 2.2 кредитного договору, кредит, наданий банком, забезпечується всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернуто стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до п.4.1 договору №300611-К/2, в редакції договору від 06.08.13 №060813, позичальник зобов'язується повернути одержаний кредит в строк до 30 травня 2016 включно, сплатити нараховані відсотки та комісії за цим кредитом зі своїх поточних рахунків шляхом перерахування Банку грошових коштів на позичковий рахунок та рахунки нарахованих відсотків та комісій відповідно до встановлених строків.

Банк має право, зокрема, у разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами даного договору, в т.ч. при порушенні цільового використання кредиту, а також несвоєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його використання, вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. При цьому, відповідно до ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, терміни виконання за якими не настали, терміни вважаються такими, що настали в зазначену в повідомленні дату. В цю дату Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний термін його використання, повністю виконати інші зобов'язання за договором (п.п. а) п.5.6. договору).

Пунктом 7.3. кредитного договору №300611-К/2, нарахування та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту.

Кошти для погашення заборгованості, в першу чергу, направляються на сплату комісій та відсотків за користування кредитними ресурсами, потів - простроченої заборгованості за відсотками та кредитом. Сума, що залишилася, направляється на погашення основного боргу, а потім штрафних санкції (п.7.5 договору).

Пунктом 8.1 договору сторонами обумовлено, що за несвоєчасне погашення одержаного кредиту, а також відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує банку за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період такого прострочення, від суми простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам. Пеня сплачується у гривнях за курсом Національного Банку України на день сплати пені. Позичальник відшкодовує інші збитки, завдані банку невиконанням зобов'язань. Сума пені не звільняє позичальника від сплати відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами згідно з умовами цього договору.

Пунктом 9.1. договору, договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором.

30.06.2011 між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" (іпотекодержатель) та ТОВ "Балтика" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки №300611-І/1, за умовами якого іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги Іпотекодержателя згідно наступних договорів:

- згідно з кредитним договором №300611-К/1 від 30 червня 2011року (Кредитний договір-1);

- згідно з кредитним договором №300611-К/2 від 30 червня 2011року (Кредитний договір-2).

Останнім абзацом пункту 1.1 іпотечного договору №300611-І/1 визначено, що за текстом цього договору Кредитний договір №300611-К/1 та Кредитний договір №300611-К/2 іменуються «кредитний договір».

Відповідно до п.1.3 договору іпотеки (з урахуванням договору №261213 від 26.12.2013 про внесення змін до іпотечного договору №300611-І/1 від 30.06.2011), предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов'язань позичальника, є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення (в літ. "А"), гр. приміщення №46, 47-48, 49, 50, 51, 54 (нежитлові приміщення комерційного призначення) загальною площею 970,1 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Білоруська, будинок 32, та належать іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 грудня 2013 року, індексний номер:15000076, бланк серії САК №665085.

За домовленістю сторін станом на дату укладення договору вартість предмета іпотеки складає 13335382,00грн.

При цьому сторони погоджуються, що вартість предмета іпотеки, зазначена в цьому пункті Договору, є приблизною вартість Предмета іпотеки на момент передачі його в іпотеку. Реалізація Предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склались на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, в порядку, передбаченому цим договором чи чинним на момент реалізації законодавством України.

Пунктом 2.1.5 іпотечного договору №300611-І/1 передбачено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити в повному обсязі:

вимоги, що випливають із кредитного договору на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойку;

витрати, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки (на підставі наданих банком підтверджуючих документів);

витрати на утримання предмета іпотеки (на підставі наданих банком підтверджуючих документів).

Згідно пункту 2.1.11 іпотечного договору, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою за цим договором, а якщо вимога не буде задоволена, достроково звернути стягнення на предмет іпотеки, в порядку передбаченому пунктом 2.1.14 цього договору, у разі, зокрема, невиконання та/або неналежного виконання боржником за кредитним договором (утомі числі щодо сплати будь-яких платежів, що повинні здійснюватись відповідно до кредитного договору) та/або іпотекодавцем умов цього договору.

У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов Кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодавець має право вимагати дострокове виконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за Кредитним договором, а у разі їх невиконання - звернути стягнення на Предмет іпотеки (п.5.1 договору іпотеки).

Пунктом 5.3 договору іпотеки №300611-І/1, звернення стягнення на предмет іпотеки, що не є державним майном, та задоволення вимог може здійснюватися у будь-який спосіб, на вибір Іпотекодержателя, у тому числі: іпотекодержатель набуває у власність те реєструє за собою предмет іпотеки, при цьому повідомляє про це іпотекодавця шляхом направлення йому повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Укладанням цього договору іпотекодавець беззастережно засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя.

Відповідно до пункту 7.3 договору іпотеки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріально посвідчення і залишається чинним до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором та виконання іпотекодавцем та Боржником зобов'язань за Кредитним договором.

Також, 30.06.2011р. між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" (іпотекодержатель) та ТОВ "Балтика" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки №300611-І/2, відповідно умов якого, іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги Іпотекодержателя згідно наступних договорів:

- згідно з кредитним договором №300611-К/1 від 30 червня 2011року (Кредитний договір-1)

- згідно з кредитним договором №300611-К/2 від 30 червня 2011року (Кредитний договір-2).

Останнім абзацом пункту 1.1 іпотечного договору №300611-І/2 визначено, що за текстом цього договору Кредитний договір №300611-К/1 та Кредитний договір №300611-К/2 іменуються «кредитний договір».

Відповідно до п.1.3 договору іпотеки (в редакції договору №080713 від 08.07.2013 про внесення змін до іпотечного договору №300611-І/2 від 30.06.2011), предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов'язань Іпотекодавця, є повторна іпотека нерухомого майна, а саме:

- вбудоване приміщення площею 1206,5 кв.м. в житловому будинку літ.А-7, що знаходиться за адресою м. Донецьк, проспект Київський, будинок 7, та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу б/н від 30.05.2001, зареєстрованого в БТІ м. Донецька згідно реєстраційного посвідчення від 08.06.2001, реєстрова книга 5ДК"в"-79 за реєстровим номером 6903.

За домовленістю сторін станом на дату укладення договору вартість Предмета іпотеки складає 7165688,00грн.

При цьому сторони погоджуються, що вартість предмета іпотеки, зазначена в цьому пункті договору, є приблизною вартістю предмета іпотеки на момент передачі його в іпотеку. Реалізація Предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склались на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, в порядку, передбаченому цим договором чи чинним на момент реалізації законодавством України.

Пунктом 2.1.5 іпотечного договору №300611-І/2 передбачено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити в повному обсязі:

вимоги, що випливають із кредитного договору на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойку;

витрати, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки (на підставі наданих банком підтверджуючих документів);

витрати на утримання предмета іпотеки (на підставі наданих банком підтверджуючих документів).

Згідно пункту 2.1.11 іпотечного договору, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою за цим договором, а якщо вимога не буде задоволена, достроково звернути стягнення на предмет іпотеки, в порядку передбаченому пунктом 2.1.14 цього договору, у разі, зокрема, невиконання та/або неналежного виконання боржником за кредитним договором (утомі числі щодо сплати будь-яких платежів, що повинні здійснюватись відповідно до кредитного договору) та/або іпотекодавцем умов цього договору.

У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов Кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодавець має право вимагати дострокове виконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за Кредитним договором, а у разі їх невиконання - звернути стягнення на Предмет іпотеки (п.5.1 договору іпотеки).

Пунктом 5.3 договору іпотеки №300611-І/2, звернення стягнення на предмет іпотеки, що не є державним майном, та задоволення вимог може здіймнюватисья у бцдь-який спосіб, на вибір Іпотекодержателя, у тому числі: іпотекодержатель набуває у власність те реєструє за собою предмет іпотеки, при цьому повідомляє про це іпотекодавця шляхом направлення йому повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Укладанням цього договору іпотекодавець беззастережно засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та нотаріально посвідчення і залишається чинним до повного виконання Сторонами зобов'язань за цим договором та виконання Іпотекодавцем та Боржником зобов'язань за Кредитним договором (п.7.3. договору іпотеки).

Матеріалами справи також підтверджується, що 30.06.2011 між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" (заставодержатель) та ТОВ "Балтика" (заставодавець) укладено договір застави №300611-3/1 (далі - Договір застави) (в редакції договору №110413 від 11.04.2013 про зміну договору застави №300611-3/1 від 30.06.2011).

Згідно п1.1 договору застави, заставодавець передає у забезпечення власних зобов'язань та зобов'язань боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ВТО лтд" кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011 та №300611-К/2 від 30.06.2011 (далі - кредитні догвори), а Заставодержатель приймає у заставу Товар - товари в обороті, що належать Заставодавцю на праві власності, та повний перелік яких наведено в Додатку 1 та Додатку 2 до цього договору, які є його невід'ємними частинами.

Заставний товар оцінюється сторонами в сумі 9000000,00грн. (п.1.4 договору застави в редакції договору №110413 від 11.04.2013 про зміну договору застави №300611-3/1 від 30.06.2011).

За рахунок товару заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із прострочкою виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором, витратами пов'язаними із зверненням стягнення на Товар, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням Товару, витратами на страхування Товару, та інші витрати обумовлені виконанням умов цього договору. (п.4.1 договору застави).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання Заставодавцем та Боржником зобов'язань перед Заставодержателем за договорами - кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011 та №300611-К/2 від 30.06.2011 (п.2.1 договору застави).

Таким чином, ТОВ "Балтика" є позичальником за кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011 та майновим поручителем за кредитним договором №300611-К/2 від 30.06.2011, згідно договорів іпотеки №30061-І/2 від 30.06.2011, №300611-І/1 від 30.06.2011 та договору застави №300611-3/1. від 30.06.2011 (зі змінами, укладеними до зазначених договорів).

На виконання умов кредитних договорів №300611-К/1 та №300611-К/2 банком згідно меморіальних ордерів від 01.07.2011№ К/450249 та №К/450248 (а.с. 29, 65 т. 1) перераховано ТОВ «Балтика» та ТОВ фірма «ВТО лтд» кредитні кошти.

Однак, ТОВ «Балтика» та ТОВ фірма «ВТО лтд» своїх зобов'язань за кредитними договорами №300611-К/1 та №300611-К/2 не виконано.

У зв'язку з невиконанням ТОВ «Балтика» своїх зобов'язань за Кредитним договором №300611-К/1, 20.06.2014 АТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся з ТОВ «Балтика» з вимогою про стягнення заборгованості, в якій банк вимагав негайного погашення заборгованості по процентам у розмірі 71224,64 долл. США, дострокового погашення кредиту у розмірі 3398000,00 долл. США протягом 10 робочих днів з моменту направлення даної вимоги та сплати процентів за фактичний термін користування кредитними коштами (а.с.28 т.1).

Як зазначає заявник в заяві про визнання кредиторських вимог від 10.10.2016 (а.с.4 т.1), банк звертався до основного боржника (ТОВ фірма «ВТО лтд») за кредитним договором №300611-К/2 з вимогою про дострокову сплату заборгованості за кредитним договором №300611-К/2, та до поручителя за кредитним договором №300611-К/2 (ТОВ «Балтика») з повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, в якому банк вимагав від боржника (ТОВ фірма «ВТО лтд») та/або заставодавця (ТОВ «Балтика») виконання порушеного зобов'язання або передання предмета застави у володіння банку протягом 30 днів з моменту реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказані документи направлені адресатам поштою, про що є відповідні докази в матеріалах справи (а.с. 28, 64 т.1).

Звертаючись до суду з заявою про визнання кредиторських вимог, банк зазначає, що станом на 07.10.2016 у ТОВ «Балтика» заборгованість за кредитним договором №300611-К/1 складається з:

3398300,00 долл США (основне зобов'язання) - 87978347,42 грн;

734526,64 долл США (несплачені відсотки за користування кредитом) - 19016108,03 грн.

Також на виконання пункту 8.1. кредитного договору №300611-К/1, банком нарахована пеня за несвоєчасне виконання умов договору у розмірі:

378084,09 долл США (за несвоєчасне погашення кредиту) - 9788192,16 грн;

23902,13 долл США (за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом) - 918800,55 грн.

Заборгованість за кредитним договором №300611-К/2 банком заявлена у розмірі:

1180000,00 долл США (несплачений кредит) - 30548936,22 грн;

420077,24 долл США (несплачені відсотки за користування кредитом) - 10409349,12 грн.

Також на виконання пункту 8.1. кредитного договору №300611-К/2, банком нарахована пеня за несвоєчасне виконання умов договор у розмірі:

131283,05 долл США (за несвоєчасне погашення кредиту) - 3398777,56грн;

23673,00 долл США (за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом) - 612868,62 грн.

Суми заявленої заборгованості банком перераховані у національну валюту згідно курсу НБУ станом на 07.10.2016.

Розглянувши заяву банку про визнання кредиторських вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про її часткове задоволення, та віднесення встановленої судом суми вимог до забезпечених вимог ТОВ «Балтика».

При цьому, суд першої інстанції, у відповідності до приписів статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», здійснив власний перерахунок заборгованості заявленої банком в іноземній валюті станом на 10.10.2016 (дату подання заяви з грошовими до боржника), а не станом на 07.10.2016, як здійснено банком, виходячи з його розрахунків.

Що ж до суті заявлених вимог, судом першої інстанції виключено з основної заборгованості за кредитним договором №300611-К/1 загальну вартість нерухомого майна, на яке АТ «Банк Кредит Дніпро» набуто право власності до порушення справи про банкрутство; застосовуючи правову позицію Верховного Суду викладену у справі №№444/9519/12 відмовлено у задоволенні відсотків за обома кредитними договорами нарахованих після 20.06.2014, так як починаючи з 20.06.2014, у зв'язку з направленням боржникам вимоги про дострокову сплату боргу, між сторонами змінився порядок та строки оплати заборгованості; відмовлено у визнанні заявлених сум пені, виходячи з положень статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відносячи встановлену суму заборгованості до забезпечених вимог, суд першої інстанції послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 №902/492/17, згідно якої за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, вимогами забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, є всі вимоги кредитора, які існують за основним зобов'язанням (кредитним договором), і є дійсними на момент визнання вимог та можуть бути задоволенні за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення відповідно до умов забезпечуваного договору та чинного законодавства.

Розглянувши оскаржувану ухвалу в частині кредиторських вимог АТ «Банк Кредит Дніпро» на предмет правильного застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

За змістом статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Згідно ч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" 1. Конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

2. Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов'язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.

Кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Частиною 6 статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.

За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Частиною 2 статті 25 цього Закону передбачено, що у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

За результатами розгляду вимог кредиторів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначаються:

розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, які вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

дата підсумкового засідання суду, на якому буде винесено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство або ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 22 цього Закону.

У реєстрі вимог кредиторів повинні міститися відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов'язань у шосту чергу та може бути предметом мирової угоди.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі при спрощеному порядку розгляду справи про банкрутство.

Ухвала є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Внесення змін до затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів здійснюється виключно за наслідками перегляду ухвали господарського суду в апеляційному та касаційному порядку або за нововиявленими обставинами, а також у разі правонаступництва.

Виходячи з приписів частини 6 статті 23 та частини 2 статті 25 Закону про банкрутство, обов'язком господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, є розгляд у попередньому засіданні вимог кредиторів, здійснення оцінки поданих кредитором на підтвердження його грошових вимог доказів на предмет їх повноти, належності та достатності для підтвердження дійсності таких вимог.

Тому, завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт, тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

Враховуючи, що розмір грошових вимог кредиторів визначається в національній валюті України, а заявником перераховано суму заборгованості, яка виражена в іноземній валюті за курсом Національного Банку України станом на 07.10.2016, а також з огляду на щоденні коливання курсу доллара, колегія суддів вважає цілком обгрунтованим здійснення судом першої інстанції перерахунку суми заборгованості станом саме на день подання заяви з кредиторськими вимогами, тобто на 10.10.2016, адже це узгоджується з приписами частини 2 статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно із частиною першою статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 Цивільного кодексу України).

Перевіряючи правильність здійснення судом першої інстанції розрахунку кредиторських вимог у національній валюті станом на 10.10.2016, колегія суддів зазначає, що згідно публічної інформації на офіційному сайті Національного Банку України курс доллара США станом на 10.10.2016 становить 25,84088500 грн за 1 долл США.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тож, враховуючи невиконання ТОВ «Балтика» умов кредитного договору №300611-К/1, колегія суддів зазначає, що сума основної заборгованості за наведеним договором складає 3398300,00 долл США, що виходячи з офіційного курсу долара США станом на день подання заяви складає 87815079,50 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи, зокрема, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого мана щодо об'єкта нерухомого майна №142856663 від 26.10.2018, вбачається що 19.09.2016 ПАТ "Банк Кредит Дніпро" зареєстровано право власності (номер запису про право власності 16711044) на майно, визначене іпотечним договором №300611-І/1, серія та номер 1215, виданий 30.06.2011 приватним нотаріусом Вербена В.М. (нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення (в літ. "А"), гр. приміщення №46, 47-48, 49, 50, 51, 54 (нежитлові приміщення комерційного призначення) загальною площею 970,1 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Білоруська, будинок 32) (а.с. 4-8 МОУ від 19.12.2018).

В заяві про уточнення грошових вимог, АТ «Банк Кредит Дніпро» зазначено, що 04.10.2016 рішенням Великого Комітету з проблемних питань активів ПАТ "Банк Кредит Дніпро" було вирішено прийняти на баланс Банку об'єкт нерухомості, оформленого Банком на підставі застереження, що містяться в Іпотечному договорі №300611-І/1 від 30.06.2011 в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Фірма "ВТО лтд" за кредитним договором №300611-К/2 від 30.06.2011р. загальною вартість 40232954,00грн. з ПДВ.

Як зазначено представником банку в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вказана вартість визначена банком виходячи з оцінки нерухомого майна, проведеної під час набуття права власності банком у 2016 році.

Заперечуючи проти виключення із суми основного зобов'язання за кредитним договором №300611-К/1 40232954,00 грн, в апеляційній скарзі банком вказано, що станом на час вирішення судом першої інстанції заяви, не визначено балансову вартість, за якою, ця нерухомість буде поставлена на баланс АТ «Банк Кредит Дніпро».

Колегія суддів зазначає, що пунктом 5.3 договору іпотеки №300611-І/1 передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

До того ж, згідно пункту 4.2.3 договору іпотеки №300611-І/1 іпотека за цим договором припиняється у разі набуття іпотекодержателем саме права власності на предмет іпотеки, а ні з моменту прийняття на баланс нерухомого майна.

Пунктом 14.1.9 Податкового кодексу України передбачено, що балансова вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів це сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається як різниця між первісною вартістю з урахуванням переоцінки і сумою накопиченої амортизації;

Тобто, фактично це вартість основних фондів, матеріалів, товарів, грошових коштів, за якою вони відображені в балансі підприємства. За допомогою показника балансової вартості визначають масштаби оновлення основних фондів, відповідність між нагромадженням та амортизацією окремих видів основних фондів у розрізі галузей народного господарства, форм власності, окремих регіонів. Балансова вартість є важливим показником планування капітальних вкладень існує також термін «баланси вартісні». Використовується значною мірою для вартісної оцінки матеріальних балансів, охоплює також загальну групу системи балансів народного господарства, основними з-поміж яких е баланс національного доходу, баланс грошових доходів і видатків населення, зведений фінансовий план та державний бюджет.

Тож, при вирішенні розміру кредиторських вимог банку важливим є сам факт набуття об'єкта нерухомого майна у власність, в порядку та у спосіб встановлений договором, балансова вартість, при цьому, не є ринковою вартістю об'єкта нерухомого майна, за яку можливо б було реалізувати предмет іпотеки та задовольнити вимоги банку, тому доводи апелянта стосовно не визначення банком балансової вартості об'єкту нерухомого майна станом на час вирішення судом заяви банку, що унеможливлює банк прийняти вказаний об'єкт на баланс, не приймаються судом до уваги.

Тому, правильним на думку колегії суддів є виключення із суми заборгованості за основним зобов'язанням по кредитному договору №300611-К/1 суми 40232964,00 грн., що є оціночною вартістю об'єкта нерухомого майна, на яке банком набуто право власності до порушення провадження у даній справі. Інших доказів щодо вартості зазначеного майна АТ «Банк Кредит Дніпро» суду не надано.

Таким чином, сума основної заборгованості ТОВ «Балтика» за кредитним договором №300611-К/1 складає 47582125,49 грн.

Як зазначалось, за кредитним договором №300611-К/2 ТОВ «Балтика» є майновим поручителем.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як встановлено частиною 1 статті 575 ЦК, іпотека є окремим видом застави, а саме заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Заставодавцем відповідно до частини 1 статті 583 ЦК може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника (пункт 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Положеннями частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Однак, закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не пов'язує включення до реєстру вимог, забезпечених заставою майна боржника, із встановленням договірної вартості предметів забезпечення, як єдиного критерію визначення розміру забезпечених заставою вимог. Розмір таких вимог встановлюється виходячи з розміру заборгованості за кредитом та розміру дійсних на момент подання заяви з кредиторськими вимогами зобов'язань майнової поруки по даному кредитному договору, незалежно від вартості предметів застави. Якщо кредитор-заставодержатель вважає, що реалізаційна вартість предметів застави буде відмінною від визначеної договором застави вартості, то дійсна вартість заставного забезпечення визначається за наслідком продажу предмета застави, після чого вимоги, які не забезпечені заставою, переходять до 4 черги вимог кредиторів, якщо боржник у справі про банкрутство отримував кредит чи надав фінансову поруку і вона не припинилася, або погашається (припиняється), якщо боржник у справі є тільки майновим поручителем третьої особи, яка отримувала кредит.

Таким чином, при визнанні вимог кредитора-заставодержателя та включенні їх до реєстру вимог окремо як таких, що задовольняються позачергово згідно частини 9 статті 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", враховується реальний розмір заборгованості по кредитному договору, існуючої на момент подання заяви кредитора та з огляду на час порушення справи про банкрутство.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена Верховним Судом у справі № 926/4740-б/16 від 21.03.2018.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з тим, що вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро», які виникли на підставі кредитного договору №300611-К/2 та заявлені до ТОВ «Балтика» є забезпеченими, оскільки пред'явлені до майнового поручителя у справі про банкрутство.

Враховуючи несплату основним боржником (ТОВ фірма «ВТО лтд») суму наданого кредиту згідно договору №300611-К/2, сума основної заборгованості складає 1180000,00 долл США, що виходячи з офіційного курсу долара США станом на день подання заяви складає 30492244,30 грн.

Що стосується нарахованих банком відсотків за користування кредитними коштами за договорами №300611-К/1 та №300611-К/2, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За частиною першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

У статті 611 ЦК України зазначено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до пункту 5.6 кредитних договорів №300611-К/1 та №300611-К/2, в разі несвоєчасного повернення кредиту та сплати відсотків банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за його використання. При цьому, відповідно до ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, терміни виконання за якими не настали, терміни вважаються такими, що настали в зазначену в повідомленні дату. В цю дату Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний термін його використання, повністю виконати інші зобов'язання за договором.

Як вбачається з заяви з заяви з кредиторськими вимогами від 10.10.2016 та підтверджується матеріалами справи, банк, у зв'язку із допущеною ТОВ "Балтика" та ТОВ фірма «ВТО лтд» заборгованістю зі сплати кредиту та процентів, згідно з умовами п. 5.6. кредитних договорів та на підставі ст. 1049 ЦК України, скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальників про дострокове виконання зобов'язань за кредитними договорами №300611-К/1 та №300611-К/2, шляхом направлення ТОВ «Балтика» вимоги № 26-567 від 20.06.2014, та ТОВ фірма «ВТО лтд» повідомлення №26-574 від 20.06.2014, в яких вимагав дострокового виконання зобов'язань за кредитними договорами.

Таким чином, скориставшись правом на пред'явлення вимоги до позичальників по кредитним договорам, банк, на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання за кредитними договорами №300611-К/1 та №300611-К/2 щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, які були передбачені кредитним договором. Відтак, строк дії договору закінчився.

Отже, в розумінні ст. 1050 ЦК України, кредитні договори №300611-К/1 та №300611-К/2 припинили свою дію з дати направлення АТ «Банк Кредит Дніпро» позичальникам (ТОВ «Балтика» та ТОВ фірма «Вто лтд») повідомлень №26-567 від 20.06.2014 та №26-574 від 20.06.2014, а на час звернення АТ "Банк Кредит Дніпро" з заявою про визнання кредиторських вимог у даній справі кредитні кошти позичальниками не повернуті.

Разом з тим, положення кредитних договорів №300611-К/1 та №300611-К/2 не містять умови про нарахування процентів за користування кредитом до повного погашення заборгованості за вказаними договорами.

Приписами статті 1050 ЦК України встановлено, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою.

При цьому, звернення до позичальників з вимогою про дострокове погашення заборгованості змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, з дати звернення до позичальника з такою вимогою строк виконання договору в повному обсязі вважається таким, що настав.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018.

Таким чином, нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами за договорами №300611-К/1 та №300611-К/2 після 20.06.2014 (день пред'явлення вимоги до ТОВ «Балтика» та ТОВ фірма «ВТО лтд») є неправомірним, виходячи з приписів статей 1048 та 1050 ЦК України та правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12.

Тому, правильним є висновком суду першої інстанції щодо виключення із суми нарахованих банком процентів за користування позичальниками кредитними коштами за обома кредитними договорами за період з 01.02.2014 по 01.09.2016, суму процентів, починаючи з 20.06.2014 по 01.09.2016, оскільки право на нарахування процентів за цей період втрачено банком у зв'язку з пред'явленням вимоги 20.06.2014 про дострокове погашення кредитних коштів.

Перевіряючи розрахунок відсотків, заявлених банком як кредиторські вимоги за період з 01.02.2014 до 01.07.2014 за договорами №300611-К/1 та №300611-К/2, колегія суддів визначила їх математично вірними, з урахуванням ставки відсотків, визначених умовами договорів та договорів про зміну умов кредитних договорів, дат та сум погашених позичальником відсотків, наведених у розрахунках та у виписках з особового рахунку ТОВ «Балтика», спеціально відкритого у АТ «Банк Кредит Дніпро», згідно пункту 7.1 кредитних договорів.

Так, судом першої інстанції правомірно встановлено, що обґрунтованою банком належним доказами є сума відсотків за користування кредитними коштами за договором №300611-К/1 у розмірі 107535,24 долл США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на день подання заяви становить 2778805,77 грн та за договором №300611-К/2 у розмірі 37339,73 долл США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на день подання заяви становить 964891,67 грн.

Що ж до заявленої банком пені за несвоєчасне погашення кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в розумінні цього кодексу є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення їм прав здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

За містом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалось, умовами кредитних договорів передбачено право банку нараховувати пеню за несвоєчасне погашення одержаного кредиту, а також відсотків за користування кредитом, у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період такого прострочення, від суми простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з абз. 2 статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Указом Президента України від 30.04.2018 № 116/2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях", відповідно до якого припинена антитерористична операція, яка була розпочата у 2014.

Отже, станом на момент звернення банку з заявою про визнання кредиторських вимог та протягом періоду, за який нарахована банком пеня за несвоєчасне погашення кредитних коштів та процентів за кредитом за обома кредитними договорами, антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 №405/2014, не закінчилась.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час укладення кредитних договорів, ТОВ «Балтика» зареєстровано у місті Донецьку по проспекту Київському, 7.

Згодом, відповідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Балтика» перереєструвало своє місцезнаходження на місто Краматорськ Донецької області, де знаходиться по цей час.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності ТОВ «Балтика» є діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; неспеціалізована оптова торгівля (основний); інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" від 2 грудня 2015 № 1275-р місто Краматорськ було віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування банком пені на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами №300611-К/1 та №300611-К/2 та за несвоєчасне погашення відсотків, оскільки місцезнаходженням ТОВ «Балтика» є територія проведення антитерористичної операції, а Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", який є діючим, з 14.04.2014 на час проведення антитерористичної операції встановлено мораторій щодо нарахування юридичним особам, які зареєстровані на території населених пунктів, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції, пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики. Дію даного Закону в частині введення мораторію зупинено не було.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04.09.18 № 905/2424/17.

Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що не узгоджуються з приписами Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". До того ж, апелянтом не спростовано інформацію щодо ведення ТОВ «Балтика» своє господарської діяльності поза межами проведення антитерористичної операції, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено, що кредиторські вимоги ПАТ "Банк Кредит Дніпро" до боржника ТОВ "Балтика" підтверджені належними та допустимими доказами у розмірі 81818067,23грн., з яких:

1) за кредитним договором №300611-К/1 від 30.06.2011р:

47582125,49грн основної заборгованості з урахуванням виключення суми 40232954,00грн, яка є вартістю предмета іпотеки, на яке АТ «Банк Кредит Дніпро» набуто право власності 19.09.2016, згідно іпотечного договору №300611-І/1 від 30.06.2011, яким забезпечувалось виконання зобов'язань за кредитними договорами №300611-К/1 від 30.06.2011 та №300611-К/2 від 30.06.2011р;

2778805,77грн. (107535,24дол.США) - несплачені відсотки за користування кредитом.

2) за кредитним договором №300611-К/2 від 30.06.2011р:

30492244,30грн. (1180000,00дол.США) - основної заборгованості;

964891,67грн. (37339,73дол.США) - несплачені відсотки за користування кредитом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та враховуючи набуття банком у власність предмета іпотеки за договором №300611-І/1 від 30.06.2011, у зв'язку з чим іпотека за цим договором є припиненою, зобов'язання за кредитними договорами №300611-К/1 №300611-К/2 забезпечені заставою майна боржника ТОВ «Балтика» за наступними договорами:

- договір застави №300611-3/1 від 30.06.2011р; Предмет застави - товари в обороті, що належать ТОВ "Балтика" на праві власності, та зберігаються за адресою: 83121, м.Донецьк, пр.. Київський, буд.7; 83030, м. Донецьк, вул. Пролетарська, 1а; Вартість предмета застави - 9000000,00грн.;

- договір іпотеки №300611-І/2 від 30.06.2011р; Предмет іпотеки - повторна іпотека нерухомого майна ТОВ "Балтика", а саме: вбудоване приміщення площею 1206,5 кв.м. в житловому будинку літ.А-7, що знаходиться за адресою м. Донецьк, проспект Київський, будинок 7; Вартість предмета іпотеки складає 7165688,00грн.

Разом з тим, визначення забезпеченого зобов'язання та, відповідно, вимог забезпеченого кредитора у справі про банкрутство, має здійснюватися з урахуванням положень законодавства, яке регулює забезпечення зобов'язань (зокрема, статей 572, 575, 589 Цивільного кодексу України, Закону України "Про заставу").

Так, відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною першою ст.583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель); відповідні положення наведено також у частині другій ст.11 Закону України "Про заставу", за якою заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

Згідно зі ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За змістом частини першої ст.584 ЦК України, частини першої ст.12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором застави (частина друга ст.589 ЦК України, ст.19 Закону України "Про заставу").

Відповідно до абз.1, 6 ст.20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

У разі реалізації предмета застави у зв'язку зі зверненням на нього стягнення заставодавцем відповідне забезпечувальне зобов'язання припиняється (абзац п'ятий статті 28 Закону України "Про заставу").

За наведеними вище положеннями законодавства заставодержатель має право задовольнити всі свої забезпечені заставою вимоги до боржника за рахунок майнового поручителя у розмірі вартості фактичної реалізації предмета майнової поруки, що здійснюється в порядку, передбаченому законодавством (якщо інше не передбачено договором або законом).

Отже, виражений у грошовій формі розмір зобов'язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов'язань боржника, які існують за основним зобов'язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору. Оцінка предмета забезпечення (майна) сторонами на момент укладення договору не впливає на обсяг забезпечених вимог у разі звернення стягнення на предмет забезпечення.

Закон про банкрутство не містить іншого порядку та способу визначення забезпечених вимог, ніж наведені вище положення законодавства, не пов'язує визначення вимог, забезпечених заставою (іпотекою) майна боржника, із договірною вартістю предметів забезпечення.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена Великою Палатою Верховного суду у постанові від 15.05.2018 у справі №902/492/17.

Отже, вимоги АТ «Банк Дніпро Кредит», які підтверджені належними та допустимими доказами у розмірі 81818067,23грн., є повністю забезпеченими заставою майна боржника відповідно до договору застави №300611-3/1 від 30.06.2011 та договору іпотеки №300611-І/2 від 30.06.2011, незалежно від визначеної сторонами цих договорів вартості заставного майна.

Тож, правомірним є висновок суду першої інстанції щодо включення до реєстру вимог кредиторів окремо, як вимог, що забезпечені заставою майна боржника, кредиторських вимог АТ «Банк Кредит Дніпро» у розмірі 81818067,23грн.

Відповідно, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються доводами викладеними у мотивувальній частині даної постанови.

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає, у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

У Рішенні Європейського Суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Високий Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувана ухвала відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу АТ "Банк Кредит Дніпро" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 19.12.2018 у справі № 905/2746/16 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів.

Повний текст постанови складено 18.04.2019

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель