ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1971/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Таран С.В.,

суддів: Будішевської Л.О., Мишкіної М.А.,

при секретарі судового засідання Станковій І.М.,

за участю представників:

від Акціонерного товариства „Укртрансгаз" - Гасай М.Б.,

від Публічного акціонерного товариства „Одесагаз" - Кокошко В.А.,

від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства „Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2019, прийняте суддею Желєзною С.П., м. Одеса, повний текст складено 24.01.2019,

у справі №916/1971/18

за позовом: Акціонерного товариства „Укртрансгаз"

до відповідача: Публічного акціонерного товариства „Одесагаз"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018 укладеним в редакції позивача

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 р. Акціонерне товариство „Укртрансгаз" (далі - АТ „Укртрансгаз") звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства „Одесагаз" (далі - ПАТ „Одесагаз"), в якому просило визнати укладеним в редакції позивача договір про транспортування природного газу № від 01.08.2018, що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №2497 від 30.09.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в силу приписів закону укладення договору про транспортування природного газу в редакції типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №2497 від 30.09.2015, є обов'язковим для учасників ринку природного газу, в тому числі і для відповідача, проте останній безпідставно ухиляється від укладення зазначеного договору. При цьому наданий відповідачем протокол розбіжностей б/н від 17.08.2018 до договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018 не відповідає вимогам типового договору, тому зазначений договір повинен бути викладений та підписаний саме в редакції позивача, яка повністю узгоджується з типовою формою.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 18.09.2018 відкрито провадження у справі №916/1971/18 та в подальшому ухвалою суду від 14.11.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.01.2019 у справі №916/1971/18 (суддя Желєзна С.П.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що правовідносини щодо транспортування природного газу вже врегульовані між сторонами на підставі договору транспортування природного газу № від 01.03.2016, що свідчить про дотримання відповідачем вимог Закону України „Про ринок природного газу" та відсутність у нього обов'язку укласти з позивачем новий договір. Крім того, запропонований позивачем проект договору № від 01.08.2018 не відповідає типовому договору транспортування природного газу, чинному на момент вирішення судом даного спору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, АТ „Укртрансгаз" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2019 у справі №916/1971/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку стосовно відсутності у відповідача обов'язку щодо укладення запропонованого позивачем договору № від 01.08.2018 у зв'язку з наявністю укладеного між сторонами договору № від 01.03.2016, оскільки останній не враховує внесені до типового договору транспортування природного газу зміни, які почали діяти з 01.08.2018 на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №1437 від 27.12.2017. Скаржник також наголошує на тому, що редакція договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018, яка викладена відповідачем в протоколі розбіжностей, є неприйнятною, оскільки змінює істотні умови та зміст типового договору транспортування природного газу. Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції, встановивши, що постанова Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 „Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" втратила чинність, не мав підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а повинен був задовольнити позов частково, визнавши договір про транспортування природного газу № від 01.08.2018 укладеним без положень вказаного договору, які передбачають застосування нечинної постанови Кабінету Міністрів України.

У відзиві на апеляційну скаргу №21/17-24 від 15.03.2019 (вх.№877/19 від 15.03.2019) ПАТ „Одесагаз" зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін. Зокрема, відповідач наголошує на відсутності у нього обов'язку укласти з позивачем новий договір у зв'язку з наявністю діючого договору № від 01.03.2016, в якому сторони визначили, що у разі внесення та затвердження змін до типового договору транспортування природного газу вони зобов'язані внести відповідні зміни до укладеного між ними договору, а не укладати новий договір, на якому наполягає позивач. Відповідач також зазначає про невідповідність запропонованого позивачем проекту договору № від 01.08.2018 вимогам чинного на момент вирішення місцевим господарським судом даної справи типового договору транспортування природного газу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Будішевської Л.О., Мишкіної М.А. від 01.03.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою від 18.03.2019 розгляд справи №916/1971/18 призначено на 03.04.2019 о 12:00.

З метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги з забезпеченням принципу змагальності та надання учасникам справи необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи, а також правильного застосування законодавства, Південно-західним апеляційним господарським судом у судовому засіданні 03.04.2019 було оголошено перерву до 10:00 24.04.2019 шляхом постановлення протокольної ухвали.

У судовому засіданні 24.04.2019 представник Акціонерного товариства „Укртрансгаз" апеляційну скаргу підтримав; представник Публічного акціонерного товариства „Одесагаз" висловив заперечення проти її задоволення; представник Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (а.с.222).

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалася, відзив на апеляційну скаргу не надала, що згідно з частиною третьою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Херсонської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що 28.09.2011 між Дочірньою компанією „Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України", правонаступником прав та обов'язків якої виступає АТ „Укртрансгаз", („Газотранспортне підприємство") та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації „Одесагаз", правонаступником прав та обов'язків якого виступає ПАТ „Одесагаз" („Замовник") укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П31, відповідно до пункту 1.1 якого Газотранспортне підприємство зобов'язується надати Замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а Замовник зобов'язується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та у порядку, передбаченому умовами цього договору.

В подальшому 01.03.2016 між АТ „Укртрансгаз" („Оператор") та ПАТ „Одесагаз" („Замовник") укладено договір транспортування природного газу № (далі - договір № від 01.03.2016), в силу пунктів 2.1, 2.3 якого за цим договором Оператор надає Замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг. Послуги, які можуть бути надані Замовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

За умовами пункту 17.1 договору № від 01.03.2016 цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2016. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буду заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

У разі внесення та затвердження Регулятором змін до типового договору транспортування природного газу сторони зобов'язані протягом місяця внести відповідні зміни до цього договору (пункт 17.3 договору № від 01.03.2016).

Місцевим господарським судом також встановлено, що АТ „Укртрансгаз" („Оператор") звернулось до ПАТ „Одесагаз" („Замовник") із пропозицією укласти договір транспортування природного газу № від 01.08.2018 (далі - договір № від 01.08.2018), відповідно до пунктів 2.1, 2.3 якого за цим договором Оператор надає Замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлену у цьому договорі вартість таких послуг. Послуги, які можуть бути надані Замовнику за цим договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї.

Згідно з пунктом 9.3 договору № від 01.08.2018 у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту. Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Відповідно до розділу XXІ „Прикінцеві положення" договору № від 01.08.2018 цей договір складений у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу (по одному для кожної зі сторін).

ПАТ „Одесагаз" звернулося до АТ „Укртрансгаз" з листами №02/04-668 від 23.08.2018 та №02/04-692 від 31.08.2018, у яких повідомило про підписання запропонованого позивачем договору № від 01.08.2018 з урахуванням протоколу розбіжностей б/н від 17.08.2018, відповідно до якого відповідачем запропоновано замінити посилання у тексті договору з постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, яка втратила чинність, на чинну постанову Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, а також вважати припиненим та таким, що втратив чинність, договір № від 01.03.2016, оскільки предмет вказаного договору відповідає предмету договору № від 01.08.2018.

Зокрема, згідно з протоколом розбіжностей б/н від 17.08.2018, складеного ПАТ „Одесагаз" до договору № від 01.08.2018, відповідачем запропоновано пункт 9.3 розділу ІX (визначення вартості щодобових небалансів та порядок розрахунків за них) договору № від 01.08.2018 викласти у наступній редакції: „У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту. Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

З протоколу розбіжностей б/н від 17.08.2018, складеного ПАТ „Одесагаз" до договору № від 01.08.2018, також вбачається, що останнім запропоновано змінити розділ XXІ (прикінцеві положення) договору № від 01.08.2018, виклавши його у наступній редакції: „Цей Договір складений у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу (по одному для кожної зі сторін). З моменту укладення сторонами цього договору припиняється та втрачає чинність договір № транспортування природного газу від 01.03.2016, укладений між АТ „Укртрансгаз" та ПАТ „Одесагаз".

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання укладеним в редакції позивача договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018, який відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №2497 від 30.09.2015.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд послався на відсутність у відповідача обов'язку укласти з позивачем новий договір та невідповідність запропонованого позивачем проекту договору № від 01.08.2018 типовому договору транспортування природного газу, чинному на момент вирішення судом даного спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

В силу статті 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Частиною третьою статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до приписів статей 181, 183-185 Господарського кодексу України, дотримання сторонами загального порядку укладання господарських договорів є обов'язковим.

Згідно зі статтею 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Взаємовідносини, які виникають в процесі укладення договорів транспортування природного газу, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №2493 від 30.09.2015, та постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №2497 від 30.09.2015 "Про затвердження Типового договору транспортування природного газу".

В силу приписів частин першої, другої статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Таким чином, колегія суддів враховує, що укладення учасниками ринку природного газу договору транспортування природного газу з дотриманням типової форми вказаного договору є обов'язковим в силу прямої вказівки закону.

Водночас колегія суддів зауважує, що укладений між сторонами договір № від 01.03.2016 є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов'язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

За умовами пункту 17.1 договору № від 01.03.2016 цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2016. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буду заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Як вбачається з матеріалів справи, жодна зі сторін письмово про своє бажання розірвати договір № від 01.03.2016 не повідомляла, тому вказаний договір є чинним, оскільки його дію було автоматично пролонговано.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що правовідносини сторін щодо транспортування природного газу належним чином врегульовані договором № від 01.03.2016, який є чинним на момент вирішення даного спору, що свідчить про дотримання відповідачем вищезазначених вимог законодавства.

Згідно з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу пункту 17.3 договору № від 01.03.2016 у разі внесення та затвердження Регулятором змін до типового договору транспортування природного газу сторони зобов'язані протягом місяця внести відповідні зміни до цього договору. Отже, сторонами у договорі № від 01.03.2016 було узгоджено певний алгоритм дій, який мав бути застосований у разі внесення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, змін до типового договору транспортування природного газу. Однак, зазначений механізм приведення укладеного між сторонами договору транспортування природного газу у відповідність до його типової форми позивачем застосовано не було.

Відповідно до положень статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у встановлених договором або актом цивільного законодавства межах, особа не може бути примушеною до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Зазначене спростовує доводи скаржника щодо наявності у ПАТ „Одесагаз" обов'язку укласти з позивачем новий правочин, зокрема, запропонований останнім договір № від 01.08.2018, та свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Крім того, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності включення до пункту 9.3 договору № від 01.08.2018 посилань на Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, та Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, з огляду на наступне.

Пункт 9.3 договору № від 01.08.2018 в редакції АТ „Укртрансгаз" містить посилання на Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, між тим зазначена постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України „Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" №951 від 08.11.2017.

При цьому пункт 9.3 договору № від 01.08.2018 в редакції ПАТ „Одесагаз" містить посилання на Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, можливість застосування якого не передбачена умовами типового договору.

З огляду на те, що сторони безпосередньо у договорі № від 01.03.2016 чітко визначили порядок дій у разі внесення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, змін до типового договору транспортування природного газу, який полягає у приведенні чинного договору № від 01.03.2016 у відповідність до типової форми шляхом внесення до нього необхідних змін, а також враховуючи наявність укладеного між сторонами чинного договору № від 01.03.2016 та те, що сторони вільні в укладенні договорів, визначенні (погодженні) їх умов та вправі реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину, що відповідає внутрішній волі сторін, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що питання щодо укладення між сторонами нового договору про транспортування природного газу може бути вирішено виключно за домовленістю сторін в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із чим дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 16.01.2019 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства „Укртрансгаз" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2019 у справі №916/1971/18 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство „Укртрансгаз".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.04.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна