РІШЕННЯ

м. Київ

22.04.2019Справа № 910/3266/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/3266/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сітіонія-Ойл», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «МТС ЛОГІСТИК», м. Київ,

про стягнення 110 398,11 грн.,

без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.03.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Сітіонія-Ойл» (далі - Товариство) до товариства з обмеженою відповідальністю «МТС ЛОГІСТИК» (далі - ТОВ «МТС ЛОГІСТИК») про стягнення заборгованості за договором поставки нафтопродуктів від 20.09.2018 №М20/09 (далі - Договір), а саме: 97 115,45 грн. основного боргу; 1 021,74 грн. 3% річних та 12 260,92 грн. пені, а всього 110 398,11 грн..

Товариство обґрунтовує позовні вимоги таким:

- 20.09.2018 Товариством (постачальник) і ТОВ «МТС ЛОГІСТИК» (покупець) було укладено Договір, за умовами якого постачальник зобов'язується передати в погоджені строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, дрібним оптом нафтопродукти, а саме дизельне паливо (далі - товар);

- 30.09.2018 Товариство поставило ТОВ «МТС ЛОГІСТИК» товар на загальну суму 158 444,77 грн., що підтверджується видатковими накладними: від 30.09.2018 №542 на суму 49 330,32 грн. та від 31.10.2018 №622 - 109 114,45 грн.; відповідач здійснив часткову оплату за товар,а саме: 10.10.2018 - 25 329,32 грн.; 18.10.2018 - 31 000 грн., а всього 56 329,32 грн.; 15.01.2019 відповідач здійснив оплату за товар у сумі 5 000 грн.; заборгованість ТОВ «МТС ЛОГІСТИК» перед Товариством складає 97 115,45 грн.;

- 01.02.2019 позивач направив на адресу відповідача претензію від 30.01.2019 №31-АБ, яка залишилася без відповіді;

- позивачем нараховано пеню та 3% річних за порушення строків оплати за Договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2018 судом постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

28.03.2019 Товариство на виконання вимог ухвали суду від 20.03.2019, подало суду оригінали документів для огляду.

Судом досліджено оригінали письмових доказів та встановлено їх відповідність наявними в матеріалах справи копіям документів, листом від 03.04.2019 повернуто оригінали документів позивачу.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 було надіслано учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відміткою канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень 899.

Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі від 27.03.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 899; правом на подання відзиву у визначений судом строк не скористався та заяв по суті справи та/або з процесуальних питань не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, тому суд визнав матеріали справи достатніми для правильного вирішення спору, та розглядає справу за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, надавши оцінку всім аргументам позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.09.2018 Товариством (постачальник) і ТОВ «МТС ЛОГІСТИК» (покупець) укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується передати в погоджені строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, дрібним оптом нафтопродукти, а саме дизельне паливо (пункт 2.1 Договору);

- фактична кількість і вартість кожної окремої партії товару визначається сторонами у відповідних видаткових накладних (пункт 3.1 Договору);

- поставка товару здійснюється постачальником протягом звітного періоду; зобов'язання постачальника з поставки товару в рамках Договору виникає після оплати покупцем товару на підставі отриманого останнім рахунку на оплату; покупець зобов'язаний прийняти оплачений товар протягом 30 календарних днів з моменту його оплати (пункт 4.2 Договору);

- поставка товару за звітний період підтверджується видатковими документами на товар (актами приймання-передачі), які підписуються представниками обох сторін; на кожну партію товару, що була поставлена протягом звітного періоду, постачальник надає покупцю рахунки-фактури; обов'язок із складання актів приймання-передачі покладається на постачальника; при цьому, в акті приймання-передачі повинно бути вказано вид товару, його сорт, кількість та вартість, місце поставки (пункт 4.14 Договору);

- ціна товару визначається сторонами у рахунках-фактурах і видаткових накладних, при цьому, у будь-якому разі оплата здійснюється покупцем до моменту фактичного постачання партії товару на підставі пред'явленого постачальником рахунку на оплату, протягом одного банківського дня з моменту його оформлення (пункт 6.1 Договору);

- щомісячно, за погодженням сторін, підписується акт звірки взаємних розрахунків (пункт 6.4 Договору);

- підсумкові взаєморозрахунки сторін відповідно до акта звірки мають бути проведені сторонами не пізніше 10 банківських днів з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін (пункт 6.5 Договору);

- якщо виникає спір стосовно кількості та/або якості товару, або порушення однією із сторін умов Договору, то претензійний порядок спорів є обов'язковим (пункт 8.7 Договору);

- в разі несвоєчасної оплати (не оплата) товару покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплата) за кожний день прострочення від суми невиконаного грошового зобов'язання (пункт 9.2 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками сторін і діє до 20.09.2019, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, передбачених Договором і додатками до нього, якщо їх виконання розпочалося чи повинно було розпочатися до закінчення дії Договору; Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах, якщо не пізніше ніж за 10 календарних днів до закінчення дії Договору жодна із сторін не заявить про необхідність розірвання або зміни Договору (пункт 12.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - директором Гнилицьким М.В., який діяв на підставі статуту, та від відповідача - директором Марачевським І.В., який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками. Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Отже, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов Договору позивачем поставлено ТОВ «МТС ЛОГІСТИК» товар на загальну суму 158 444,77 грн., що підтверджується видатковими накладними від 30.09.2018 №542 на суму 49 330,32 грн. та від 31.10.2018 №622 - 109 114,45 грн.

Вказані видаткові накладні підписані директором ТОВ «МТС ЛОГІСТИК» Марачевським І.В. та скріплені печаткою відповідача.

За таких обставин, товар вважається поставленим позивачем і отриманим відповідачем без будь-яких зауважень.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач, отримавши від позивача товар, не виконав у повному обсязі умови Договору, протягом жовтня 2018 року сплатив тільки 56 329,32 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 10.10.2018 №МЛ-0000145 на суму 25 329,32 грн. та від 18.10.2018 №МЛ-0000150 на суму 31 000 грн.

Отже, станом на 01.11.2018 сума заборгованості ТОВ «МТС ЛОГІСТИК» перед Товариством за Договором склала 102 115,45 грн., що також підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за жовтень 2018 року.

Разом з тим, 15.01.2019 відповідач здійснив ще одну оплату товару на суму 5 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 15.01.2019 №493.

Отже, станом на 11.03.2019 (дата підписання позовної заяви) заборгованість ТОВ «МТС ЛОГІСТИК» з оплати поставленого Товариством товару становить 97 115,45 грн.

31.01.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією від 30.01.2019 №31-АБ, в якій просив ТОВ «МТС ЛОГІСТИК» протягом п'яти робочих днів сплатити заборгованість у сумі 102 115,45 грн. (докази надіслання відповідачу наявні в матеріалах справи).

Дана претензія отримана відповідачем 01.02.2019 (докази отримання претензії наявні в матеріалах справи), проте відповіді на претензію від 30.01.2019 №31-АБ Товариство у встановлений строк не надіслало, і вимоги не виконало.

За таких обставин позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості в сумі 97 115,45 грн. є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 12 260,92 грн. пені та 1 021,74 грн. 3 % річних (періоди нарахування: з 30.09.2018 - 18.10.2018; з 01.11.2018 - 15.01.2019 та з 16.01.2019 - 25.02.2019).

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 ГК України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 9.2 Договору передбачено, що в разі несвоєчасної оплати (не оплата) товару покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплата) за кожний день прострочення від суми невиконаного грошового зобов'язання.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок сум 3% річних і пені та період їх нарахування та встановлено, що вони неправильні. Так, за перерахунком суду сума 3 % річних складає 1 042,18 грн., а пені - 12 506,09 грн.

Відповідно до частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Проте, здійснення перерахунку судом 3 % річних та пені призведе до виходу судом за межі позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача підлягає 1 021,74 грн. 3 % річних і 12 260,92 грн. пені за розрахунком позивача.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Що ж до витрат на професійну правничу допомогу, то слід вказати, що Товариство просило суд покласти на Укрзалізницю відшкодування 12 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої і третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин четвертої і п'ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

21.11.2018 Товариством і адвокатським бюро «Мироненко та Партнери» укладено договір №б/н про надання правової (правничої) допомоги, за умовами якого адвокатське бюро бере на себе зобов'язання надавати правову допомогу у господарській справі № 910/3266/19, а клієнт зобов'язується оплатити надані послуги.

Товариство подано як доказ оплати послуг адвоката копію платіжного доручення від 04.03.2019 №1161 на суму 12 000 грн.

Отже, фактично позивач поніс витрати щодо отримання професійної правничої допомоги у сумі 12 000 грн.

Враховуючи розмір понесених витрат позивачем, а також часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу слід покласти слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Сітіонія-Ойл» (04655, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 4А; ідентифікаційний код 41358796) до товариства з обмеженою відповідальністю «МТС ЛОГІСТИК» (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 33; ідентифікаційний код 41312353) про стягнення 110 398,11 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «МТС ЛОГІСТИК» (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 33; ідентифікаційний код 41312353) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сітіонія-Ойл» (04655, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 4А; ідентифікаційний код 41358796): 97 115 (дев'яносто сім тисяч сто п'ятнадцять) грн. 45 коп. основної заборгованості; 1 021 (одну тисячу двадцять одну) грн. 74 коп. 3% річних; 12 260 (дванадцять тисяч двісті шістдесят) грн. 92 коп. пені; 1 921 (одну тисячу дев'ятсот двадцять одну) грн. судового збору та 12 000 (дванадцять тисяч) грн. витрат за надання правової допомоги.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.04.2019.

Суддя І.Д. Курдельчук