ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. Справа№ 910/1586/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Суліма В.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Каплун І.О., ордер 395610 від 09.01.19

від відповідача-1: Куліш В.В., дов. № 1620/18 від 12.12.18

від відповідача-2: Зайвий А.О., ордер 399869 від 04.02.19

розглянувши апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "РВС Банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "НК Преміум"

на рішення господарського суду міста Києва від 22.05.2018 р. (повний текст складено 31.05.2018 р.)

у справі № 910/1586/18 (суддя - Ярмак О.М.)

за позовом казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба"

до 1) публічного акціонерного товариства "РВС Банк"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "НК Преміум"

про часткове визнання пункту договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року казенне підприємство "Морська пошуково-рятувальна служба" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "РВС Банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" про визнання пункту 1.4 договору про надання гарантії № Д-3370-17Г від 11.07.2017 р., в частині: "гарантія вступає в силу з моменту повного грошового покриття принципалом на відповідних рахунках гаранта", недійсним з моменту його вчинення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.05.2018 р. у справі № 910/1586/18 позов задоволено повністю: визнано недійсним з моменту вчинення пункт 1.4 договору про надання гарантії № Д-3370-17Г, укладеного 11.07.2017 р. між публічним акціонерним товариством "РВС Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" в частині "гарантія вступає в силу з моменту повного грошового покриття принципалом на відповідних рахунках гаранта"; стягнуто з публічного акціонерного товариства "РВС Банк" на користь казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" 881,00 грн. судового збору; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" на користь казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" 881,00 грн. судового збору.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що з аналізу п. 1.4 договору про надання гарантії № Д-3370-17Г від 11.07.2017 р. чинність гарантії пов'язана із моментом здійснення принципалом грошового покриття, тобто сторони, яка несе зобов'язання та тягар перед банком у разі виплати гарантії вчинити дії щодо сплати (внесення) суми гарантії на відповідні рахунки банку. Умовами договору про надання гарантії № Д-3370-17Г від 11.07.2017 р. не визначено часові рамки події - здійснення принципалом грошового покриття на відповідних рахунках банку по гарантії. З цих підстав, правочин з урахуванням пункту 1.4, не направлений на настанням реальних наслідків, оскільки вказана подія може і не настати, що в такому разі є способом уникнення від відповідальності щодо не укладення договору про закупівлю за результатами торгів у визначений строк зі сторони відповідача-2, і це не супроводжується наслідками для відповідача-1 у вигляді сплати гарантії у сумі 330 000,00 грн. у разі настання гарантійного випадку, що суперечить моральним засадам та принципам добросовісності.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2018 р. задоволено апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "РВС Банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "НК Преміум"; скасовано рішення господарського суду міста Києва від 22.05.2018 р. у справі № 910/1586/18; прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено; стягнуто судовий збір за подання апеляційних скарг.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача, а саме по собі невиконання сторонами правочину в частині внесення грошового покриття не означає укладення фіктивного правочину. Натомість матеріали справи не містять доказів, що на момент укладання договору гарантії сторони не мали на меті реального настання правових наслідків, обумовлених цим договором, тож беручи до уваги положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України, позивач звертаючись до суду із вимогами про визнання недійсним пункту договору, не довів наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання недійсними угод або їх окремих положень. Окрім цього, пред'явлена позивачем вимога не відповідає встановленим способам захисту цивільних прав особи, а також є неефективною та неспроможною поновити порушені права позивача.

Постановою Верховного Суду від 12.11.2018 р. у справі № 910/1586/18 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2018 р. та справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду, оскільки суд апеляційної інстанції не спростував висновків суду першої інстанції, що договір гарантії, з урахуванням змісту оспорюваного пункту 1.4 цього договору, не спрямований на настання реальних наслідків, адже така подія як здійснення принципалом грошового покриття на відповідних рахунках банку за гарантією може не настати і зазначене є способом уникнення від відповідальності за неукладення переможцем відкритих торгів відповідного договору. Окрім цього, не було здійснено належної оцінки наданій відповідачем-2 замовникові відкритих торгів гарантії № 3370-17Г від 20.07.2017 р. та не з'ясовано питання щодо вжиття позивачем усіх необхідних дій для реалізації свого права на отримання такого виду забезпечення як гарантія відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 22.05.2018 р. у справі № 910/1586/18 товариство з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" та публічне акціонерне товариство "РВС Банк" звернулися до апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просили скасувати оскаржуване рішення та у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянти вказували на те, що зазначені в договорі про надання гарантії умови (п. 1.4) не суперечать актам цивільного законодавства, які регулюють дані правовідносини. При цьому, невиконання сторонами правочину в частині внесення грошового покриття не означає укладення фіктивного правочину, а тому позивач, який вимагає визнання правочину недійсним повинен довести, що учасники договору не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину. Однак таких доказів матеріали справи не містять. Також, банк не укладав би спірного правочину, без включення до нього положення про вступ гарантії в силу з моменту повного грошового покриття принципалом цієї гарантії, оскільки в такому разі вимушений би формувати відповідні резерви з огляду на підвищену ризикованість операції. Судом першої інстанції не було враховано, що у разі визнання недійсним пункт 1.4 договору такий правочин не буде містити істотну умову договору - набрання гарантією чинності, буде вважатися неукладеним і з цих підстав не може визнаватися недійсним. Апелянти також звертали увагу на те, що позивач як бенефіціар, отримавши гарантію із вказаним застереженням щодо умов набрання нею чинності, мав повне право та можливість запросити у принципала чи банка-гаранта договір про надання гарантії та відповідне підтвердження про умови набуття чинності гарантії, чого позивачем не було здійснено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2018 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А., відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 05.02.2019 р.

04.02.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли доповнення до відзивів на апеляційні скарги відповідачів.

05.02.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про відшкодування витрат, пов'язаних із правничою допомогою адвоката.

05.02.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 р. задоволено заяву судді Дідиченко М.А. про самовідвід у справі № 910/1586/18; справу передано для визначення іншого складу суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Сулім В.В., прийнято апеляційні скарги до провадження у визначеному складі суддів; розгляд справи призначено на 26.02.2019 р.

22.02.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшло клопотання про безпідставність та не співмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

25.02.2018 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшли заяви про відвід судді.

26.02.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про відшкодування витрат, пов'язаних із правничою допомогою адвоката.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 р. визнано заяви відповідача-2 про відвід судді необґрунтованими; передано справу для вирішення питання про відвід суддів у порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 р. відмовлено в задоволенні заяв відповідача-2 про відвід судді Руденко М.А. та судді Пономаренко Є.Ю. від розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 р. справу призначено до розгляду на 16.04.2019 р.

11.04.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення на клопотання про безпідставність та не співмірність витрат на оплату правничої допомоги.

16.04.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про відшкодування витрат, пов'язаних із правничою допомогою адвоката.

В судовому засіданні 16.04.2019 р. представники відповідачів просили скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При розгляді даної справи суд апеляційної інстанції враховує вказівки Верховного суду, викладені ним у постанові від 12 листопада 2018 року по даній справі, які є обов'язковими для суду апеляційної інстанції в силу вимог ст. 316 ГПК України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.06.2017 р. казенним підприємством "Морська пошуково-рятувальна служба" (замовник) на електронному майданчику PROZORRO оголошено процедуру відкритих торгів із закупівлі палива за лотом 1 "Дизельне паливо наливом" та за лотом 2 "Дизельне паливо та бензин А 95 в талонах" за кодом ДК 021:2015-09130000-9 "Нафта і дистиляти" (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2017-06-08-002676-b).

Пунктом 2 розділу 3 тендерної документації казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" на закупівлю палива за двома лотами за кодом ДК 021:2015-09130000-9 "Нафта і дистиляти", затвердженої рішенням тендерного комітету від 13.07.2017 р. (а.с. 24-48 том 1) визначено, що учасник під час подання тендерної документації за лотами 1, 2 одночасно надає забезпечення тендерної пропозиції (гарантія виконання своїх зобов'язань у зв'язку з поданням тендерної пропозиції) - пропозиція обов'язково супроводжується документом, що підтверджує надання забезпечення тендерної пропозиції. Розмір забезпечення тендерної пропозиції за лотом 1 - 330 000,00 грн. Забезпечення тендерної пропозиції надається учасником у вигляді електронної банківської гарантії, форма та зміст банківської гарантії повинні відповідати вимогам Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою правління Національного банку України № 693 від 15.12.2004 р. Гарантія повинна бути безвідкличною та безумовною на суму 330 000,00 грн., строк дії забезпечення тендерної пропозиції має відповідати строку дії тендерної пропозиції, але не менше 100 днів з дати завершення прийому тендерних пропозицій. Тендерні пропозиції, що не супроводжуються забезпеченням тендерних пропозицій, або надане учасником забезпечення тендерних пропозицій не відповідає вимогам тендерної документації, відхиляються замовником. Усі витрати, пов'язані з наданням забезпечення тендерної пропозиції, здійснюються за рахунок коштів учасника.

11.07.2017 р. між публічним акціонерним товариством "РВС Банк" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" (принципал) укладено договір про надання гарантії № Д-3370-17Г (а.с. 75-76 том 1), за умовами якого банк за заявою принципала надає на користь бенефіціара гарантію, за якою зобов'язується сплатити бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов гарантії цього договору. Загальна сума гарантії складає 330 000,00 грн. Гарантійним випадком є порушення принципалом умов тендеру при наявності його вини, за яке принципал має нести перед бенефіціаром встановлену законодавством та тендером (тендерною документацією) відповідальність, з урахуванням умов гарантії та протягом строку дії гарантії у разі: відкликання тендерної пропозиції принципалом після закінчення строку її подання, але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються чинними; не підписання принципалом, який став переможцем процедури торгів, договору про закупівлю; ненадання принципалом, який став переможцем процедури торгів, у строк, визначений в абзаці 2 частини 3 статті 17 Закону України "Про публічні закупівлі", документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених статтею 17 Закону України "Про публічні закупівлі"; ненадання принципалом, який став переможцем процедури торгів, забезпечення виконання договору про закупівлю після отримання повідомлення про намір укласти договір, якщо надання такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

Згідно з пунктом 1.4 договору гарантія вступає в силу з моменту повного грошового покриття принципалом на відповідних рахунках гаранта та діє до 31.10.2017 р. включно, за якою зобов'язується сплатити бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов гарантії цього договору (з урахуванням додаткового договору № 1 від 19.07.2017 р.; а.с. 77 том 1).

За умовами пункту 3.1, 3.4 договору після належного виконання принципалом вимог пункту 4.1 цього договору (принципал сплачує банку на його рахунок комісію за надання гарантії у розмірі 5 940,00 грн., до моменту видачі гарантії), оригінал гарантії передається принципалу для подальшого передавання її бенефіціару. Шляхом отримання оригіналу гарантії у банку принципал підтверджує те, що він ознайомлений та згоден з її змістом. Гарантія є безвідкличною.

Пунктом 6.1 договору визначено, що він укладений з дня підписання та діє до повного виконання зобов'язань сторонами по цьому договору.

Відповідно до протоколу № 16-9 (09130000-9) засідання тендерного комітету казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" (ТК КП "МПРС") від 29.09.2017 р. (а.с. 50-51 том 1) із тендерних пропозицій семи учасників переможцем процедури закупівлі за лотом 1 визнано тендерну пропозицію учасника товариства з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" (відповідача-2) такою, що відповідає всім критеріям та умовам, які визначені у тендерній документації із закупівлі; визначено товариство з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" переможцем процедури закупівлі палива за лотом 1, прийнято рішення про намір укласти договір закупівлі з товариством з обмеженою відповідальністю "НК Преміум".

У складі тендерної пропозиції товариства з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" надано бенефіціару - казенному підприємству "Морська пошуково-рятувальна служба" гарантію № 3370-17Г від 20.07.2017 р. (а.с. 49 том 1), видану публічним акціонерним товариством "РВС Банк" на суму 330 000,00 грн., яка діє на умовах та з моменту, визначеного договором про надання гарантії № Д-3370-17Г від 11.07.2017 р. строком дії до 31.10.2017 р. включно.

За умовами вищевказаної гарантії гарант зобов'язався безвідклично та безумовно виплатити бенефіціару будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що складає 330 000 грн., цифровий код валюти - 980 протягом п'яти робочих днів з дати одержання гарантом викладеної на українській мові та підписаної уповноваженою особою письмової вимоги бенефіціару, у якій бенефіціар заявляє про те, що принципал не має можливості виконати зобов'язання, що передаються його пропозицією та передбачено випадки звернення.

Пунктом 2 розділу 6 тендерної документації передбачено, що замовник укладає договір про закупівлю з учасником, якого визнано переможцем торгів, протягом строку дії його пропозиції не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця. З метою забезпечення права на оскарження рішень замовника договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

Зазначений протокол тендерного комітету у відповідності до ст. 10 Закону України "Про публічні закупівлі" 29.09.2017 р. оприлюднений через авторизований електронний майданчик на веб-порталі Уповноваженого органу (а.с. 50-51 том 1).

06.10.2017 р. товариство з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" звернулося до Антимонопольного комітету України зі скаргою про порушення законодавства у сфері публічних закупівель № 04с (а.с. 52 том 1), в якій просило скасувати рішення тендерного комітету казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" про визначення його переможцем закупівлі за лотом 1 та відхилення тендерної пропозицію на підставі статті 30 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв'язку з тим, що його пропозиція не відповідає умовам тендерної документації з огляду на незавантаження у систему електронних закупівель файлу "Цінова пропозиція".

11.10.2017 р. рішенням Постійної діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель № 7167-р/пк-пз (а.с. 53 том 1) скарга товариства з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" залишена Антимонопольним комітетом України без розгляду з підстав відсутності обґрунтування наявності порушених прав та охоронюваних законом інтересів з приводу рішення, дії чи бездіяльності замовника, що суперечить законодавству у сфері публічних закупівель і внаслідок яких порушено право чи законні інтереси скаржника, пов'язаних з участю у процедурі закупівлі.

13.10.2017 р. казенним підприємством "Морська пошуково-рятувальна служба" надіслано на адресу відповідача-2 лист № 1/39/1795/-17 (а.с. 54 том 1) з пропозицією підписати договір поставки товару у строк до 19.10.2017 р.

Протоколом № 18-9 (09130000-9) засідання тендерного комітету казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" від 20.10.2017 р. (а.с. 57-58 том 1) відхилено тендерну пропозицію учасника-переможця товариства з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" на підставі абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про публічні закупівлі" (відмовився від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації або не укладення договору про закупівлю) та керуючись ч. 3 ст. 32 вказаного Закону (у разі відмови переможця торгів від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації або не укладення договору про закупівлю з вини учасника та визначення переможця серед тих учасників, строк дії тендерної пропозиції яких ще не минув) вирішено перейти до розгляду тендерної пропозиції наступного учасника. У зв'язку з невиконанням учасником-переможцем закупівлі своїх зобов'язань, передбачених його пропозицією, вирішено підготувати та направити письмову вимогу до банку-гаранта на сплату 330 000,00 грн. на рахунок казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба".

20.10.2017 р. позивач надіслав на адресу банка-гаранта (відповідача-1) лист з вимогою сплатити 330 000,00 грн. забезпечення за гарантією № 3370-17Г від 20.07.2017 р. (а.с. 60 том 1), у відповідь на який публічне акціонерне товариство "РВС Банк" листом № 758/17-БТ від 30.10.2017 р. (а.с. 61 том 1) повідомило, що вказана вимога не може бути задоволена, оскільки відповідно до пункту 1.4 договору про надання гарантії № Д-3370-17Г від 11.07.2017 р., гарантія вступає в силу з моменту повного грошового покриття принципалом на відповідних рахунках та діє по 31.10.2017 р. включно, однак принципалом - товариством з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" обов'язок щодо надання повного грошового покриття вказаної гарантії не було виконано, у зв'язку з чим гарантія не набрала чинності і зобов'язання банку щодо її сплати не виникли.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача визнати недійсним пункт 1.4 договору про надання гарантії № Д-3370-17Г від 11.07.2017 р., укладеного між відповідачами, через відсутність у договорі чіткого строку набуття чинності гарантії, що суперечить вимогам Закону України "Про публічні закупівлі" щодо надання тендерного забезпечення, положенням статей 3, 13, 203 Цивільного кодексу України, Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" і тендерній документації замовника відкритих торгів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначав, що з аналізу пункту 1.4 договору про надання гарантії № Д-3370-17Г від 11.07.2017 р. вбачається, що чинність гарантії пов'язана із моментом здійснення принципалом грошового покриття, тобто сторона, яка несе зобов'язання та тягар перед банком у разі виплати гарантії, повина вчинити дії щодо сплати внесення суми гарантії на відповідні рахунки банку. Водночас, умовами договору про надання гарантії № Д-3370-17Г від 11.07.2017 р. не визначено часові рамки події - здійснення принципалом грошового покриття на відповідних рахунках банку по гарантії. З цих підстав, правочин з урахуванням пункту 1.4, не направлений на настанням реальних наслідків, оскільки вказана подія може і не настати, що в такому разі є способом уникнення від відповідальності щодо не укладення договору про закупівлю за результатами торгів у визначений строк зі сторони відповідача-2, і це не супроводжується наслідками для відповідача-1 у вигляді сплати гарантії у сумі 330 000,00 грн. у разі настання гарантійного випадку, що суперечить моральним засадам та принципам добросовісності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як роз'яснено в пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 920/1771/14.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вирішуючи спір про визнання правочинів недійсними, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, необхідність забезпечення виконання зобов'язань гарантією випливає з положень тендерної документації та розцінювалася як обов'язкова передумова для укладення договору про закупівлю палива в межах тендерної процедури, про що банк був обізнаний і був залучений, як гарант виконання зобов'язань товариством з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" за наведеним договором.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація повинна містити, зокрема, розмір, вид, строк та умови надання, умови повернення та неповернення забезпечення виконання договору про закупівлю (якщо замовник вимагає його надати) (п. 15).

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією. Замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними та у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону, а також згідно з умовами, зазначеними в договорі, але не пізніше ніж протягом п'яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 200 Господарського кодексу України установлено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень.

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 560 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 562 Цивільного кодексу України, зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання.

Таким чином, у відносинах за гарантією беруть участь три суб'єкти - гарант, бенефіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов'язку перед бенефіціаром.

З огляду на те, що позивач є бенефіціаром у відносинах за гарантією які виникли на підставі договору про надання гарантії № Д-3370-17Г від 11.07.2017 р., укладеного між публічним акціонерним товариством "РВС Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "НК Преміум", вказаний договір стосується прав позивача.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 р. та в даному випадку застосовуються судом в редакції чинній на час укладення договору (далі - Положення).

Як передбачено, пунктом 2 Розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах:

- безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром;

- безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов'язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов;

- гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов'язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов'язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов'язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Статтею 561 Цивільного кодексу України встановлено, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно пункту 3 глави 2 Положення гарантія має містити, зокрема, такі реквізити: термін дії або строк дії гарантії чи обставини, за яких строк дії гарантії вважається закінченим.

За приписами статтей 251, 252, 253 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" гарантія вважається фінансовою послугою.

Статтею 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено, що фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору. Договір повинен містити, зокрема, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

З огляду на вказані положення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що умовами договору про надання гарантії № Д-3370-17Г від 11.07.2017 р. не визначено часові рамки події - здійснення принципалом грошового покриття на відповідних рахунках банку по гарантії.

Таким чином, умову договору в частині пункту 1.4 договору, що гарантія вступає в силу з моменту повного грошового покриття принципалом на відповідних рахунках гаранта, не можна вважати ні строком, ні терміном у розумінні цивільного законодавства тому, що така умова не є подією, яка має неминуче настати, оскільки залежить від дій або бездіяльності принципала щодо внесення ним грошового покриття на рахунок банку.

Окрім того, зміст оспорюваного пункту 1.4 договору про надання гарантії щодо вступу гарантії в силу з моменту розміщення грошового покриття принципалом в розмірі суми гарантії на відповідних рахунках банку-гаранта суперечить умовам правочину про те, що надана в межах цього договору гарантія є безумовною та безвідкличною, оскільки містить умову щодо вступу в силу гарантії.

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що вона не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства в тому рахунку є справедливість, добросовісність та розумність.

З урахуванням наведеного, оспорювана частина пункту 1.4 договору про надання гарантії № Д-3370-17Г від 11.07.2017 р. суперечить встановленим вказаною нормою загальним засадам цивільного законодавства, статтям 251, 252, 253, 563 Цивільного кодексу України, статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", та пункту 3 глави 2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, суперечить самій суті цього договору та загалом принципам і меті гарантії як інституту цивільного права, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 р. по справі № 910/2863/18.

Відхиляючи твердження апелянтів, колегія суддів враховує, що позивач не є стороною договору про надання гарантії та не міг знати про умови вказаного у ньому пункті 1.4. Разом з тим, однією з вимог тендерної документації, оприлюдненою замовником на веб-порталі уповноваженого органу для загального доступу було передбачено, що банківська гарантія має бути чинною з дати розкриття тендерної пропозиції, а отже чинність банківської гарантії була умовою на участь товариства з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" в тендері, про що відповідачам було достеменно відомо. Водночас, за відсутності у договорі пункту 1.4 про набрання чинності гарантії, гарантія є чинною з моменту її видачі у відповідності до ч. 1 ст. 561 Цивільного кодексу України.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржники не довели обґрунтованість своїх апеляційних скарг, докази на підтвердження своїх вимог суду не надали, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 22.05.2018 р. у справі № 910/1586/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "РВС Банк" та товариства з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" на рішення господарського суду міста Києва від 22.05.2018 р. у справі № 910/1586/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 22.05.2018 р. у справі № 910/1586/18 залишити без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "РВС Банк" (04071, м. Київ, вул. Введенська, 29/58; ) на користь казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" (65114, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140А; ) 1 762 (тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору за подання касаційної скарги, 10 414 (десять тисяч чотириста чотирнадцять) грн. 54 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "НК Преміум" (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 12, кв. 79; ) на користь казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" (65114, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140А; ) 1 762 (тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору за подання касаційної скарги, 10 414 (десять тисяч чотириста чотирнадцять) грн. 54 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Матеріали справи № 910/1586/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.04.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді В.В. Сулім

Є.Ю. Пономаренко