ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/317/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019р. ( суддя Суховаров А.В.) повний текст рішення складено 15.03.2019р.) у справі № 904/317/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Дніпровського державного аграрно-економічного університету в особі коледжу електрифікації Дніпровського державного аграрно-економічного університету, м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу у розмірі 9 108, 21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровського державного аграрно-економічного університету в особі коледжу електрифікації Дніпровського державного аграрно-економічного університету про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №57/16-ТЕ-4 від 25.01.2016 року у розмірі 9 108, 21 грн., з яких: 6 520,19 грн. пеня, 4 77,82 грн. 3% річних, 2 110,20 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобовязань за Договором, в частині своєчасної оплати поставленого Позивачем природного газу, що спричинило нарахування відповідачеві інфляційних, 3% річних та пені.

Рішенням господарського суду у задоволенні позову відмовлено.

В обгрунтування прийнятого рішення суд, посилаючись на норми діючого законодавства України, положення укладеного між сторонами договору на постачання природного газу, надані сторонами докази, встановив, що відповідачем заборгованість за поставлений газ погашена 30.05.2016 року. Позивач правильно нарахував штрафні та фінансові санкції. Разом з тим, суд прийняв до відома, що 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. А ч. 3 ст. 7 Закону, яка є нормою прямої дії, і яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Враховуючи п. 1.2. Договору, відповідно до якого газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, і що відповідач є теплогенеруючою організацією, яка виробляє з природного газу теплову енергію, транспортує та постачає її теплопостачальним організаціям, які забезпечують надання послуг з теплопостачання відповідним категоріям споживачів, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з рішенням господарського суду, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення господарського суду, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційних вимог, скаржник, посилаючись на норми діючого законодавства, судову практику Вищого господарського суду України, судову практику Верховного Суду, указав, що:

-застосування Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є неправомірним, оскільки учасниками процедури врегулювання заборгованості є постачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру державна відкрита. Загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедкри врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону; реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формуванння та реалізує державну політику у сфері-житлово-комунальногшо господарства;

-матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що буруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому застосування ч.3 ст.7 Закону, є неправомірним.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

01.04.2019 року ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач), суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г. відкрите апеляційне провадження у справі № 904/317/19. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

18.04.2019 року ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В. справа № 904/317/19 прийнята до свого провадження.

Відповідно до частин 1, 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Господарським судом під час розгляду справи встановлено, що 25.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Дніпровським державним аграрно-економічним університетом в особі коледжу електрифікації Дніпровського державного аграрно-економічного університету, м. Дніпро укладено договір №57/16-ТЕ-4 купівлі-продажу природного газу, за п.1.1. якого Постачальник (Позивач) зобовязується передати у власність Споживачу (відповідачу) у 2016 році природний газ (надалі газ), а Споживач зобовязується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору ( а.с.14-21).

Відповідно до п. 1.2. Договору газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зобовязання за Договором виконав, поставивши відповідачеві за період січень-березень 2016 року природний газ в обсязі 30,204 тис. куб. м. на загальну суму 73 806,72 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу, підписаними обома сторонами, а саме: від 31.01.16 року - за січень 2016 року.: 12,286 тис. куб. м. на суму 30 022,16 грн., від 28.02.16 року - за лютий 2016 року: 8,754 тис. куб. м. на суму 21 391,34 грн. та від 31.03.16 року за березень 2016 року: 9,164 тис. куб. м. на суму 22 393,22 грн. (а.с.23-25).

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.8.2 договору разі невиконання Споживачем умов пункту 6.1. цього договору Постачальник має право не здійснювати поставку газу Споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Споживачем пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.3 Договору строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Згідно з умовами Розділу 12 Договору, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01.01. 2016 року і діє в частині реалізації газу до 31.03 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

За одержаний газ на теплопостачання відповідач ще допредявлення позову сплатив позивачу 30.05.2016 року 30 022.16 грн; 30.05.2016 року 21 391,34 грн., та 30.05.2016 року 22 593,22 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №212, 213 та №214, копії яких додані до матеріалів справи (а.с.50-52).

Отже, заборгованість за поставлений газ погашена відповідачем до набрання чинності Законом.

Розглядаючи апеляційні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" судова колегія виходить з наступних положень законодавства України.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаеморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначеною нормою передбачена підстава для звільнення теплогенеруючої організації від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, зокрема за несвоєчасну оплату природного газу, використаного для виробництва теплової енергії.

Приписи ч.3 ст.7 Закону є нормою прямої дії, які не ставлять право ненарахування/списання неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, у тому числі в залежність від включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості, окрім умови щодо погашення боржником - теплогенеруючим підприємством заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Враховуючи викладені положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", судова колегія апеляційного суду погоджується з висновками господарського суду відносно того, що положення ст.7 цього Закону України є нормами прямої ді, ї які передбачають підстави для звільнення теплогенеруючої організації від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, зокрема за несвоєчасну оплату природного газу, використаного для виробництва теплової енергії, та не ставлять право ненарахування/списання неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, у тому числі в залежність від включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості, окрім умови щодо погашення боржником - теплогенеруючим підприємством заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04.04.2019 року у справі № 905/1526/18, де Верхоний Суд указує, що частина третя статті 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Зокрема, застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону № 1730-VIII, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону № 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв'язку з припиненням зобов'язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII.

Одночасно Верховний Суд в зазначеній постанові указав, що у постанові Верховного Суду у справі № 908/3211/16 від 14.02.2018 року відсутній висновок щодо необхідності включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а зазначення у цій постанові про включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства для здійснення процедури врегулювання заборгованості є наведенням фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, а не правовою позицією Верховного Суду про необхідність включення підприємства до вказаного реєстру для застосування частини 3 статті 7 Закону № 1730-VIII.

Згідно ч. 1 ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним. У звёячзку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення господарського суду слід залишити без змін.

Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.129, 269, 270, 275, 276, 282-284

Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2019 року у справі № 904/317/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ О.Г.Іванов

__________________ ОСОБА_1