СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. Справа № 917/143/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А,,

за участю секретаря Литвинової К.О.

за участі представників:

1-го позивача - не з'явився

2-го позивача - не з'явився

відповідача - Сахно Є.В., довіреність №71 від 11.04.2019, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю 32415 від 28.10.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рибалки Миколи Миколайовича, м. Миргород (вх. №679П/2-5)

на ухвалу господарського суду Полтавської області від 08.02.2019 (суддя Кльопов І.Г.) у справі №917/143/19

за позовом 1. Фізичної особи - підприємця Рибалка Микола Миколайович, м. Миргород

2. Фізичної особи - підприємця Козачко Галина Василівна, м. Миргород

до Приватного акціонерного товариства Лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт", м. Миргород

про визнання припиненим права постійного користування земельною ділянкою та визнання права користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року Фізична особа - підприємець Рибалко Микола Миколайович та Фізична особа - підприємець Козачко Галина Василівна звернулись до господарського суду Полтавської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" в якій просили суд про:

1) припинення права постійного користування Приватного акціонерного товариства Лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" частиною земельної ділянки площею 0,0322 га, на якій розташоване кафе "НОМЕР_2" та яка необхідна для його обслуговування, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що входить до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою НОМЕР_3 від 02.09.1998;

2) визнання за Рибалка Миколою Миколайовичем та Козачко Галиною Василівною право користування земельною ділянкою площею 0,0322 га, на якій розташоване кафе "НОМЕР_2" та яка необхідна для його обслуговування, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.02.2019 у справі №917/143/19 у відкритті провадження у справі за позовом Фізичної особи - підприємця Рибалка Микола Миколайович та Фізичної особи - підприємця Козачко Галина Василівна до Приватного акціонерного товариства Лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" про припинення права постійного користування та визнання права користування земельною ділянкою площею 0,0322 га. відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України. Повернуто позовну заяву від 21.01.2019 та додані до неї документи Рибалко М.М. та Козачко Г.В. Також, зазначено, що згідно з вимогами частини 6 статті 175 ГПК України заявнику роз'яснено, що даний спір віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги стосуються визнання права користування земельною ділянкою площею 0,0322 га, на якій розташоване кафе "НОМЕР_2" та яка необхідна для його обслуговування, за Рибалка Миколою Миколайовичем та Козачко Галиною Василівною як за фізичними особами, оскільки земельна ділянка площею 0,0322 га раніше передавалась в оренду позивачам саме як фізичним особам. Судом досліджено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, позивачі мають статус фізичної особи-підприємця, разом з тим, суд виходив з того, що наявність у особи статусу підприємця не свідчить про те, що вона виступає у такій якості у всіх правовідносинах, зокрема, у правовідносинах з користування земельною ділянкою. За таких підстав, керуючись нормами ст.ст. 1, 4, 20, 45 ГПК України, ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 19 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовна заява Фізичної особи - підприємця Рибалка Микола Миколайович та Фізичної особи - підприємця Козачко Галина Василівна до ПрАТ ЛОЗ "Миргородкурорт" про припинення права постійного користування земельною ділянкою та визнання права користування земельною ділянкою підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, у зв'язку з чим, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України відмовив у відкритті провадження у справі та повернув позовну заяву.

Перший позивач з ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу господарського суду Полтавської області від 08.02.2019 у справі №917/143/19 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано факт, того, що позивачі є суб'єктами підприємницької діяльності та здійснюють підприємницьку діяльність на земельній ділянці за адресою: вул. Гоголя,112. м. Миргород, площею 0,0322 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (цільове призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування) на якій розташована нежитлова будівля кафе «НОМЕР_2» та яка використовується Рибалко М.М. та Козачко Г.В. для здійснення підприємницької діяльності. Також скаржник наголошує, що судом не з'ясовано характер спірних правовідносин, з яких виник спір, а також суб'єктний склад сторін по справі та не з'ясовано, що земельна ділянка використовується позивачами для ведення господарської діяльності, а не для задоволення особистих потреб; позовні вимоги стосуються прав позивачів та інтересів саме як учасників господарських відносин - фізичних осіб-підприємців, спір у даній справі виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, отже , суб'єктний склад спору , на думку заявника, свідчить про необхідність розгляду позовної заяви в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 (з урахуванням заяви про виправлення описки від 08.04.2019) поновлено ФОП Рибалко М.М. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Полтавської області від 08.02.2019 у справі №917/143/19. Відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги ФОП Рибалки М.М. на 15.04.2019. Встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання 15.04.2019 з'явився представник ПрАт ЛОЗ «Миргородкурорт», апелянт та другий позивача своїм правом на участь в судовому засіданні не скористались, про час, день та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, враховуючи встановлений нормами господарського процесуального кодексу України місячний термін для перегляду ухвали суду першої інстанції, а також завчасне повідомлення сторін про день, час та місце розгляду справи, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 15.04.2019 за відсутності апелянта та другого позивача за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у поданому у січні 2019 року до господарського суду Полтавської області в порядку господарського судочинства позові Фізична особа - підприємець Рибалко Микола Миколайович та Фізична особа - підприємець Козачко Галина Василівна посилались на те, що на підставі договору дарування від 30.01.2016 Рибалка М.М. та Козачко Г.В. є співвласниками в рівних долях по ? частині кожний нежитлової будівлі кафе "НОМЕР_2" загальною площею 39,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на вказаний об'єкт нерухомості зареєстровано приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Гіль Д.В. 30.01.2016.

Нежитлова будівля кафе "НОМЕР_2", що знаходиться у власності позивачів, розташована на земельній ділянці площею 322 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення ділянки - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, код КВЦПЗ - 03.08.

У позовній заяві позивачі зазначали, що вони, як співвласники кафе «НОМЕР_2» , мають намір використовувати та розпоряджатись нерухомим майном та територією на якій розташоване кафе, у зв'язку з чим, вони звернулись до Миргородської міської ради із заявами про передачу в оренду земельної ділянки, на якій знаходиться належне їм на праві спільної часткової власності нерухоме майно - кафе «НОМЕР_2».

За результатом розгляду заяв, Миргородською міською радою було прийнято рішення №34 від 19.02.2016, яким Рибалко М.М. та Козачко Г.В. передано в оренду земельну ділянку площею 0,0322 га, кадастровий номер НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, про що сторонами укладено договір оренди №11/288 від 20.02.2016.

В подальшому правовідносини з приводу оформлення та користування земельною ділянкою на якій розташоване нерухоме майно кафе «НОМЕР_2» було предметом неодноразового судового розгляду господарськими судами, при цьому, встановлені по справах обставини підтверджують, що позовними вимогами у даній справі є вимоги позивачів про визнання права користування земельною ділянкою площею 0,0322 га, на якій розташоване належне позивачам кафе "НОМЕР_2" та яка необхідна для обслуговування кафе, тобто для надання позивачам можливості правомірного користування земельною ділянкою з метою здійснення підприємницької діяльності, що свідчить про господарський характер правовідносин у даній справі.

У статті 124 Конституції України закріплено, щоправосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб'єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За змістом пунктів 6, 10, 15 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб'єктами господарювання.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до статей 319 та 320 Цивільного кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, у тому числі для здійснення підприємницької діяльності. Відтак, фізична особа може користуватися земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт нерухомості нежитлового призначення, з різними цілями - як пов'язаними зі здійсненням нею господарської діяльності, так і ні.

Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу (далі - ГК) України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

У відповідності з частиною першою статті 58 ГК України суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

В апеляційній скарзі ФОП Рибалко М.М. наголошує на тому, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0322 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (цільове призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування) та нежитлова будівля кафе «НОМЕР_2» використовується Рибалко М.М. та Козачко Г.В. для здійснення підприємницької діяльності.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції також підтвердив, що належне позивачам нерухоме майно - кафе «НОМЕР_2», використовується ними у підприємницькій діяльності.

На підтвердження свого статусу як фізичної особи-підприємця, позивачами до позовної заяви були надані витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 13.07.2018 (Рибалка М.М.) та 17.07.2017 (Козачко Г.В.), якими, зокрема, підтверджується, що 12.05.1997 до реєстру внесено запис про державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця Рибалка М.М. Видами діяльності за кодами КВЕД є: виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі (основний); роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; постачання інших готових страв; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Також, 24.06.2014 до реєстру внесено запис №2 006568 про державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця Козачко Г.В. Видами підприємницької діяльності згідно даних реєстру є: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; постачання інших готових страв (основний); обслуговування напоями.

Виходячи з того, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників, колегія суддів зазначає, що земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, зокрема про користування землею, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.

Правовий статус суб'єктів звернення, характер правовідносин, що виникли між сторонами, свідчить про те, що він пов'язаний з використанням спірної земельної ділянки позивачами для здійснення підприємницької діяльності, спір пов'язаний з визнанням права на користування земельною ділянкою на якій розміщено належне позивачам нерухоме майно, яке відповідачем не визнається, а позовні вимоги ФОП Рибалка М.М. та ФОП Козачко Г.В. стосуються прав та інтересів сторін саме як учасників господарських відносин.

Оскільки юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу сторін та предмета позовних вимог, колегія суддів вважає, що позов Фізичної особи - підприємця Рибалка Микола Миколайович та Фізичної особи - підприємця Козачко Галина Василівна заявлений до Приватного акціонерного товариства Лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" в силу вимог статті 1, 4, 20 ГПК України має розглядатися в порядку господарського судочинства. Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що даний спір відноситься до юрисдикції місцевого загального суду та безпідставно відмовив позивачам у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає обґрунтованими, в той же час, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, порушив норми процесуального права, у зв'язку з чим, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За таких підстав, колегія суддів вважає за необхідне передати справу на розгляд господарського суду Полтавської області.

Керуючись статтями 129, статтею 271, пунктами 1, 4 статті 280 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рибалки Миколи Миколайовича, м. Миргород задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 08.02.2019 у справі №917/143/19 скасувати.

Справу (заяву) передати на розгляд господарського суду Полтавської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 18.04.2019

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль