ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2019 р. Справа№ 910/12962/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Суліма В.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі №910/12962/18 (суддя Трофименко Т.Ю., повний текст складено - 21.01.2019) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕП ТРАНСКО" до товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" про стягнення коштів.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП ТРАНСКО" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" про стягнення заборгованості в сумі 112 567,78 грн. та пені в сумі 12 832,60 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12.11.2018, яка прийнята судом).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати послуг за Договором № 10-03/18ТЕ транспортного експедирування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі №910/12962/18 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 112 567 грн. 78 коп. та пеню у розмірі 12 832 грн. 60 коп.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині оплати послуг.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі №910/12962/18 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на неправомірність не витребування судом першої інстанції доказів на підтвердження повноважень підписанта Додатків №№1,2,3, 4 та Актів про виконання робіт (надання послуг) за Договором № 10-03/18ТЕ транспортного експедирування зі сторони експедитора, а також посилається на не дослідження заявки на перевезення вантажу, як підстави надання послуг транспортного експедирування.

Також, апелянт не погоджується із висновком місцевого господарського суду про присудження до стягнення з відповідача пені, оскільки вважає відсутніми обставини його вини у неналежному виконанні грошового зобов'язання та завдання позивачу збитків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 у справі №910/12962/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі №910/12962/18; роз'яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

В свою чергу, від позивача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив проти її задоволення та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕП ТРАНСКО" (експедитор) до товариством з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" (клієнт) 14.03.2018 укладено Договір # 10-03/18ТЕ транспортного експедирування (надалі - Договір), за умовами якого Експедитор зобов'язується за плату та за рахунок Клієнта організувати виконання транспортно-експедиційних послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу залізничним транспортом (надалі - "Послуги").

За приписами п.п. 3.1-3.4 Договору, за надання послуг Експедитор виставляє Клієнтові рахунок по погодженим ставкам.

Умови оплати та вартість експедирування погоджуються Сторонами в Додатках до цього Договору, які є його невід'ємною частиною.

Розрахунки між Експедитором та Клієнтом здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Експедитора по кожному Додатку окремо.

Загальна договірна ціна за Договором не є фіксованою, її розмір в кожному окремому випадку визначається видом та обсягом наданих транспортно-експедиторських послуг і встановлюється у відповідних Додатках до Договору, що є його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 3.6 Договору, по закінченню виконання робіт/надання послуг з відправлення заявленого вантажу здійснюється звірка виконаних сторонами обов'язків, після чого Експедитор надсилає Клієнтові Акт звірки взаєморозрахунків, який є Актом виконаних робіт. У відповідності до цього Акту здійснюються кінцеві взаєморозрахунки сторін.

У випадку несвоєчасного здійснення клієнтом платежів, останній виплачує Експедиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від неоплаченої суми (п. 4.2 Договору).

У Додатку № 4 від 05.05.2018 до Договору сторони затвердили вартість доставки пшениці 3 класу призначенням станція Одеса-порт-експ. / 1- Од /Україна, код станції - 400409. Одержувач вантажу - Адміністрація Одеського морського порту, а також погодили, що Клієнт здійснює 80% передплати згідно рахунків Експедитора за 2 (два) дні до початку відвантаження, 20% - оплата за фактом відвантаження, але не пізніше ніж 3 (три) банківські дні від дати відвантаження.

На виконання умов вказаного Договору позивач надав послуги з перевезення, що підтверджується актами про виконання робіт (наданих послуг) №1 від 30.03.2018, № 2 від 31.03.2018, № 3 від 18.04.2018, № 4 від 30.04.2018, № 5 від 30.04.2018, № 6 від 18.05.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив у повному обсязі оплату отриманих послуг на підставі акту про виконання робіт (наданих послуг) № 6 від 18.05.2018 на суму 465 127,37 грн., у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 112 567,78 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12.11.2018, яка прийнята судом). Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов Договору, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 12 832,60 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

Відповідно до частини першої статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У Додатку № 4 від 05.05.2018 до Договору сторони погодили, що Клієнт здійснює 80% передплати згідно рахунків Експедитора за 2 (два) дні до початку відвантаження, 20% - оплата за фактом відвантаження, але не пізніше ніж 3 (три) банківські дні від дати відвантаження.

Згідно акту про виконання робіт (наданих послуг) № 6 від 18.05.2018 на суму 465 127,37 грн., який підписаний обопільно сторонами, експедитором в повному обсязі надані транспортно - експедиторські послуги та товар було відвантажено одержувачу вантажу.

Отже, виходячи із встановленого у Додатку № 4 від 05.05.2018 до Договору строку виконання зобов'язань в частині оплати послуг, відповідач повинен був сплатити позивачу їх повну вартість до 23.05.2018.

В свою чергу, відповідач послуги оплатив лише частково на суму 352 559,59 грн.

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати отриманих послуг настав.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи, що наведено вище у даній постанові.

Стосовно доводів апелянта про не дослідження судом першої інстанції заявки на перевезення вантажу, слід зазначити наступне.

Так, апелянт, посилаючись на не дослідження заявки, жодних заперечень стосовно обставин надання йому позивачем послуг по транспортному експедируванню не наводить.

При цьому, як вже було вказано, в матеріалах справи наявний підписаний обома сторонами без заперечень Акт про виконання робіт (наданих послуг) № 6 від 18.05.2018, у якому відповідач підтвердив обставини надання йому позивачем послуг за договором.

Слід також зазначити, що відповідачем спірна сума боргу була частково оплачена, що, в свою чергу, додатково підтверджує обставини прийняття ним послуг, наданих позивачем.

Враховуючи наведене вище у сукупності, посилання скаржника на не дослідження судом першої інстанції заявки на перевезення вантажу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем доведено обставини надання спірних послуг відповідачу та їх прийняття останнім без заперечень.

Щодо доводів скаржника про неправомірність не витребування судом першої інстанції доказів на підтвердження повноважень підписанта Додатків №№1,2,3, 4 та Актів про виконання робіт (надання послуг) за Договором № 10-03/18ТЕ транспортного експедирування зі сторони експедитора (позивача у справі), колегія суддів зазначає наступне.

Так, у засіданні суду першої інстанції 14.01.2019 представником відповідача було заявлено клопотання про витребування додаткових доказів у позивача.

Відповідно до ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З огляду на не доведення перед судом поважності причин, за яких клопотання про витребування доказів не було заявлено у підготовчому провадженні, місцевий господарський суд обґрунтовано залишив вказане клопотання відповідача без розгляду.

Окрім наведеного, відхиляючи вказані доводи скаржника, колегія суддів виходить з наступного.

Так, апелянт, посилаючись на неправомірність не витребування судом першої інстанції доказів на підтвердження повноважень підписанта Додатків №№1,2,3, 4 та Актів про виконання робіт (надання послуг) за Договором № 10-03/18ТЕ транспортного експедирування зі сторони експедитора (позивача у справі) жодних доводів стосовно того, як вказані обставини можуть вплинути на результат даного спору не наводить.

При цьому, безпосередньо сам позивач не заперечує обставин підписання з його боку вказаних документів належним чином уповноваженою особою.

Колегією суддів враховуються обставини (про що вже було вказано) щодо підписання відповідачем без заперечень Акту про виконання робіт (наданих послуг) № 6 від 18.05.2018, у якому він підтвердив обставини надання йому позивачем послуг за договором, а також обставини часткової оплати відповідачем спірних послуг.

З огляду на викладене, не витребування судом першої інстанції доказів на підтвердження повноважень підписанта Додатків №№1,2,3, 4 та Актів про виконання робіт (надання послуг) за Договором № 10-03/18ТЕ транспортного експедирування зі сторони експедитора (позивача у справі) не може бути підставою відмови у задоволенні даного позову.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 112 567 грн. 78 коп.

Позивачем також окрім суми основного боргу було заявлено до стягнення пеню в сумі 12 832,60 грн.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.2 Договору, у випадку несвоєчасного здійснення клієнтом платежів, останній виплачує Експедиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від неоплаченої суми.

Враховуючи те, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобов'язання, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду в частині задоволення вимоги про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" пені в сумі 12 832,60 грн., нарахованої за період з 31.07.2018 по 25.09.2018.

Стосовно заперечень апелянта проти задоволення місцевим господарським судом вказаної вимоги з огляду на відсутність завдання позивачу збитків неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати послуг та відсутність вини відповідача у цьому, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Згідно п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Крім того, слід також враховувати, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідальність боржника означає можливість стягнення суми невиконаного грошового зобов'язання у тому числі із застосуванням заходів примусового характеру передбачених законодавством.

Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, посилання апелянта на відсутність вини відповідача у невиконанні ним належним чином зобов'язань з оплати послуг позивачу через недодержання своїх зобов'язань його контрагентами не можуть бути підставою для звільнення товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" від відповідальності у вигляді сплати пені.

Щодо посилань скаржника на відсутність завдання позивачу збитків неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати послуг слід зазначити, що товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕП ТРАНСКО" також має певні фінансові зобов'язання перед третіми особами, а тому неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором безпосередньо впливає на позивача.

Враховуючи наведене, вказані доводи також не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги.

Щодо посилань скаржника на можливість зменшення судом розміру пені, то колегія суддів зазначає, що відповідач не був позбавлений права звернутися з відповідним клопотанням до суду першої інстанції, проте наведеного зроблено не було.

Таким чином, місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 12 832,60 грн.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРУП" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019 у справі №910/12962/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 17.04.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

В.В. Сулім