СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. Справа №905/62/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ», м.Маріуполь, (вх.№623Д/1-40) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 08.02.2019 року по справі №905/62/19,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ», м.Маріуполь,

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Харків,

про визнання права ТОВ «СРЗ» на відшкодування Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області вартості невід’ємних поліпшень у складі цілісного майнового комплексу колишнього державного підприємства «Азовський судноремонтний завод» у розмірі 13779748,12 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.02.2019 року (суддя Курило Г.Є.) у справі №905/62/19 повернуто позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» до відповідача – Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про визнання права ТОВ «СРЗ» на відшкодування Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області вартості невід’ємних поліпшень у складі цілісного майнового комплексу колишнього державного підприємства «Азовський судноремонтний завод» у розмірі 13779748,12 грн. та додані до неї документи.

Ухвала мотивована тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю «СРЗ» не було усунуто недоліки позовної заяви у відповідні строки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СРЗ» з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 08.02.2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 року відкрито апеляційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ»; встановлено строк відповідачу для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також встановлено сторонам строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі. Враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу про повернення позовної заяви, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.2 ст.271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені, зокрема у п. 6 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційній скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення зв’язку, копію ухвали суду від 25.03.2019 року отримано позивачем – 02.04.2019 року та відповідачем - 29.03.2019 року.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

12.04.2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3765), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення норм права, у зв’язку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 269 та ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, встановив наступне.

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СРЗ» звернулося до Господарського суду Донецької області до відповідача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області з позовною вимогою про визнання права ТОВ «СРЗ» на відшкодування Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області вартості невід’ємних поліпшень у складі цілісного майнового комплексу колишнього державного підприємства «Азовський судноремонтний завод» у розмірі 13779748,12грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.01.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» залишено без руху, оскільки позивачем не виконано вимоги ст.ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України (до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі).

Суд першої інстанції вказав, що заявлена позовна вимога є за своїм змістом вимогою майнового характеру, а отже позивач повинен був сплатити судовий збір за ставкою судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, однак відповідного не вчинив.

Пунктом 2 резолютивної частини ухвали від 14.01.2019 року суд ухвалив надати Товариству з обмеженою відповідальністю «СРЗ» строк для усунення недоліків його позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху шляхом: сплати судового збору в розмірі 204934,22 грн.

Вказана ухвала отримана повноважним представником Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» за довіреністю - 22.01.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Таким чином, встановлений строк на усунення недоліків сплинув 01.02.2019 року.

Згідно ч.6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п’яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

У зв’язку з тим, що у строк визначений законодавством та судом позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви (не доплачено судовий збір у належному порядку і розмірі), місцевий господарський суд виніс ухвалу про повернення позовної заяви.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржника з визначенням позовних вимог у даній справі як майнових і визначення обов’язку по доплаті судового збору за ставкою судового збору за розгляд вимоги майнового характеру.

Апелянт наполягає на тому, що позовна заява ТОВ «СРЗ» містить вимоги про визнання права на відшкодування вартості невід’ємних поліпшень у складі цілісного майнового комплексу, тобто спрямована на підтвердження судом наявності між сторонами певних правовідносин і не спрямована на вчинення певних дій – стягнення на користь ТОВ «СРЗ» вартості таких поліпшень.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, за приписами підпункту 1.2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування – вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

За сталою судовою практикою позовні заяви про стягнення грошей і про витребування майна мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Власник має право вимагати: повернення свого майна, яке перебуває у незаконному володінні; усунення перешкод у користуванні майном; відшкодування вартості майна, також прибутків від користування майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 190 Цивільного кодексу України майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Цивільним кодексом України визначено також поняття речі. Зокрема, відповідно до ст. 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Особливим різновидом речей є гроші (грошові кошти). Гроші є особливим різновидом рухомого майна. Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» рухоме майно - окрема рухома річ, сукупність рухомих речей, гроші, валютні цінності, цінні папери, а також майнові права та обов'язки, у тому числі майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовна вимога про визнання права ТОВ «СРЗ» на відшкодування Регіональним відділенням вартості невід'ємних поліпшень у складі цілісного майнового комплексу колишнього державного підприємства «Азовський судноремонтний завод» у розмірі 13779748,12 грн. є вимогою майновою характеру, оскільки така вимога є визнанням права на грошові кошти, які згідно з чинним законодавством відносяться до майна (рухомого майна).

Таким чином, ціна позову ТОВ «СРЗ», яка є одним з реквізитів позовної заяви і з якої обчислюється судовий збір, визначена як вартість невід'ємних поліпшень у розмірі 13779748,12 грн.

Тобто, позивач намагається визнати речове право шляхом відшкодування (стягнення) вартості майна у розмірі 13779748,12 грн., тому суд першої інстанції правомірно вказав на матеріальний аспект спору у справі №905/62/19 і визначив вірний розмір судового збору, що підлагає сплаті за розгляд таких позовних вимог.

З огляду на те, що позивачем не було усунуто визначені судом недоліки – не доплачено судовий збір і не надано такі докази до суду, суд першої інстанції правомірно керуючись приписами ст. 164 Господарського процесуального кодексу України повернув таку позовну заяву заявнику.

Щодо посилань скаржника на те, що визначення такого значного розміру судового збору і повернення позовної заяви є обмеженням у доступі до правосуддя, то слід вказати наступне.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» [рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (пункт 60).

З огляду на вищевказані норми права та обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв’язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала Господарського суду Донецької області від 08.02.2019 року по справі №905/62/19 має бути залишена без змін.

Керуючись статтями 13, 269, 271, 273, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 08.02.2019 року по справі №905/62/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов