ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/556/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного АТ "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки
до КП "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 125 185 635,30 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 10.01.18р.;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 40-17/1 від 02.01.19р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ - 5" (надалі - позивач) подало Господарському суду Харківської області позовну заяву до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (надалі - відповідач), в якій просить стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" () на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" () суму основного боргу в розмірі 100 461 077,21 грн., пеню в розмірі 15 082 562,41 грн, 3% річних в розмірі 1 913 704,85 грн. та інфляційні в розмірі 7 728 290,83 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті отриманої теплової енергії за договором №967 купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється іншим споживачам, від 20.12.17р.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/556/19. Встановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "27" березня 2019 р. о 15:00.19.03.19р. від відповідача надійшов відзив а позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає та просить суд зменшити розмір пені на 86,3%.

27.03.19р. від позивача надійшла відповідь на відзив , в якій позивач заперечує проти клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 86,3%.

27.03.19р. в підготовчому засіданні оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 08 квітня 2019 року о 15:15 год.

01.04.19р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які долучено суд ом до матеріалів справи.

08.04.19р. в судовому засіданні оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на підставі п.3 ч.2 ст. 183 ГПК України на 09 квітня 2019 року о 14:00 год. 09.04.19р. від позивача надійшла заява про повернення 50% судового збору з Державного бюджету у звязку з визнанням відповідачем позову.

Представник позивача в підготовчому засіданні 09.04.19р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в підготовчому засіданні 09.04.19р. визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат. Просив суд зменшити розмір пені на 86,3%.

Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч. 1,4 ст. 192 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити рішення за наслідками підготовчого засідання.

Враховуючи те, що норми Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

20.12.2017 р. між ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» (надалі - Позивач) та КП «Харківські теплові мережі» (надалі - Відповідач) було укладено Договір № 967 купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється бюджетним установам/організаціям (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Позивач зобовязався передати у власність Відповідача у 2018 році теплову енергію, а Відповідач зобовязався прийняти та оплатити теплову енергію на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 4.3., 4.4. Договору на підставі Акта розподілу теплової енергії, виробленої Позивачем, до 8-го числа місяця, наступного за звітним, Позивач оформлює та надає Відповідачу окремий Акт приймання передачі теплової енергії для категорії «бюджетні установи/організації» із зазначенням її кількості та вартості, один підписаний примірник якого Відповідач повертає Позивачу не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним.

Згідно п. 7.2. Договору Відповідач зобовязаний прийняти та оплатити зафіксований а Акті приймання-передачі обсяг теплової енергії за тарифом, зазначеним у п. 5.1. даного Договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору на момент укладання Договору, згідно постанови НКРЕКП від 12.12.2016 р. № 2179 із змінами і доповненнями, внесеними постановою НКРЕКП від 23.03.2017 р. №331, тариф становить 790, 34 грн. за 1 Гкал, крім того ПДВ 20 %.

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 09.01.2018 р. до Договору з 01.01.2018 р. тариф на виробництво теплової енергії становить 1126, 59 грн. за 1 Гкал, крім того ПДВ 20 %.

Відповідно до умов додаткової угоди № 2 від 28.09.2018 р. до Договору з 01.10.2018 р. тариф на виробництво теплової енергії становить 1129, 10 грн. за 1 Гкал, крім того ПДВ 20 %.

Згідно п.п. 6.1., 6.2. Договору оплата за отриману теплову енергію здійснюється Відповідачем шляхом 100 - відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки теплової енергії. Остаточний розрахунок за фактично передану теплову енергію здійснюється Відповідачем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки теплової енергії.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що Відповідач перераховує на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Позивача згідно з нормативами перерахування, затвердженими НКРЕКП в установленому порядку. В разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Відповідача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати отриманої теплової енергії, Відповідач зобовязаний відповідно до п. 6.1. цього Договору своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлену теплову енергію за рахунок власних коштів.

Відповідно до п. 6.4. Договору за наявності заборгованості у Відповідача за цим Договором Позивач зараховує кошти, що надійшли від Відповідача, як погашення заборгованості за теплову енергію, поставлену в минулі періоди за Договором, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості незалежно від призначення платежу.

Позивач належним чином виконав покладені на нього зобовязання за Договором.

Так, у період з січня по грудень 2018 р. Позивач передав у власність Відповідача теплову енергію на загальну суму 223 095 227, 60 грн., що підтверджується:

- за січень 2018 року-Актом № 01-БО від 31.01.2018 р. на суму 36 508 440, 18 грн.

- за лютий 2018 року - Актом № 02-БО від 28.02.2018 р. на суму 41 352 608, 38 грн.

- за березень 2018 року - Актом № ОЗ-БО від 31.03.2018 р. на суму 40 675 276, 56 грн.

- за квітень 2018 року - Актом № 04-БО від 30.04.2018 р. на суму 23 187 004, 62 грн.

- за травень 2018 року-Актом № 05-БО від 31.05.2018 р. на суму 1 145 929,21 грн.

- за червень 2018 року - Актом № 06-БО від 30.06.2018 р. на суму 0, 00 грн.

- за липень 2018 року - Актом № 07-БО від 31.07.2018 р. на суму 0,00 грн.

- за серпень 2018 року-Актом № 08-БО від 31.08.2018 р. на суму 0, 00 грн.

- за вересень 2018 року-Актом № 09-БО від 30.09.2018 р. на суму 0, 00 грн.

- за жовтень 2018року- Актом № 10-БО від ЗІ .10.2018 р. на суму 2 928 785, 23 грн.

- за листопад 2018 року - Актом № 11-БО від 30.11.2018 р. на суму 31 636 572, 62 грн.

- за грудень 2018 року - Актом № 12-БО від 31.12.2017 р. на суму 45 660 610, 80 грн.

Відповідач свої зобовязання виконав не в повному обсязі та станом на 26.02.2019 р. сплатив лише суму в розмірі 122 634 150,39 грн.

Таким чином, станом на 26.02.2019 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем за даним Договором у вказані періоди поставок складає 100 461 077, 21 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 100 461 077,21 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 100 461 077,21 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 100 461 077,21 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.2. Договору в разі невиконання Відповідачем умов п. 6.1 цього Договору, Відповідач зобовязується сплатити Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі п. 8.2. Договору, керуючись ст. 232 ГК України, Відповідачу була нарахована пеня в сумі 15 082 562, 41 грн. за період з 26.02.2018 р. по 25.02.2019 р. по кожному із місяців поставки.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми пені на 86,3%, яке підтримано представником відповідача в судовому засіданні 09.04.2019р.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на важкий фінансовий стан підприємства, викликаний зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво.

Станом на 01.03.2019 загальна сума заборгованості споживачів перед відповідачем за теплову енергію складає 3,9 млрд грн., у тому числі заборгованість населення 3,2 млрд грн., бюджетних установ 342,6 млн грн., госпрозрахункових підприємств 187,1 мли грн., заборгованість місцевого бюджету з компенсації пільг 287,1 млн грн.

Господарська діяльність по наданню житлово-комунальних послуг підпадає під сферу дії окремих законів, що спрямовані на захист інтересів споживачів цих послуг. Так, Законом України "Про тимчасову заборону стягненні пені з громадян України за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги" №486/96 від 13.11.1996 до 01.01.2011 було заборонено зараховувати і стягувати із громадян пеню за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, що не ініціювало проведення оплат та позбавляло КП "Харківські теплові мережі" джерела погашення по штрафних санкціях. Хоча з 01.01.2011 заборона на нарахування й стягнення пені знята, але стягнення пені з населення передбачено лише з травня 2019 року Законом України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 №2189-VIII, що унеможливлює її нарахування та стягнення. Законом України "Про реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, платі за житлово-комунальні послуги, спожитий газ і електроенергію" дозволяється реструктуризовати заборгованість за комунальні послуги строком до п'яти років. Станом на 01.03.2019 сума реструктуризованої заборгованості складає 173,5 млн грн.

Важкий фінансовий стан підприємства підтверджується балансом підприємства на 31.12.2018, у якому відображені збитки підприємства. Сума збитків становить 5,2 млрд грн.

З листопада 2014 року підприємство відповідача працює в умовах дії постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217, якою затверджений Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладені спеціальні обов'язки. Згідно цього Порядку теплопостачальні організації відкривають в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або ладані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі". Всі кошти, які надходять на рахунки із спеціальним режимом використання КП "Харківські теплові мережі", розподіляються згідно з нормативами, встановленими НКРЕКП, та перераховуються банком на рахунки постачальника природного газу (НАК Нафтогаз України), постачальника покупної теплової енергії (ПрАТ Харківська ТЕЦ - 5), оператора газотранспортної системи (АТ Укртрансгаз), оператора газорозподільних систем (ПАТ Харківміськгаз) та на поточний КП Харківські теплові мережі.

Тобто перерахування коштів ПрАТ Харківська ТЕЦ - 5 здійснюється відповідно до Порядку розподілу коштів з урахуванням встановлених нормативів перерахування коштів.

В підтвердження даних обставин відповідачем надано: довідку про заборгованість за спожиту теплову енергію станом на 01.03.2019, довідку про кількість теплової енергії, відпущеної КП "Харківські теплові мережі" споживачам за 2018 рік, інформацію щодо Моніторингу виконання Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію" на 01.03.2019 по КП "Харківські теплові мережі"; баланс (Звіт про фінансовий стан) станом на 31.12.2018.

Частиною першою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У частині третій статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов'язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд також зауважує, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Судом встановлено, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію по вартості нижчої її собівартості. Крім того, станом на час звернення позивача з даним позовом ступінь виконання зобов'язання складає 54,97%.

При цьому, матеріали справи не містять доказів спричинення позивачеві негативних наслідків у зв'язку з несплатою відповідачем за теплову енергію у строки, встановлені договором, оскільки втрати від знецінення коштів компенсуються, зокрема, стягненням інфляційних втрат та 3% річних за час, в який позивач не міг користуватися коштами.

З огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов'язання відповідачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 15% до 12 820 178,05 грн., відповідно до цього суд вважає за необхідне клопотання відповідача про зменшення пені задовольнити частково.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1 913 704,85 грн. та інфляційних втрат в розмірі 7 728 290,83 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 1 913 704,85 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 728 290,83 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 7 728 290,83 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв'язку з тим, що відповідачем визнано позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, виклавши окремим документом.

Судові витрати в розмірі 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 612, 623-625, 631 п.4, 629, 759, 762, 782, 797 Цивільного кодексу України; ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з КП "Харківські теплові мережі", м. Харків на користь Приватного АТ "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки 100 461 077,21 грн. - основного боргу; 12 820 178,05 грн. - пені; 1 913 704,85 грн. - 3% річних; 7 728 290,83 грн. - інфляційних втрат; витрати по справі судового збору в сумі 336175,00 грн.

Видати судовий наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 2 262 384,36 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.19р.

Суддя ОСОБА_3