ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. Справа№ 910/8294/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Войтко О.В., довіреність №09/18 від 09.07.2018;

від відповідача: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДОМ-ГЕРМЕС"

на рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2018 р.

у справі № 910/8294/18 (суддя - Балац С.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДОМ-ГЕРМЕС"

до приватного підприємства "АГРОХІМЦЕНТР"

про стягнення 263 782,56 грн.,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДОМ-ГЕРМЕС» (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до приватного підприємства «АГРОХІМЦЕНТР» (далі - відповідач) про стягнення 263 782,56 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.12.2018 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що наявна в матеріалах справи експрес-накладна не може бути належним та допустимим доказом поставки позивачем на користь відповідача товару за укладеним між ними договором поставки. Окрім того, зазначив, що із зазначеної експрес-накладної неможливо встановити, що поставка товару здійснювалась саме за укладеним між сторонами договором та який саме товар було поставлено. Зазначена накладна також не містить будь-які відмітки про отримання відповідачем товару за накладною.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДОМ-ГЕРМЕС» - звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2018 р. та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також апелянт просив відновити пропущений строк на звернення з апеляційною скаргою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не прийняв до уваги, що підтвердженням здійснення господарської операції по специфікції № 1 до договору на суму 200 350, 13 грн. є надані позивачем податкові накладні №73 від 20.02.2018 р. та №88 від 22.02.2018 р. на загальну суму 200 350, 18 грн., а також виписана відповідачем довіреність №3 від 20.02.2018 р., експрес-накладна № 3846 від 22.02.2018 р., на якій міститься підпис особи, що одержала товар, часткова сплата відповідачем грошових коштів по рахунку на оплату №121 від 15.02.2018 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 р. поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження та прийнято апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДОМ-ГЕРМЕС", справу призначено до розгляду на 05.03.2019 р. року колегією суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 р. розгляд справи за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДОМ-ГЕРМЕС» відкладено до 26.03.2019р.

У судовому засіданні 26.03.2019 року представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не повідомив.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представника відповідача обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.11.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДОМ-ГЕРМЕС», як продавцем (позивач) та приватним підприємством « АГРОХІМЦЕНТР», як дилером (відповідач) було укладено договір № 137 (надалі - договір).

Згідно п. 2.1 договору продавець зобов'язується передати товар у власність дилера, а останній зобов'язується прийняти товар і своєчасно оплатити за нього визначену грошову суму на умовах цього договору та розповсюджувати його в межах території (а.с. 11).

Відповідно до п. 2.2 договору найменування (асортимент) товару, його кількість і ціна вказується в специфікації (видаткових накладних), які є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.2 вищевказаного договору сторони передбачили, що кількість, найменування (ассортимент) і ціна кожної партії товару фіксуються у відповідній видатковій накладній, що видана на підставі спеціфікаціїї або без неї (а.с. 11).

На виконання умов п. 2.2 договору, позивачем було складено специфікацію №1 до договору № 137 від 17.11.2017 згідно якої визначено товар на загальну суму 200.350,13 грн., а саме:

- насіння гібриду соняшника "Антей" (екстра) на суму 125.000,00 грн. (без ПДВ);

- насіння гібриду соняшника "Меркурій" (стандарт) на суму 7.500,00 грн. (без ПДВ);

- насіння гібриду соняшника "Богдан" (екстра) на суму 12.916,70 грн. (без ПДВ);

- насіння гібриду соняшника "Антей" (стандарт) на суму 21.541,74 грн. (без ПДВ) (а.с. 16).

Також, уповноваженому представнику відповідача Саєнко В.О. було видано довіреність на отримання цінностей за специфікацією № 1 до договору № 137 від 17 листопада 2018 року, з зазначенням на зворотному боці найменування та кількості отримуваних цінностей.

Згідно п. 8.2 договору продавець поставляє дилеру кожну наступну партію товару після письмової заявки з кількістю та переліком найменувань.

Як свідчать матеріали справи, 16.02.2018 р. відповідачем було надано позивачу заявку з переліком та кількістю найменувань товару, де вказано адресу доставки товару та зазначено службу перевізника (а.с. 18).

В підтвердження отримання відповідачем товарно-матеріальних цінностей за договором поставки № 137 від 17 листопада 2017 року, за заявкою відповідача від 16.02.2018 року позивачем до суду першої інстанції надано експрес накладну № 3846 (а.с. 19).

25.05.2018 року позивач звернувся до ПП «Агрохімцентр» з листом -претензією, в якій просив погасити заборгованість в сумі 160 350, 13 грн. за договором купівлі-продажу від № 54-02/17 від 24.02.2017 року.

Оскільки відповідач в порушення умов договору № 137 від 17 листопада 2017 року не розрахувався за поставлений товар, позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження здійснення поставки. Окрім того зазначив, що відповідно до наявних в справі доказів неможливо встановити, що поставка товару здійснювалась згідно переліку, визначеному в зазначеній вище специфікації № 1, та чи був отриманий товар відповідачем, оскільки експрес-накладна не містить ніяких відміток, які б підтверджували отримання товару в кількості зазначеній відповідно до заявки відповідача від 16.02.2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як унормовано відповідно до вимог ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 11, 509 ЦК України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вже зазначалось вище, між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання на підставі укладеного між ними договору № 137 від 17.11.2017 р., згідно якого позивач зобов'язується передати товар у власність відповідача, а останній зобов'язується прийняти товар і своєчасно оплатити за нього визначену грошову суму на умовах цього договору та розповсюджувати його в межах території.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказував на те, що він на підставі письмової заявки відповідача, здійснив поставку товару на користь останнього на загальну суму 200 350,13 грн. відповідно до експрес-накладної перевізника Нова Пошта № 3846, виконавши своє зобов'язання перед відповідачем. Проте, вказаний товар відповідачем був оплачений частково в сумі 40.000,00 грн., що призвело до виникнення у останнього перед позивачем заборгованості в сумі 160.350,13 грн.

Також, у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання відповідачем щодо оплати за поставлений товар просив стягнути з останнього за порушення виконання грошового зобов'язання на вимог ст. 625 ЦК України та п. 10.10 договору 25 відсотків річних в розмірі 9 664, 94 грн. та штраф в розмірі 80 175,07 грн. відповідно до умов погоджених сторонами п. 10.5 договору, пеню в сумі 13 592,42 грн. ( п. 10.5 вищевказаного договору).

Однак колегія суддів не погоджується з такою позицією позивача зважаючи на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Допустимими доказами, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не містить вечерпного переліку первинних документів, однак, ст. 9 вказаного Закону передбачає перелік обов'язкових реквізитів, які мають бути в первинних документах, а саме :

- назва документа (форми);

- дата складання;

- назва підприємства, від імені якого складено документ;

-зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вже зазначалось вище та підтверджується матеріалами справи, позивачем в підтвердження здійснення господарської операції надано до суду першої інстанції експрес - накладну № 3846 (а. с. 19), що складена з істотними недоліками, всупереч вимогам, зазначеним в ст. 9 вказаного Закону. Експрес-накладна не містить відомостей стосовно того, який саме товар було поставлено (найменування, кількість, вартість окремих частин), також у зазначеній накладній відсутні будь-які відмітки про отримання відповідачем товару за вищевказаною накладною та не зазначена кількість та асортимент отриманого товару. Також, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом наданої до суду першої інстанції накладної оголошена вартість товару складає 15 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що експрес-накладна перевізника Нова Пошта №3846 від 22.02.2018 р., подана до суду першої інстанції не може бути належним та допустимим доказом поставки позивачем на користь відповідача товару за договором на суму 200 350, 13 грн.

При цьому, колегія суддів не приймає в якості доказів, додані до апеляційної скарги податкову накладну №73 від 20.02.2018 р., квитанцію №1 від 28.02.2018 р.,експрес-накладну №3846 від 22.02.2018 р., податкову накладну №88 від 22.02.2018 р., квитанцію №1 від 13.03.2018 р. та видаткова накладна №194 від 22.02.2018 (не підписану відповідачем) зважаючи на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Позивачем, в порушення вимог ч.3 ст. 269 ГПК України не було доведено поважність причин, з яких він не мав можливості надати зазначені докази до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з урахуванням зазначеного вище, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДОМ-ГЕРМЕС» до приватного підприємства «АГРОХІМЦЕНТР» про стягнення 263 782, 56 грн. не підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, належні докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 03.12.2018 р. року у справі № 910/8294/18, отже, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДОМ-ГЕРМЕС» на рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2018 р. у справі № 910/8294/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2018 р. у справі № 910/8294/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

Матеріали справи № 910/8294/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 16.04.2019 року

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко