РІШЕННЯ

15 квітня 2019 року м. ТернопільСправа № 921/539/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Чопка Ю.О.

при секретарі судового засідання Коник М.М.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача Державного підприємства "Газпостач" Приватного акціонерного товариства "Тернопільміськгаз", м. Тернопіль, вул. Митрополита Шептицького, буд. 20, 46008

про стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій в загальній сумі 24 883 637,17 грн.

За участю представників сторін від:

позивача: Остапенко В.М., довіреність №14-163 від 30.03.2018

відповідача: Демкович Ю.Й., посвідчення № 142 від 02.02.1996.

Суть справи:

Приватне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось 18.12.2018 до господарського суду Тернопільської області із позовом про стягнення з Державного підприємства "Газпостач" Приватного акціонерного товариства "Тернопільміськгаз" - 24 883 637,17грн., з яких: 8 874 902,40 грн. - основний борг, 8 752 559,58 грн - пеня, 2 108 960,81 грн - 3% річних та 5 147 214,38 грн - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу №16-449-Н від 22.08.2016 в частині оплати поставленого йому (відповідачу) природного газу в зв'язку з чим відповідачу за несвоєчасно проведені розрахунки нараховані 8 874 902,40 грн. - основний борг, 8 752 559,58 грн. - пеня, 2 108 960,81 грн. - 3% річних та 5 147 214,38 грн. - інфляційні втрати, які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.01.2019 на 10:00 год., яке було відкладено на 20.02.2019 на 10:00 год., з підстав викладених у відповідній ухвалі.

У судовому засіданні 20.02.2019 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18.03.2019 на 15:00 год.

Ухвалою суду від 18.03.2019 поновлено відповідачу процесуальний строк на подання до суду доказів та приєднано докази до матеріалів справи. Також даною ухвалою продовжено строк розгляду справи № 921/539/18. Розгляд справи відкладено на 15 квітня 2019 року на 14 год. 30 хв.

Відповідач у відзиві на позов (вх.№617 від 11.01.2019) та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив посилаючись на те, що заборгованість за поставлений природний газ по договору №16-449-Н від 22.08.2016 відсутня, що підтверджується підписаним сторонами актом звіряння розрахунків. Просить суд в цій частині провадження у справі закрити, про що подав відповідне клопотання (вх.№6529 від 15.04.2019). Щодо заявленої до стягнення пені просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, про що також подав відповідне клопотання (вх.№6528 від 15.04.2019). Окрім того звертає увагу суду на те, що вимоги щодо стягнення 24 883 637,17 грн є безпідставними, оскільки прострочення оплати за поставлений газ фактично не відбулося, так як порядок розрахунків в даному випадку регулювався не тільки укладеним договором. Також зауважив, що на виконання даного договору було укладено ряд Спільних протокольних рішень. Тобто погашення заборгованості відбувалося за рахунок коштів державного бюджету України. Просить суд врахувати, що в діях відповідача відсутні ознаки вчинення господарського правопорушення, а певне прострочення в оплаті за отриманий газ пов'язане з умовами встановленими державою для ведення господарської діяльності у сфері теплопостачання, спеціального режиму проведення розрахунків, що на його думку не дає підстав вважати за справедливе покладати на ДП "Газпостач" господарських санкцій. Просить суд в позові відмовити.

Також відповідач подав заяву (вх.№6530 від 15.04.2019) у якій просить суд, у випадку стягнення з відповідача пені, застосувати ч.3 ст.551 та зменшити розмір неустойки.

Позивач у відповіді на відзив від 04.02.2019 (вх.№2155 від 07.02.2019) проти доводів відповідача заперечив та пояснив що останнім не наведено конкретних сум які були зараховані за Спільними протокольними рішеннями, а які сплачені товариством власними коштами. Крім того звертає увагу суду на те, що в будь-якому випадку оплата природного газу за спірним договором, шляхом підписання Спільних протокольних рішень, не впливає на строки і порядок розрахунків, на що вказує абз.8 п.6.1. Договору.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив сплату суми основної заборгованості, однак щодо закриття провадження у справі в цій частині заперечив.

Щодо поданого клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності заперечив, так як сторонами в договорі встановлено строк позовної давності тривалістю 5 років.

Статтею 260, ч. 1 Цивільного кодексу України надає право збільшити строки позовної давності за домовленістю сторін. У пункті 9.3. укладеного між сторонами договору дійсно передбачено, що строк, у межах якого вони можуть звертатися до суду за захистом своїх прав, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п'ять років. За таких умов у суду відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Відповідне клопотання відповідача відхиляється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено наступне:

22.08.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в особі начальника Департаменту реалізації газу Лужанського В.Г., який діяв на підставі довіреності 13.06.2016р. №14-96 (далі Продавець) та Дочірнім підприємством "Газпостач" Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" в особі заступника директора з постачання та обліку газу Голоюхи Г.Б., який діяв на підставі довіреності від 15.12.2015 №8 (далі Покупець), керуючись Законом України "Про ринок природного газу", постанови КМУ від 01.10.2015 №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", іншими нормативними актами, укладено договір №16-449-Н на купівлю-продаж природного газу та додаткові угоди до нього №1 від 28.10.2016, №2 від 28.11.2016 та №3 від 14.02.2017 (надалі - Договір). Відповідно до Договору сторони взяли на себе зобов'язання: Продавець зобов'язується передати Покупцеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору (п.1.1. Договору).

Природний газ, що передається за Договором, використовується Покупцем виключно постачання побутовим споживачам (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди №3 від 14.02.2017) сторони погодили, що Продавець передає Покупцеві з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 92 808,391 тис. куб.м., у тому числі за місяцями: жовтень 9782,717; листопад 13942,452; грудень 17409,000; січень 20674,222; лютий 18000,000 та березень 13000,000.

Обсяги природного газу, які планується передати згідно Договору, можуть змінюватися сторонами протягом місяця поставки в установленому порядку (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п.3.3 (в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016) Договору Покупець зобов'язується подати не пізніше 08 числа місяця, що настає за місяцем постачання природного газу, Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця (за її наявності) два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги переданого природного газу згідно з цим Договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Пунктом 5.1. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016), сторони погодили, що ціни за 1000 куб.м. природного газу, який передається за Договором, без урахування податку на додану вартість у розмірі 20 відсотків, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов'язками (включно) становить 4965,90 грн. за 1000 куб.м. природного газу, крім того ПДВ 20 відсотків.

Згідно п. 6.1 Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016) оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем поставки газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсації, затвердженим постановою КМУ від 11.01.205 №20 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі продажу природного газу. У разі, якщо Продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

У разі невиконання Покупцем п.6.1. Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення (п. 7.2 Договору (в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.2016)).

Пунктом п.11.1 сторони погодили, що Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 до 31 березня 2017 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

На виконання умов укладених між сторонами договору №16-449-Н від 22.08.2016, позивач за період з жовтня 2016р. по березень 2017р. поставив, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу за жовтень 2016 на суму 58 295 993,22 грн, листопад 2016 на суму 83 084 186,87 грн, грудень 2016 на суму 103 741 623,72 грн, січень 2017 на суму 123 199 342,84 грн, лютий 2017р. на суму 96 045 740,06 грн, березень 2017р. на суму 63 456 955,76 грн, підписаними представниками сторін та завіреними печатками сторін, копії яких знаходяться в матеріалах справи

Відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526 Цивільного кодексу України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається.

Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманого природного газу в строки, обумовлені у договорі, виконував несвоєчасно, зокрема допустивши прострочення оплати поставленого природного газу, у зв'язку з чим ним нараховано та заявлено до стягнення 8 874 902,40 грн основного боргу; 8 752 559,58 грн пені, 2 108 960,81 грн 3% річних та 5 147 214,38 грн інфляційних нарахувань.

В силу приписів ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору на купівлю-продаж природного газу №16-449-Н від 22.08.2016.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ДП "Газпостач" ПАТ "Тернопільміськгаз" про стягнення боргу, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання вказаного вище Договору.

Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач виконав свій обов'язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно Договору №16-449-Н від 22.08.2016р. в повному обсязі. Натомість, як стверджує позивач, відповідач свої зобов'язання з оплати вартості отриманого газу виконував з порушенням встановленого Договором строку.

Водночас, судом встановлено, підтверджено представником позивача в судовому засіданні основний борг в сумі стягнення 8 874 902,40 грн сплачено до подання позовної заяви, і заборгованість за поставлений природний газ у відповідача по Договору на купівлю-продаж природного газу №16-449-Н від 22.08.2016 відсутня, про що також свідчить акт звіряння розрахунків.

Згідно ч.1 ст.75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За даних обставин, провадження у справі в частині стягнення 8 874 902,40 основного боргу підлягає закриттю на підставі п.2 ст. 231 ГПК України, за відсутністю предмету спору.

Також судом встановлено, що між сторонами підписувалося Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №№346, 347, 1130, 1131, 1771, 1772 2298, 3069, 3070, 3291, 3292, 3528, 3529, 3683, 3684, 3930, від 19.01.2017, 19.01.2017, 16.02.2017, 16.02.2017, 17.03.2017, 17.03.2017, 20.04.2017, 19.07.2017, 19.07.2017, 17.08.2017, 17.08.2017, 19.09.2017, 19.09.2017, 18.10.207, 18.10.2017, 15.11.2017 відповідно (надалі - Спільні протокольні рішення). Цими документами був змінений порядок і строки розрахунків, передбачені Договором. Спільні протокольні рішення мають всі ознаки цивільно-правової угоди: передбачає предмет, порядок проведення взаєморозрахунків, зобов'язання і відповідальність сторін. У п.5.1. Статті 5 Спільних протокольних рішень зазначається, що всі спірні питання, що можуть виникнути між сторонами, вирішуються в порядку, встановленому законодавством, тобто, в судовому порядку. Вже один цей пункт свідчить, що сторони мали на увазі надати документу обов'язкової сили, тобто, силу договору. Про це ж свідчить і Стаття 6 - Реквізити сторін, де зазначені всі ідентифікуючі юридичну особу ознаки. Спільні протокольні рішення підписані керівниками і головними бухгалтерами підприємств, підписи скріплені печатками.

Звертає на себе увагу п.5.3. Спільних протокольних рішень, в якому сказано: "Це спільне протокольне рішення є чинним лише у разі проведення відповідного фінансування". Отже, має місце правочин під умовою (ст.216 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.216 ЦК особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Оскільки ця відкладальна обставина (проведення відповідного фінансування) в дійсності настала, що не оспорюється сторонами, відповідно, змінилися права і обов'язки, а саме, строки оплати.

Правова природа Спільних протокольних рішень аналізувалася Верховним Судом у постанові по справі №922/1010/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" від 12 червня 2018 року. Верховний Суд дійшов наступного висновку:

Підписавши … спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу за договором … Таким чином, для застосування санкцій, передбачених … договором та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 ЦК необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільним протокольним рішенням.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №904/1858, від 10.05.2018 у справі №908/2322 та від 22.05.2018 у справі №926/2733/16.

Ці висновки не спростовуються правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2018 року по справі №923/1099/17.

У справі №923/1099/17 позивач звернувся до суду з вимого стягнути з відповідача пені і процентів річних. Рішенням господарського суду Херсонської області, підтриманим Одеським апеляційним господарським судом, позов задоволено частково. Суди встановленовили, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу природного газу. Пізніше між сторонами була підписана додаткова угода, котрою сторони погодили не вважати Спільні протокольні рішення змінами до договору купівлі-продажу.

Судовими рішення стягнено з відповідача пеню і проценти річних за період дії поправок до договору, котрі передбачали його незмінність спільними протокольними рішеннями. У задоволенні позовних вимог в частині пені і відсотків, нарахованих в період дії первісного тексту договору, відмовлено. Позивач не погодився з таким рішенням і оскаржив його до Верховного Суду, котрий підтвердив правомірність рішень, ухвалених нижчестоячими інстанціями.

Як видно, Верховний Суд не перевіряв законність стягнення пені і відсотків за період, коли діяла відповідна поправка до договору. В цій частині рішення першої інстанції і апеляційного суду просто не оскаржувалися. Верховний Суд висловився, і, до того ж, висловився негативно з приводу застосування пені і нарахування процентів в період, коли поправки до договору ще не діяли. Тому постанову Верховного Суду по справі №923/1099/17 ніяк не можна вважати відходом Верховного Суду від своєї добре встановленої практики у відповідних спорах, описаної вище.

Отже, Верховний Суд, висновки котрого щодо застосування права, викладені у постановах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, (ч.5 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів") висловився в тому розумінні, що Спільними протокольними рішеннями змінюється строк виконання зобов'язань, передбачений раніше укладеними між сторонами договорами. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення 8 752 559,58 грн пені, 2 108 960,81 грн 3% річних та 5 147 214,38 грн інфляційних нарахувань.

Ст. 83 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 74, 236-238, 240 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1.Провадження у справі в частині стягнення основного боргу - закрити.

2.Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій.

3.Судові витрати покласти на позивача.

Протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення сторони вправі його оскаржити до Західного апеляційного господарського суду через господарський суд Тернопільської області.

Повний текст рішення виготовлено 22 квітня 2019 року.

Суддя Ю.О. Чопко