ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2019 р. Справа №921/574/17-г/5

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання - Кишенюк Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача - Піун С.П. - адвокат;

від відповідача - Косик Т.О.- адвокат;

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" №47 від 28.01.2019 (вх № ЗАГС 01-05/461/19 від 30.01.2019) та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 14/4 -40 від 11.01.2019 (вх № ЗАГС 01-05/463/19 від 30.01.2019)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 (суддя Гирила І.М.., повний текст рішення складено 29.12.2018, м Тернопіль)

у справі №921/574/17-г/5

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз", м. Тернопіль, Тернопільська область,

про стягнення 7 944 994,20 грн

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" до Господарського суду Тернопільської області про стягнення 7 944 994,20 грн, з яких: 7 424 174,32 грн - пеня, 520 819,88 грн - три проценти річних.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 у справі №921/574/17-г/5 (суддя Гирила І.М.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" про стягнення 7 944 994,20 грн. задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Тернопільоблгаз" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 3 712 087, 16грн. - пені; - 520 819,88грн. 3% річних; - 536 251,24грн. - в повернення сплаченого позивачем судового збору. В задоволенні решти частини позову - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що підписавши додаткові угоди до договору №16-180-Н від 30.12.2015, сторони, в т.ч. і відповідач, погодили, що грошові зобов'язання в частині, яку компенсує держава за рахунок коштів державного бюджету, регулюються саме положеннями укладеного правочину. Підписання Спільних протокольних рішень не змінює строки та порядок виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору на купівлю-продаж природного газу №16-180-Н від 30.12.2015, а доводи відповідача щодо відображення позивачем у розрахунку заявлених до стягнення сум пені та 3% річних невірних даних (дат та сум) про проведені ТОВ "Тернопільоблгаз" розрахунки, в т.ч. за Спільними протокольними рішеннями, є безпідставними.

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано апеляційну скаргу №14/4-40 від 11.01.2019, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 у даній справі скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки, а саме пені у сумі 3 712 087,16 грн., прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення неустойки, а саме пені у сумі 3 712 087,16 грн, задоволити в повному обсязі. В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін, судові витрати в розмірі 83 523,00 грн за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача. Зокрема, скаржник посилається на те, що рішення у цій частині прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, судом визнано встановленими недоведені обстаквини, які мають значення для справи.

Скаржник зазначає, що враховуючт, що грошові кошти, які належать позивачу, є предметом матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов»язки, а тому вони відносяться до визначення майна згідно ст.190 ЦК України та ст.224 ГК України.

На думку скаржника інфляційні нарахування позивача на суму простроченої заборгованості є фактично понесеними матеріальними втратами кредитора від знецінення коштів вналідок інфляційних процесів, а тому інфляційні втрати за такою операцією купівлі-продажу природного газу повною мірою охоплюються поняттям збитків у розумінні ч.2 ст.224 ГК України, зокрема, відносяться до категорії «втрата або пошкодження її майна». При зменшенні розміру пені суд мав врахувати не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов»язанні. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

Окрім того, скаржник вважає, що судом не з»ясовано чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов»язання, а також не було оцінено розмір таких збитків. Нараховані штрафні санкції, на думку скаржника, не є надмірно великими у порівнянні з невиконанням зобов»язання за договором купівлі-продажу природного газу.

ТОВ "Тернопільоблгаз" подано апеляційну скаргу №47 від 28.01.2019, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 у справі № 921/574/17-г/5 в частині стягнення 3 710 979, 34 грн пені, 520 732, 10 грн 3% річних та прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково, стягнути з ТОВ "Тернопільоблгаз" 1 107, 82 грн пені та 3 % річних в сумі 87, 78 грн., судові витрати покласти на позивача у справі, посилаючись на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права.

Скаржник вважає, що підписання сторонами спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету мінітсрів України від 11.01.2005 №20, свідчить про те, що сторони фактично погодились, що оплата за природний газ за договором №16-180-Н на купівлю-продаж природного газу від 30.12.2015 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Тим самим сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, надані відповідно до договору.

На думку скаржника, судом першої інстанції не з»ясовано питання дійсності додаткових угод до договору №16-180-Н.

ТОВ "Тернопільоблгаз" у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а апеляційну скаргу ТОВ «Тернопільоблгаз» задоволити повністю, посилаючись на те, зокрема, що підписання спільних протокольних рішень з організації взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а також фактичне виконання розрахунків в порядку, зазначеному цих протокольних рішеннях відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 свідчить про погодження сторонами зміни порядку і строків проведення оплати за природний газ за договором №16-180-Н на купілю-продаж природного газу від 30.12.2015.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 09.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне:

як вбачається із матеріалів справи, 30.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець з однієї сторони_ та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" (покупець з іншої сторони) укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 16-108-Н, згідно якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2016 році природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (п. 1.1 договору № 16-108-Н).

Згідно з п. 1.2 договору № 16-108-Н газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам.

Пунктом 2.1 договору № 16-108-Н сторони узгодили обсяг поставки газу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року.

Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 договору № 16-108-Н приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. У разі, якщо покупець до 15 числа місяця наступного за місяцем поставки газу не надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, обсяги фактичного використання у звітному місяці газу продавцем документально не оформлюються.

Відповідно до п.5 договору № 16-108-Н сторони погодили, що ціни (граничні роздрібні ціни) на природний газ установлюються Кабінетом Міністрів України та вказали їх розмір (п. 5.1 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору № 16-108-Н).

Згідно п. 9.3 договору № 16-108-Н строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Окрім того, сторони узгодили, що усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін (п. 10.2 договору № 16-108-Н).

Як встановлено у ході розгляду справи в суді першої інстанції, з метою узгодження вартості природного газу, обсягів його поставки, порядку проведення розрахунків між сторонами, порядку та умов передачі газу, строку дії договору між сторонами у справі укладено додаткові угоди до нього: №1 від 02.03.2016, №2 від 31.03.2016, №3 від 30.04.2016, №4 від 22.08.2016 та №5 від 01.02.2017.

Зокрема, додатковою угодою №2 від 31.03.2016 сторони, серед іншого, погодили обсяги поставки природного газу з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року та передбачили, що остання набуває чинності з дати її підписання сторонами і поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 квітня 2016 року.

Додатковою угодою №3 від 30.04.2016 сторонами, серед іншого, погоджено обсяги поставки природного газу з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року та встановлено строк дії договору в частині реалізації газу - до 30.09.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 травня 2016 року.

Додатковою угодою №5 від 01.02.2017 сторонами узгоджено обсяги поставки природного газу з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року, встановлено загальну суму вартості природного газу та визначено, що вона набуває чинності з дати її підписання сторонами і поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2016 року.

Матеріалами справи підтверджується та правомірно встановлено судом першої інстанції, що на виконання умов договору позивач за період з січня по вересень 2016 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 197 109,109 тис. куб. м на загальну суму 938 529 431, 26грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу (том І а.с.42-50).

Обставини щодо отримання протягом січня-вересня 2016 року (включно) природного газу в наведених вище обсягах сторонами не заперечуються.

Пунктом 6.1 договору № 16-108-Н сторони погодили, що оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць. Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими постановою НКРЕКП. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця. В платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу. За наявності заборгованості у докупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору, сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу погашається основна сума боргу (п. п. 6.2, 6.4-6.5 договору № 16-108-Н).

Додатковою угодою №1 від 02.03.2016 сторони доповнили п. 6.1 договору № 16-108-Н абзацом наступного змісту:

"Сторони погодили, що з урахуванням п. 10.2 цього договору укладення договору(ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим договором, не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України".

Пунктом 3 зазначеної додаткової угоди сторони змінили редакцію п. 10.2 договору № 16-108-Н та вказали, зокрема, що:

"Сторони погодили наступний порядок внесення змін до цього договору: Усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово в формі додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього Договору та підписуються уповноваженими представниками Сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 10.3, 10.4 цього договору.

Зміни до цього договору, викладені не в формі додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором.

Договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього договору та не може бути застосований до відносин за цим договором без підписання сторонами окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього Договору.

Будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 р., протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між Сторонами не вносять змін до цього договору, та не можуть бути застосовані до відносин за цим договором без підписання сторонами окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору.

Дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати її підписання та скріплення печатками сторін, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з дати укладення цього договору, і діє протягом дії договору".

Також, додатковою угодою №2 від 31.03.2016 сторони змінили редакцію п. 6.1 договору № 16-108-Н та погодили, що: "оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу".

Пунктом 7 вказаної додаткової угоди сторони передбачили, що вона набуває чинності з дати її підписання сторонами і поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 квітня 2016 року.

22.08.2016 між сторонами у справі було підписано додаткову угоду №4 до договору на купівлю-продаж природного газу від 30 грудня 2015 року №16-108-Н, згідно п. 1 якої додаткову угоду №1 від 02.03.2016 до цього договору визнано такою, що втратила чинність з 01 серпня 2016 року.

Також, додатковою угодою №4 сторони доповнили п. 6.1 договору абзацами три і чотири у наступній редакції: "Оплата вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій може проводитись за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20. Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором".

Дана Додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01 серпня 2016 року.»

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення умов договору № 16-108-Н та вимог чинного законодавства свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого за період січень-вересень місяць 2016 року (включно) природного газу виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами договору терміну розрахунків, що підтвердужться сальдовою відомістю, відомістю операцій по підприємству "ТОВ Тернопільоблгаз" з 01.01.2016 по 31.07.2017 та банківськівськими иписками з рахунку позивача, які знаходяться у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалось вище, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору на купівлю-продаж природного газу № 16-108-Н від 30.12.2015.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивач виконав свій обов'язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно з договором №16-218-Н від 30.12.2015 в повному обсязі. Натомість відповідач свої зобов'язання з оплати вартості отриманого протягом січня - вересня місяця 2016 року (включно) природного газу виконав з порушенням встановленого договором строку.

Також, з матеріалів справи вбачається, що частина заборгованості (881 758 460,37 грн) за отриманий згідно договору №16-180-Н від 30.12.2015 природний газ сплачена відповідачем на підставі Спільних протокольних рішень.

Зокрема, як підтверджується матеріалами справи, між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Тернопільській області, Департаментом фінансів Тернопільської облдержадміністрації, Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз", та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" з метою погашення взаємної заборгованості, а саме проведення Сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.2005 №20 укладені (підписані) наступні Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального Фонду Державного бюджету України (том І а.с.78-124).

Кошти, зазначені у п.2.5 Спільних протокольних рішень ТОВ "Тернопільоблгаз" перераховує НАК "Нафтогаз України" за природний газ спожитий в 2016 році згідно з договором від 30.12.2015р. №16-180-Н із записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2016 року, договір від 30.12.20125р. №16-180-Н. в т.ч. ПДВ…" (п. 2.5 Спільних протокольних рішень).

Згідно з п. 5.2 Спільних протокольних рішень останні набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов'язань за цим спільним протокольним рішенням.

Відповідно до п.5.3 Спільних протокольних рішень, останні є чинними лише у разі проведення відповідного фінансування.

Спільні протокольні рішення підписані уповноваженими представниками та скріплені відтисками печаток всіх сторін.

З наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що кошти, на виконання умов наведених вище Спільних протокольних рішень, за спожитий у 2016 році природний газ згідно з договором від 30.12.2015 №16-180-Н, поступили на рахунок позивача: 03.03.2016 в сумі 204 561 773,06 грн, 15.04.2016 в сумі 184 001 044,06 грн, 29.04.2016 в сумі 212 058 645,38 грн, 31.05.2016 в сумі 113 668 302,87 грн, 21.06.2016 в сумі 43 175 400,00 грн, 20.07.2016 в сумі 32 547 295,00 грн, 23.08.2016 в сумі 29 493 000,00 грн, 21.09.2016 в сумі 28 583 000,00 грн та 24.10.2016 в сумі 33 670 000,00 грн.

Заборгованість в загальній сумі 56 770 970 грн 99 коп. сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ТОВ "Тернопільоблгаз" про стягнення пені та 3% річних за неналежне виконання договору № 16-108-Н від 30.12.2015.

При цьому, як зазначає позивач, нарахування заявлених до стягнення сум пені та 3% річних здійснювалось ним виключно на суми, сплачені ТОВ "Тернопільоблгаз" за рахунок власних коштів з порушенням встановленого умовами договору терміну розрахунків.

Щодо посилання відповідача на те, що оскільки умовами наведених вище Спільних протокольних рішень передбачено, що останні набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами, здійснені за Спільними протокольними рішеннями платежі слід відображати не за датою надходження коштів на рахунок позивача, а за датою підписання Спільних протокольних рішень, судова колегія зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Частиною 3 ст. 653 ЦК України визначено, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ч. 3 ст. 631 ЦК України).

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується та судом першої інстанції правомірно встановлено, що сторони, укладаючи договір на купівлю-продаж природного газу №16-180-Н та додаткові угоди до нього, виходили з принципів вільного волевиявлення, а дії сторін в частині приймання - передачі обумовленого договором природного газу свідчать, що останній спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним.

Умовами п.6.1 укладеного договору, з врахуванням додаткової угоди №2 від 31.03.2016, сторони чітко визначили для відповідача строк остаточного розрахунку за фактично отриманий ним природний газ, - "до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу" та з 01.04.2016, - "до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу".

Додатковою угодою №1 від 02.03.2016, яка поширювала свою дію на відносини сторін, що фактично склались з дати укладення договору № 16-108-Н - 30.12.2015 і діяла до 01.08.2016, сторони, в тому числі і відповідач, погодили, що спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ, які підписані відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, не вносять змін до цього договору та не можуть бути застосовані до відносин за цим договором без підписання окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору. Також, даною додатковою угодою сторони передбачили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором, включаючи обов'язок покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості, в т.ч. на суму заборгованості, яка є предметом регулювання спільних протокольних рішень.

Окрім того, вказаною вище додатковою угодою сторони встановили, що зміни до цього договору, викладені не в формі додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором.

Окрім того, відсутність підстав для нарахування пені на суми оплат проведені покупцем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 передбачена сторонами лише у додатковій угоді №4 від 22.08.2018, яка діє з 01.08.2016. При цьому, умовами останньої також погоджено, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до вказаної вище постанови не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції, що, підписавши зазначені вище додаткові угоди до договору №16-180-Н від 30.12.2015, сторони, в т.ч. і відповідач, погодили, що грошові зобов'язання в частині, яку компенсує держава за рахунок коштів державного бюджету, регулюються саме положеннями укладеного правочину, а підписання спільних протокольних рішень не змінює характеру регулювання правових відносин.

Інших додаткових угод або угод про внесення змін до договору №16-180-Н від 30.12.2015, які б змінювали погоджений сторонами у договорі та зазначених вище додаткових угодах порядок розрахунків, та підтверджували б правомірність доводів відповідача про здійснення позивачем розрахунку заявлених до стягнення у даній справі сум не у відповідності та без дотриманням умов договору та додаткових угод до нього, між позивачем та відповідачем у справі не укладалось. Доказів протилежного суду не надано.

Враховуючи вищенаведені обставини, беручи до уваги приписи ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що підписання Спільних протокольних рішень не змінює строки та порядок виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору на купівлю-продаж природного газу №16-180-Н від 30.12.2015, а доводи відповідача щодо відображення позивачем у розрахунку заявлених до стягнення сум пені та 3% річних невірних даних (дат та сум) про проведені ТОВ "Тернопільоблгаз" розрахунки, в т.ч. за Спільними протокольними рішеннями, є безпідставними.

В силу приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу, позивачем помісячно, з врахуванням сум поставок та передбачених умовами Договору термінів здійснення розрахунків, проведених відповідачем оплат, в тому числі платежів за спільними протокольними рішеннями, нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 520 819 грн 88 коп.

З наданого позивачем розрахунку 3% річних вбачається, що останні нараховані за період з 25.02.2016 по 23.10.2016.

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок 3% річних, з врахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі природного газу, передбаченого умовами договору та додаткових угод до нього терміну здійснення розрахунків, проведених відповідачем оплат, в тому числі платежів за спільними протокольними рішеннями, встановив, що до стягнення підлягають 3% річних у сумі 520 821 грн 69 коп. Однак, позивачем за вказаний вище період заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 520 819 грн 88 коп.

За даних обставин, враховуючи диспозитивність судового процесу, а також те, що суд позбавлений права вийти за межі заявлених позовних вимог встановив, що правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в заявленій позивачем сумі - 520 819 грн 88 коп.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється в письмовій формі.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як зазначалось вище, пункт 2 додаткової угоди №1 від 02.03.2016 поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з дати укладення договору, сторони доповнили ст. 7 "Відповідальність Сторін" договору пунктом 7.7 в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням п. 10.2 Договору укладення договору(ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості, в тому числі на суму заборгованості, яка є предметом регулювання договором(ами) про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим Договором".

Додатковою угодою №4 від 22.08.2016 (діє з 01.08.2016) сторони змінили редакцію п. 7.2 договору та передбачили, що: "У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення. Нарахування пені не здійснюється продавцем на суми оплат проведені покупцем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20".

На підставі наведених норм чинного законодавства, умов договору та додаткових угод до нього, з врахуванням здійснених відповідачем оплат, в тому числі платежів за спільними протокольними рішеннями, позивачем за період з 25.02.2016 по 19.07.2016 нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 7 424 174 грн 32 коп., з яких: 1 675 756,65 грн - за зобов'язаннями січня 2016 року за період з 25.02.2016 по 02.03.2016; 4 559 749,31 грн - за зобов'язаннями лютого 2016 року за період з 25.03.2016 по 14.04.2016; 661 600,23 грн - за зобов'язаннями березня 2016 року за період з 26.04.2016 по 03.05.2016; 527 067,37 грн - за зобов'язаннями квітня 2016 року за період з 26.05.2016 по 30.05.2016; 0,76 грн - за зобов'язаннями травня 2016 року за період з 30.06.2016 по 19.07.2016.

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок пені в межах визначеного позивачем періоду, з врахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно наведених вище актів приймання-передачі природного газу, передбаченого умовами договору терміну здійснення розрахунків та здійснених відповідачем оплат, в тому числі платежів за спільними протокольними рішеннями, встановив правомірність нарахування позивачем пені в сумі 7 424 174 грн 32 коп.

Щодо зменшення судом першої інстанції розміру пені на 50 %, колегія суддів зазначає наступне:

Так, пунктом 7.2 договору сторони встановили, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов»язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пенею відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Зменшуючи розмір пені на 50 % суд першої інстанції зазначив про те, що відповідач не є газовидобувною компанією, а всі кошти, що надходять в рахунок оплати послуг з газопостачання населення, бюджетних установ та інших споживачів спрямовуються за затвердженим алгоритмом, у відсотковому співвідношенні на оплату спожитого природного газу. Основна частина заборгованості - 881 758 460,37 грн за отриманий протягом січня - вересня місяця 2016 року згідно договору №16-180-Н від 30.12.2015 природний газ погашена за рахунок Спільних протокольних рішень, надходження коштів за якими не залежить від волі відповідача. Відповідач вживав необхідні та залежні від нього заходи для недопущення зростання заборгованості за договором на купівлю-продаж природного газу №16-180-Н від 30.12.2015 та виконав свої зобов'язання згідно з договором, сплативши в повному обсязі вартість отриманого газу, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до виконання своїх договірних зобов'язань. Термін прострочки виконання зобов'язань по оплаті вартості прийнятого ТОВ "Тернопільгаз" згідно договору №16-180-Н від 30.12.2015 природного газу не є значним. Відповідно до умов договору №16-180-Н від 30.12.2015 відповідач отримував природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам, а не для власних потреб. Позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства. Предметом судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність.

З огляду на викладене, судова колегія враховуючи баланс інтересів сторін, ступінь виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, вважає правомірним та об'єктивним зменшення пені на 50% від правомірно нарахованих - 7 424 174 грн 32 коп. та стягнення з ТОВ "Тернопільоблгаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 3 712 087 грн 16 коп. пені за неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційних скарг не спростовують належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за перегляд рішення у даній справі в апеляційному порядку покладається на скаржників в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 у справі №921/574/17-г/5 залишити без змін, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоблгаз" №47 від 28.01.2019 (вх № ЗАГС 01-05/461/19 від 30.01.2019) та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 14/4 -40 від 11.01.2019 (вх № ЗАГС 01-05/463/19 від 30.01.2019) залишити без задоволення.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 22.04.2019.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.