ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2019 р. Справа№ 911/2234/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Зараз-1"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.01.2019

у справі № 911/2234/18 (суддя Конюх О. В.)

за позовом Київського геріатричного пансіонату

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Зараз-1"

про стягнення 66 887,11 грн. збитків

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Київський геріатричний пансіонат звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Зараз-1", в якому просить суд стягнути з відповідача 66 887,11 грн. збитків.

Позов обґрунтований тим, що з 01.06.2018 і до жовтня 2018 відповідач повністю припинив постачання теплової енергії, мотивуючи проведенням планово-профілактичного ремонту котельні. З метою підтримання санітарно-гігієнічного стану підопічних у зв'язку із відсутністю опалення та гарячої води позивач був змушений придбати чотири водонагрівачі по 80л кожен на суму 26592 грн., тепловентилятор вартістю 3 282 грн. та десять масляних обігрівачів на суму 12 137,50 грн. Використання зазначених приладів призвело до перевищення споживання електроенергії понад встановлені ліміти та відповідно понад норми бюджетного фінансування за період червень-вересень 2018 на суму 24 875,61 грн.

Позивач зазначені суми вважає збитками, які завдані порушенням відповідачем умов договору на постачання теплової енергії в частині безперервності надання послуг, і, посилаючись на ст. 31 Закону України "Про теплопостачання", пункт 38 постанови КМУ від 03.10.2007 №1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією", Закон України "Про житлово-комунальні послуги" просить суд стягнути зазначені збитки з особи, яка їх завдала - ТОВ "КК "Зараз-1".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2019 у справі № 911/2234/18 призначено судову економічну експертизу та зупинено провадження у справі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що з метою об'єктивного вирішення спору у справі №911/2234/18 слід достовірно встановити факт наявності та документально підтвердженого розміру збитків у позивача, завданих припиненням постачання відповідачем теплової енергії, враховуючи особливості правил бюджетного фінансування позивача, за яких кошти, призначені для оплати відповідачу постачання теплової енергії, не можуть бути використані на інші цілі, а витрати зокрема на оплату електроенергії не можуть перевищувати бюджетних призначень; для чого необхідним є призначення у справі судової економічної експертизи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 14.01.2019 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для призначення експертизи, та, як наслідок, зупинення провадження у справі, а в оскаржуваній ухвалі не наведено істотних та обґрунтованих фактів, що потребують застосування спеціальних знань. Також апелянт зазначив, що у судовому засіданні 14.01.2019 був відсутній представник позивача, суду першої інстанції не направлялось заяв про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим судом безпідставно зазначено в ухвалі від 14.01.2019 про присутність представника позивача та не застосовано належну норму процесуального права (ч.4. ст. 202 ГПК України) про залишення позову без розгляду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 911/2234/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Смірнова Л. Г., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 було відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 17.04.2019.

Явка представників сторін

Представники сторін у судове засідання 17.04.2019 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 17.04.2019 за відсутності представників сторін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, Київський геріатричний пансіонат звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Зараз-1", в якому просить суд стягнути з відповідача 66 887,11 грн. збитків, завданих невиконанням договору №03/02 на постачання теплової енергії від 19.02.2018, в тому числі:

- 24 875,61 грн. вартість електроенергії, спожитої для підігріву води за період червень-вересень 2018 понад встановлені ліміти споживання;

- 26 592,00 грн. вартість закупівлі чотирьох водонагрівачів на 80 л кожний;

- 3 282,00 грн. вартість закупівлі тепловентилятора;

- 12 137,50 грн. вартість закупівлі десяти масляних обігрівачів.

Позов обґрунтований тим, що з 01.06.2018 і до жовтня 2018 відповідач повністю припинив постачання теплової енергії, мотивуючи проведенням планово-профілактичного ремонту котельні. З метою підтримання санітарно-гігієнічного стану підопічних у зв'язку із відсутністю опалення та гарячої води позивач був змушений придбати чотири водонагрівачі по 80л кожен на суму 26592 грн., тепловентилятор вартістю 3 282 грн. та десять масляних обігрівачів на суму 12 137,50 грн. Використання зазначених приладів призвело до перевищення споживання електроенергії понад встановлені ліміти та відповідно понад норми бюджетного фінансування за період червень-вересень 2018 на суму 24 875,61 грн.

Позивач зазначені суми вважає збитками, які завдані порушенням відповідачем умов договору на постачання теплової енергії в частині безперервності надання послуг, і, посилаючись на ст. 31 Закону України "Про теплопостачання", пункт 38 постанови КМУ від 03.10.2007 №1198 "Про затвердження Правил користування тепловою енергією", Закон України "Про житлово-комунальні послуги" просить суд стягнути зазначені збитки з особи, яка їх завдала - ТОВ "КК "Зараз-1".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2019 у справі № 911/2234/18 призначено судову економічну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвала мотивована тим, що з метою об'єктивного вирішення спору у справі №911/2234/18 слід достовірно встановити факт наявності та документально підтвердженого розміру збитків у позивача, завданих припиненням постачання відповідачем теплової енергії, враховуючи особливості правил бюджетного фінансування позивача, за яких кошти, призначені для оплати відповідачу постачання теплової енергії, не можуть бути використані на інші цілі, а витрати зокрема на оплату електроенергії не можуть перевищувати бюджетних призначень; для чого необхідним є призначення у справі судової економічної експертизи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до чинного законодавства України суд вирішує спір та встановлює істину на основі всебічного з'ясування всіх суттєвих моментів спірних правовідносин та об'єктивного дослідження фактичних даних, що визначають наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно зі ст. 100 Господарського процесуального кодексу України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінка в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Так, підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є вимога позивача про стягнення 66 887,11 грн. збитків, завданих невиконанням відповідачем договору №03/02 на постачання теплової енергії від 19.02.2018, в тому числі:

- 24 875,61 грн. вартість електроенергії, спожитої для підігріву води за період червень-вересень 2018 понад встановлені ліміти споживання;

- 26 592,00 грн. вартість закупівлі чотирьох водонагрівачів на 80 л кожний;

- 3 282,00 грн. вартість закупівлі тепловентилятора;

- 12 137,50 грн. вартість закупівлі десяти масляних обігрівачів.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Серед іншого, збитками зокрема є витрати, яка особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається зокрема додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо) понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною. При визначенні розміру збитків, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі, якщо вимогу не було задоволено у добровільному порядку,- на день подання до суду відповідного позову.

Отже, виходячи з системного аналізу правових норм, збитки як категорія цивільно-правової відповідальності являють собою ті негативні наслідки, що виникають у кредитора як невідворотний результат порушення боржником свого зобов'язання.

Встановлення факту розміру збитків у даній справі потребує спеціальних знань, оскільки для об'єктивного вирішення спору у справі №911/2234/18 слід достовірно встановити факт наявності та документально підтвердженого розміру збитків у позивача, завданих припиненням постачання відповідачем теплової енергії, враховуючи особливості правил бюджетного фінансування позивача, за яких кошти, призначені для оплати відповідачу постачання теплової енергії, не можуть бути використані на інші цілі, а витрати зокрема на оплату електроенергії не можуть перевищувати бюджетних призначень; для чого необхідним є призначення у справі судової економічної експертизи.

Так, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 (n. 33), та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996 р. (n. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов'язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, «без якого змагальність як принцип не існує». Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини «Дульський проти України» від 01.06.2006 року (заява № 61679/00), зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Приймаючи до увагу ту обставину, що між сторонами існує спір щодо встановлення факту наявності та документально підтвердженого розміру збитків, що входить до предмету дослідження у даній справі, а також з огляду на наявність сукупності умов, визначених ст. 99 ГПК України, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом вірно встановлено необхідність призначення економічної експертизи з метою повного, всебічного та об'єктивного вирішення спору, та залучення спеціальних знань експерта.

Питання зупинення провадження у справі регулюються ст. 228 ГПК України.

Частиною 2 вказаної статті унормовано, що господарський суд має право зупинити провадження у справі за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи у зв'язку з призначенням судом експертизи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Отже, оскільки судом обґрунтовано, із посиланням на норми ст. 99 ГПК України, призначено у справі судову економічну експертизу, враховуючи, що для проведення експертного дослідження матеріали справи направляються до експертної установи, а тому у цей період неможливо проводити відповідні процесуальні дії, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно скористався правом, наданим йому п. 2 ч. 1 ст. 288 ГПК України, та зупинив провадження у даній справі у зв'язку з призначенням господарським судом судової експертизи.

Водночас, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що виходячи із принципу диспозитивності господарського судочинства, місцевий господарський суд наділений виключною компетенцією щодо оцінки доказів при розгляді справи по суті, як суд першої інстанції. Така оцінка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні доказів у судовому процесі, з врахуванням сукупності всіх обставин. У випадку якщо суд приходить до висновку, що для надання оцінки певним обставинам справи необхідні спеціальні знання експерта, суд вправі призначити судову експертизу, поставивши перед ним ряд питань. При цьому, апеляційний суд не вправі втручатися у виключну компетенцію суду першої інстанції та надавати йому якісь вказівки щодо збирання чи оцінки доказів, оскільки він наділений власною компетенцією на предмет їх оцінки (переоцінки) за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення, ухваленого по суті спору.

Стосовно посилання апелянта, що у судовому засіданні 14.01.2019 був відсутній представник позивача, останнім не направлялось заяв про розгляд справи за його відсутності, а тому суд першої інстанції безпідставно зазначив в ухвалі суду від 14.0.2019 про присутність представника позивача та не застосував належну норму процесуального права (ч.4. ст. 202 ГПК України), колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали, у судове засідання 14.01.2019 з'явився представник відповідача - адвокат Камільовський В.В. та від позивача ОСОБА_4, яка не надала суду документів на підтвердження наявності у неї права на зайняття адвокатською діяльністю.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що справа №911/2234/18 не є малозначною та розглядається судом в порядку загального позовного провадження, у зв'язку з чим представник позивача ОСОБА_4, яка не надала суду підтвердження свого права на зайняття адвокатською діяльністю, не має прав представника позивача в даному судовому процесі.

Отже, твердження апелянта в частині зазначення в оскаржуваній ухвалі про присутність представника позивача у судовому засіданні 14.01.2019 є безпідставним.

Стосовно доводів апелянта про те, що судом першої інстанції у зв'язку з неявкою представника позивача не було залишено позовну заяву без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з'явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду слід мати на увазі, що застосування п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України можливо лише за наявності таких умов:

- документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач без поважних причин не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Таким чином, залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані ухвалами суду додаткові матеріали, необхідні для вирішення спору, або його представники не з'явилися на виклик у засідання господарського суду і їх нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.11.2018 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, у судових засіданнях 03.12.2018 та 17.12.2018 був присутній представник позивача ОСОБА_4 на підставі довіреності № 109 від 12.04.2018.

Однак, ухвалою від 17.12.2018 суд першої інстанції дійшов висновку про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання у справі на 14.01.2019.

Так, суд першої інстанції встановив, що справа не є малозначною та повинна розглядатись судом в порядку загального позовного провадження, у зв'язку з чим представник позивача ОСОБА_4, яка не надала суду підтвердження свого права на зайняття адвокатською діяльністю, у відповідності до ст. 56, 58 ГПК України, 131-1 Конституції України не має прав представника позивача в даному судовому процесі.

В той же час, судом першої інстанції явку позивача не було визнано обов'язковою. Крім того, суд першої інстанції ухвалою від 17.12.2018 не витребував жодних додаткових доказів чи документів у позивача.

Отже, Господарським судом Київської області правомірно не було застосовано ч. 4 ст. 202 ГПК України, оскільки нез'явлення належного представника позивача у судове засідання 14.01.2019 за відсутності обов'язковості явки такого представника до суду першої інстанції, не є підставою для залишення позову без розгляду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Приймаючи до увагу ту обставину, що між сторонами існує спір щодо встановлення факту наявності та документально підтвердженого розміру збитків, що входить до предмету дослідження у даній справі, а також з огляду на наявність сукупності умов, визначених ст. 99 ГПК України, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом вірно встановлено необхідність призначення економічної експертизи з метою повного, всебічного та об'єктивного вирішення спору, та залучення спеціальних знань експерта.

Оскільки судом обґрунтовано, із посиланням на норми ст. 99 ГПК України, призначено у справі судову економічну експертизу, враховуючи, що для проведення експертного дослідження матеріали справи направляються до експертної установи, а тому у цей період неможливо проводити відповідні процесуальні дії, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно скористався правом, наданим йому п. 2 ч. 1 ст. 288 ГПК України, та зупинив провадження у даній справі у зв'язку з призначенням господарським судом судової експертизи.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваній ухвалі, а тому відсутні підстави для скасування або зміни ухвали Господарського суду Київської області від 14.01.2019 у справі № 911/2234/18.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Зараз-1" на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.01.2019 року у справі № 911/2234/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 14.01.2019 року у справі № 911/2234/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 911/2234/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22.04.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко