ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. Справа№ 910/2330/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Суліма В.В.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Мартьянова Л.В.;

від відповідача: Гайдар С.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-3000" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017

у справі №910/2330/17 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-3000"

про стягнення 51058,72 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «Євро-Реконструкція» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія-3000» про стягнення 51 058,72 грн. безпідставно набутого майна.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що договір на постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем укладено не було, оплати вартості отриманих комунальних послуг здійснено не було. У зв'язку з тим, що послуги спожиті відповідачем в натурі повернути неможливо, то позивач на підставі ст. 1212, ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України звернувся з позовом до про стягнення 51 058,72 грн. вартості безпідставно набутого майна.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі №910/2330/17 (з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 18.05.2016) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" 28 833,06 грн. безпідставно набутих коштів та 903,53 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідно до здійсненого перерахунку, відповідачем для опалення було спожито всього - 17,0216 Гкал на суму 28 833,06 грн (з урахуванням вартості 1 Гкал у розмірі 1 693,91 з ПДВ відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.02.2017). В частині позовних вимог про відшкодування вартості теплової енергії, яка використовувалась для приготування гарячого водопостачання у розмірі 20 177,34 грн та 1 352,29 грн вартості безпідставно набутої питної води суд першої інстанції відмовив з посиланням на факт відключення відповідача від мереж ГВП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Надія-3000" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі №910/2330/17 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність укладеного договору про житлово-комунальні послуги не дає підстав для стягнення безпідставного набутого майна на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки сторони у даних правовідносинах є взаємопов'язані по укладенню договору, а застосування ст. 1212 ЦК України виключає договірні зобов'язання. Також апелянт вказав, що позивачем не було надано апелянту жодного рахунку (розрахунку) вартості послуг за спожиті відповідачем послуги, тоді як судом першої інстанції було невірно здійснений розрахунок вартості послуг без врахування тарифів, чинних в період надання таких послуг.

Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить суд скасувати п.п. 2, 3 рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі №910/2330/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до резолютивної частини рішення, заборгованість було стягнуто з позивача на користь позивача, що є опискою суду. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції було невірно розраховано теплове навантаження будинку та здійснено необґрунтований висновок про відключення приміщень відповідача від систем гарячого водопостачання.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2017 колегією суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_4, суддів Хрипуна О.О., Чорної Л.В. прийнято апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-3000" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі №910/2330/17 до провадження, об'єднано в одне апеляційне провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - ОСОБА_4 (суддя-доповідач), суддів Яковлєв М.Л., Михальської Ю.Б. від 13.09.2017 по справі №910/2330/17, провадження зупинено, матеріали справи надіслано до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Вищою радою правосуддя 24.04.2018 прийнято рішення про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Київського апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду, апеляційні скарги у справі №910/2330/17 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Пономаренко Є.Ю., судді - Дідиченко М.А., Руденко М.А.

До Київського апеляційного господарського суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист з клопотаннями про погодження проведення судової експертизи у строк понад 90 днів, а також про надання додаткових матеріалів.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду справу №910/2330/17 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Пономаренко Є.Ю., судді - Дідиченко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2018 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-3000" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі №910/2330/17 прийнято до провадження вказаною колегією суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2018 поновлено провадження у справі, погоджено проведення судової експертизи у справі №910/2330/17 у строк понад 90 днів, зобов'язано сторін у справі у разі наявності надати суду документи та відомості, провадження у справі зупинено до одержання судом висновку судової експертизи.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 жетон № 910/2330/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягів з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/2330/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Дикунська С. Я., Пономаренко Є. Ю.

Актом прийняття-передачі судової справи від 08.01.2019 справу № 910/2330/17 разом з листом про неможливість проведення експертизи, у зв'язку з невиконанням попередньої оплати, передано до Північного апеляційного господарського суду.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 враховуючи перебування у відпустці судді Дикунської С. Я., яка не є головуючою суддею, враховуючи необхідність вчинення процесуальних дій, справу № 910/2330/17 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 07.02.2019, справу № 910/2330/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 поновлено провадження у справі № 910/2330/17 та призначено її до розгляду на 20.03.2019 колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

У судовому засіданні 20.03.2019 оголошено перерву до 10.04.2019.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 враховуючи перебування у відпустці судді Руденко М. А., яка не є головуючою суддею, справу № 910/2330/17 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 09.04.2019, справу № 910/2330/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Сулім В. В., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2019 прийнято апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-3000" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі № 910/2330/17 у складі колегії суддів: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Сулім В. В., Пономаренко Є. Ю. до свого провадження.

Позиції учасників справи

19.03.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Також, 19.03.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 10.04.2019 представник позивача подану ним апеляційну скаргу підтримав, проти апеляційної скарги відповідача заперечував.

У судовому засіданні 10.04.2019 представник відповідача подану ним апеляційну скаргу підтримав, проти апеляційної скарги позивача заперечував.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

З 01.07.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на території Дарницького та Дніпровського району м. Києва, згідно з переліком, затвердженим Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією.

До зазначеного переліку належить будинок № 1А по вул. Двінській у місті Києві.

З 15.03.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Надія-3000» є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Двінська, 1А, загальною площею 225,6 м.кв. на підставі протоколу загальних зборів TOB «ВО «Воєнторг Ді Сі» № 6 від 06.04.2015 та розподільчого акту (балансу) від 15.06.2015.

Відповідно до нарядів від 05.10.2016 № 53406, від 01.04.2016 №47483 та від 07.10.2015 здійснювалась подача теплової енергії на будинок № 1а по вул. Двінській в м. Києві на потреби опалення протягом опалювальних періодів 2015/2016 та 2016/2017 років.

Листом від 25.05.2016 № 103/32-3042 КП «Керуюча дирекція з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» підтвердило інформацію про підключення до внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання нежитлового приміщення в будинку 1а по вул. Двінській у м. Києві, що до 15.03.2016 використовувалося ТОВ «ВО «Воєнторг Ді Сі».

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що договір на постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем укладено не було, оплата вартості отриманих комунальних послуг здійснено не було.

11.10.2016 позивачем на адресу відповідача було направлено листа від 11.10.2016 №УНПН-1815 з пропозицією укласти договір про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання. Разом з тим, у строки передбачені ст. 181 Господарського кодексу України, відповіді на пропозицію про укладення договору від відповідача не отримано.

Таким чином, позивач стверджує, що в період з 15.03.2016 по 01.01.2017 відбулося позадоговірне споживання теплової енергії та питної води отриманих в процесі споживання послуг з опалення та гарячого водопостачання.

Позивачем зазначено, що в період з 15.03.2016 по 01.01.2017 відповідач отримав 17,4325 Гкал теплової енергії на потреби опалення та 11,9117 Гкал на потреби гарячого водопостачання, а всього 29,3442 Гкал, вартість якої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.02.2017 № 151 становить 49 706,43 грн (вартість 1 Гкал становить 1 693,91з ПДВ).

Визначення об'єму наданих послуг з постачання теплової енергії позивачем було здійснено розрахунковим способом.

Зокрема позивач вказав, що що ТОВ «Євро-Реконструкція» до 01.07.2014 здійснювало постачання теплової енергії до приміщень будинку № 1А по вул. Двінській у місті Києві на підставі договору, що було укладено Керуючою дирекцією Дніпровського району. До зазначеного договору балансоутримувачем зазначеного будинку (ЖРЕО-404 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва») складався «Перелік абонентів, які знаходяться на балансі ЖРЕО-404 станом на 01.05.2014». Згідно зазначеного переліку, теплове навантаження на нежитлове приміщення площею 225,6 кв.м., яке створюється системою опалення становить 0,0232 Гкал/год (з урахуванням того що загально будинкове навантаження становить 0,607 на площу 5 910,50 кв.м), а системою ГВП - 0,0066 Гкал/год.

Крім того, позивачем зазначено, що для виготовлення гарячої води позивачем у ПАТ «Київводоканал» на підставі договору №14163/5-06ГВ від 04.08.2015 закуповується питна вода для виробництва послуги з гарячого водопостачання. Вартість питної води ПАТ «АК «Київводоканал» встановлена постановою НКРЕКП від 16.06.2016 №114 та становить 5,11 грн за 1 куб.м. без ПДВ та 6,132 грн за 1 м.куб з ПДВ.

На підставі переліку позивачем сформовано «Розрахунок фактичного споживання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, отриманих від ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» згідно якого обсяг переданої відповідачу питної води, розрахований у зазначеному розрахунку, становить 220,53 м.куб. вартість якої становить 1 352,29 грн.

Спір у даній справі виник з підстав наявності обов'язку відповідача відшкодувати отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води і холодної води на підігрів.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції до спірних правовідносин застосував ст. ст.. 1212, 1213 ЦК України.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору про надання послуг, згідно якого в силу вимог ст. 901 ЦК України одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 5 статті 633 Цивільного кодексу України передбачено, що актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не спростовано, що договору на постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем укладено не було.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами ТОВ «Надія-3000» про те, що постачання теплової енергії є послугою та збитки, завдані постачальнику, не можуть стягуватися відповідно до статей 1212, 1213 ЦК України, оскільки є інше, спеціальне законодавство, яке визначає процедуру стягнення зазначених збитків (Закони України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», Правила користування тепловою енергією).

Так, відповідно до змісту статті 1212 ЦК України, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини 1 статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Відтак, висновок суду першої інстанції про можливість задоволення позовних вимог в порядку подання даного позову згідно глави 83 ЦК України, колегія суддів вважає помилковим.

З такою правовою позицією погодився Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 у справі №203/7644/13-ц, у постанові від 30.03.2018 у справі № 910/12510/17 та у постанові від 26.04.2018 у справі № 904/6293/17.

В той же час, виходячи з положень статей 177, 179 ЦК України, статті 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія є матеріальним благом (товарною продукцією), яке отримує споживач від надавача послуг і важливою ознакою якого (завдяки якій таке благо є об'єктом цивільних прав) є здатність задовольняти ті чи інші потреби людей.

Враховуючи положення статті 1 Закону України "Про теплопостачання", послугою є не теплова енергія, а постачання теплової енергії. Крім того, у випадку з тепловою енергією є можливим визначення фактичного обсягу її споживання за допомогою приладів обліку теплової енергії.

Статтею 237 ГПК України передбачено, що при ухвалені рішення суд вирішує питання, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Отже, висновок суду першої інстанції про можливість стягнення з відповідача на користь позивача вартості спожитої теплової енергії, як матеріального блага, що є об'єктом цивільних прав є в цілому вірним, однак судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

Як вже було зазначено раніше, відповідно до ч. 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач зобов'язаний сплатити за фактично спожиту електроенергію.

Колегія суддів зазначає, що укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов'язком. Відтак, сам факт неукладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період.

Як вже було зазначено, Товариство з обмеженою відповідальністю «Надія-3000» є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Двінська, 1А, загальною площею 225,6 м.кв. на підставі протоколу загальних зборів TOB «ВО «Воєнторг Ді Сі» №6 від 06.04.2015 та розподільчого акту (балансу) від 15.06.2015.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198. було затверджено Правила користування тепловою енергією, які визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії. Правила є обов'язкові для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Відповідно до п. 20 Правил користування тепловою енергією облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці.

У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем невірно визначено коефіцієнт споживання відповідачем кількості Гкал за 1 годину.

Так при визначенні коефіцієнту споживання кількості Гкал за 1 годину використовувалося теплове навантаження на будинок у розмірі 0,607 Гкал/год, разом з тим в матеріалах справи міститься наряди ТОВ «Єврореконсттрукція», з яких вбачається, що теплове навантаження на будинок становить 0,584000 Гкал/год.

Відповідно до вірно визначеного судом першої інстанції коефіцієнту споживання відповідачем кількості Гкал за 1 годину споживання (з урахуванням теплового навантаження на будинок 0,584000 Гкал/год та пропорційно зайнятій площі, яка становить 3,82 %), відповідачем споживається 0,022 Гкал/год.

З огляду на наведене, відповідно до здійсненого перерахунку, відповідачем для опалення було спожито у березні 2016 - 3,1559 Гкал, жовтні 2016 - 3,8450 Гкал, листопаді 2016 - 5,8924 Гкал, грудні 2016 - 4,1283 Гкал (згідно показів лічильника).

Стосовно твердження відповідача щодо невірно визначеного судом першої інстанції теплового навантаження, у зв'язку з чим було здійснено невірний розрахунок опалення приміщення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з метою об'єктивного з'ясування обставин у даній справі, а також вирішення питань, розв'язання яких потребує спеціальних знань, судом апеляційної інстанції призначено у справі комплексну судову експертизу.

На вирішення експертизи поставлено питання щодо встановлення: кількості теплової енергії, набутої відповідачем під час споживання послуг з опалення та гарячого водопостачання у спірному періоді; теплового навантаження системи опалення будинку, де розташовані належні відповідачу приміщення; правильності розрахунку вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення та на потреби ГВП, а також питної води.

Окрім того, судом апеляційної інстанції було зобов'язано сторін надати необхідні для проведення судової експертизи документи, а саме: технічний паспорт БТІ на нежитлове приміщення з № 1 пл № 19 (групи приміщень № 157 (в літ. «А»), загальною площею 225,6 кв.м., власником якого є відповідач.

Обов'язок проведення оплати експертного дослідження було покладено судом на відповідача.

Однак, 14.01.2019 на адресу Північного апеляційного господарського суду були повернуті Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз матеріали справи № 910/2330/17 з супровідним листом від 07.12.2018 № 9895/18-43/10374/18-72, в якому зазначено про повернення справи без виконання ухвали суду у зв'язку з тим, що не було проведено оплату експертизи.

В ч.4 ст. 103 ГПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з'ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.

В даному випадку відповідачем заперечується розрахунок вартості наданих послуг. Водночас відповідач, як зацікавлена у апеляційному перегляді судового рішення у даній справі особа, ухиляється від оплати вартості судової експертизи.

З огляду на основні засади (принципи) господарського судочинства, серед яких рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи, а також неприпустимість зловживання процесуальними правами, якими учасники судового процесу користуються на власний розсуд і несуть ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням процесуальних дій, колегія суддів вирішила визнати встановленою і не спростованою відповідачем обставину щодо споживання встановленого теплового навантаження у розмірі 0,584000 Гкал/год та пропорційно зайнятій площі, яка становить 3,82 %, відповідно до якого відповідачем споживається 0,022 Гкал/год.

В той же час, колегією суддів було встановлено, що судом першої інстанції здійснено невірний розрахунок спожитої теплової енергії з розрахунку 1 693,91 з ПДВ за 1 Гкал, оскільки був застосований тариф станом на 01.02.2017 а не за тарифами, які були чинними в період надання послуг. (за період з 15.03.2016 по 01.01.2017)

Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.06.2015 р. № 1977 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ»» (в редакції постанови від 29.12.2015 № 3237, яка діяла у березні 2016) було встановлено вартість 1 Гкал теплової енергії з у сумі 517,74 грн. (без ПДВ), з ПДВ - 621,29 грн.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.06.2015 р. № 1977 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ»» (в редакції постанови від 29.09.2016 № 1757, яка діяла у жовтні та листопаді 2016) було встановлено вартість 1 Гкал теплової енергії з у сумі 1060,73 грн. (без ПДВ), з ПДВ - 1272,88 грн.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.06.2015 р. № 1977 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ»» (в редакції постанови від 02.12.2016 № 2126, яка діяла у грудні 2016) було встановлено вартість 1 Гкал теплової енергії з у сумі 1291,15 грн. (без ПДВ), з ПДВ - 1549,38 грн.

Таким чином, відповідно до здійсненого перерахунку вартості опалення приміщення за період з 15.03.2016 по 01.01.2017, у відповідача існувала заборгованість з наданих послуг опалення у сумі 20 751,58 грн.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов'язує, а в ст. 322 Цивільного кодексу України вказано, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтями 11, 16, 177, 360 Цивільного кодексу України: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Підсумовуючи вищенаведене,виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вартості спожитих послуг з централізованого опалення у сумі 20 751,58 грн.

Стосовно вимог про відшкодування вартості гарячого водопостачання у розмірі 20 177,34 грн. та 1 352,29 грн. вартості питної води для виготовлення гарячої води, колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи міститься акт від 29.08.2005 про відключення нежитлового приміщення від мереж ГВП, з якого вбачається, що нежитлове приміщення площею 225,6 кв.м. розташоване в будинку в будинку 1а по вул. Двінській у м. Києві було відключено шляхом встановлення заглушки на ввід ГВП.

Згідно з п. 6 ч. 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Як встановлено колегією суддів, акт про відключення приміщення від мережі ГВП було складено за участю представників власника нежитлового приміщення та представником виконавця послуг.

В той же час, є необґрунтованим твердження позивача, що заглушка на трубопроводі гарячого водопостачання не опломбована і може бути встановлена та демонтована відповідачем в будь-який зручний для нього час, оскільки, оскільки позивачем не надано доказів не опломбування заглушки на ввід ГВП та не спростовано відомості, зазначені в акті про відключення від 29.08.2005.

Також є необґрунтованими посилання позивача на Порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, оскільки такий Порядок був введений в дію Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 22.11.2005, тоді як відключення від мереж ГВП відбулось 29.08.2005.

Відповідно до п. 1.3. даного Порядку, його дія не поширюється на власників, наймачів (орендарів) окремих приміщень, які були відокремлені від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та користуються автономним теплопостачанням до набрання чинності цим Порядком.

Таким чином, Порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Враховуючи, що фізичне відключення приміщення від мережі гарячого водопостачання унеможливлює отримання відповідачем послуг з постачання гарячої води, а тому судом першої інстанції було правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 20 177,34 грн. гарячого водопостачання та 1 352,29 грн. питної води.

Крім того, відповідно до п. п. 2, 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Послуги повинні відповідати з централізованого постачання гарячої води - вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору.

З наведених норм вбачається, що чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду (яку законодавець також називає енергією). Постачання холодної води для приготування гарячої є окремою послугою, що повинна, в якості сировини, надаватись підприємству, яке має можливість та безпосередньо виробляє гарячу воду.

Таким чином, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач, при цьому саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 04.05.2018 у справі № 910/23521/16.

В той же час, посилання позивача на описку в пункті 2 рішення суду першої інстанції не може бути підставою для скасування чи зміни рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

При ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, оскільки постачання теплової енергії є послугою та збитки, завдані постачальнику, не можуть стягуватися відповідно до статей 1212, 1213 ЦК України, так як є інше, спеціальне законодавство, яке визначає процедуру стягнення зазначених збитків (Закони України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правила користування тепловою енергією).

Також, судом першої інстанції було невірно застосовано тарифи, встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом першої інстанції не було застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, та невірно визначено тарифи за надані послуги у спірний період, колегія суддів дійшла до висновку щодо зміни оскаржуваного рішення в частині нормативного обґрунтування та розміру стягуваної суми спожитих послуг з централізованого опалення шляхом прийняття рішення щодо часткового задоволення позовних вимог у сумі 20 751,58 грн.

В той же час, оскільки фізичне відключення приміщення від мережі гарячого водопостачання унеможливлює отримання відповідачем послуг з постачання гарячої води, а тому судом першої інстанції було правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 20 177,34 грн. гарячого водопостачання та 1 352,29 грн. питної води.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-3000" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 року у справі № 910/2330/17 -зміні.

В той же час, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція", зважаючи на її вимоги та доводи, підлягає залишенню без задоволення.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 278, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі 910/2330/17 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-3000" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі 910/2330/17 задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2017 у справі 910/2330/17 змінити в мотивувальній частині щодо нормативного обґрунтування та розміру стягуваної суми.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-3000" (02660, м. Київ, вул. Двінська, 1 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (01011, м. Київ, вул. П. Мирного, 28, оф. 20, ) 20 751,58 грн. основної заборгованості та 709, 19 грн. судового збору за подачу позовної заяви.

В решті позовних вимог відмовити.»

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (01011, м. Київ, вул. П. Мирного, 28, оф. 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія-3000" (02660, м. Київ, вул. Двінська, 1 А, ) 414,28 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/2330/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 15.04.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

В.В. Сулім