ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

м. Рівне

"22" квітня 2019 р. Справа № 918/87/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання Б. Рижого, розглянувши за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Заступника військового прокурора Івано - Франківського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Навчально - спортивної бази зимових видів спору "Тисовець"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ІБК РАНГ"

про зобов'язання повернути суму попередньої оплати за договором підряду,

за участю представників сторін:

від позивача (Міністерство оборони України): не з'явився,

від позивача (Навчально - спортивна база зимових видів спору "Тисовець"): Бандерич О.С., дов. від 11.03.2019 року,

від відповідача: не з'явився,

від прокуратури: Барілов Д.В., посв. № 044150 від 19.03.2016 року,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Навчально- спортивної бази зимових видів спору "Тисовець" звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ""ІБК РАНГ" про зобов'язання повернути суму попередньої оплати за договором підряду. Одночасно із поданням позовної заяви військовим прокурором заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою суду від 14.02.2019 року у задоволенні клопотання Заступника військового прокурора Івано - Франківського гарнізону про відстрочення сплати судового збору відмовлено, позовну заяву Заступника військового прокурора Івано - Франківського гарнізону залишено без руху.

Ухвалою суду від 26.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 12.03.2019 року.

Ухвалою суду від 12.03.2019 року розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 27.03.2019 року.

Ухвалою суду від 27.03.2019 року у судовому засіданні оголошено перерву на 09.04.2019 року.

У судовому засіданні 09.04.2019 року оголошено перерву на 22.04.2019 року.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін та прокурора, встановив таке.

Як зазначалося, 13.02.2019 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області надійшов позов заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Навчально- спортивної бази зимових видів спору "Тисовець" до Товариства з обмеженою відповідальністю ""ІБК РАНГ" про зобов'язання повернути суму попередньої оплати за договором підряду.

Оскільки позов у справі подано прокурором, відтак оцінка наявності підстав представництва прокурором інтересів держави покладається, насамперед, на суд першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Тобто, суд у будь-якому разі повинен обов'язково перевіряти доводи прокурора щодо правових підстав пред'явлення ним позову на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства.

На сьогодні однозначною є практика ЄСПЛ, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.

При цьому обов'язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (п. 3 Рекомендації CM/Rec (2012)11).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1311 Основного Закону в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Законом України "Про прокуратуру" визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладається, зокрема, така функція як представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" регламентовано особливості представництва інтересів громадянина або держави в суді, що полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

При цьому суд зауважує, що з урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Отже, здійснити оцінку обґрунтованості підстав звернення прокурора до суду на стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі є досить проблематичним і може призвести до необґрунтованого повернення позовної заяви, а відтак порушення права на доступ до суду.

У зв'язку з тим, що у суду виникли сумніви щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді, ухвалою від 12.03.2019 року запропоновано прокурору надати докази наявності підстав для представництва інтересів держави в суді.

27.03.2019 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від прокурора надішли пояснення на виконання зазначеної ухвали суду, в якій, окрім посилання на норми матеріального права та судову практику, пов'язану із участю прокурора у господарському процесі, зокрема зазначено, що відповідач у листі № 08/11/18-27 від 08.11.2018 року зобов'язався використати попередню оплату протягом 3-х місяців після її одержання, але не пізніше 26.12.2018 року, однак відповідачем кошти, перераховані позивачем 12.11.2018 року, у повному обсязі використані не були, позивач із відповідними позовом до суду не звернувся, що свідчить про неналежне здійснення ним захисту інтересів держави, а отже у прокурора виникло право на звернення до суду з відповідним позовом.

08.04.2019 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від прокурора надішли додаткові пояснення щодо підстав здійснення прокурором представництва інтересів держави, в якій зазначено, що позивач - Навчально - спортивна база зимових видів спору "Тисовець" є закладом фізичної освіти і спорту Міністерства оборони України, яка забезпечує розвиток фізичної культури і спорту, здійснює фізкультурно-оздоровчу діяльність тощо, заснована на державній власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України. На вказаного позивача покладені обов'язки щодо керування фінансово-господарською діяльністю, розпорядження згідно з чинним законодавством коштами, забезпечення ощадливого витрачання коштів відповідно до затвердженого кошторису, вжиття заходів щодо відшкодування завданих державі збитків та усунення інших порушень. Прокурором 06.02.2019 року скерований на адресу позивача - Навчально - спортивної бази зимових видів спору "Тисовець" лист про порушення бюджетного законодавства, в якому зазначено, що відповідачем не використано у повній мірі суму попередньої оплати в розмірі 1 564 278,14 грн, що спричиняє істотні порушення інтересів держави, а відтак запропоновано позивачу вжити дієвих заходів для невідкладного погашення відповідачем вказаної заборгованості. У відповідь на зазначений лист позивач - Навчально - спортивна база зимових видів спору "Тисовець" скерував лист від 18.02.2019 року, де зазначив, що строк використання авансового платежу передбачений підп. г) п. 4.1.4. договору і складає 3 місяці з моменту одержання попередньої оплати, вказаний строк сплив 13.02.2019 року. 02.01.2019 року та 15.02.2019 року позивачем на адресу відповідача скеровані вимоги щодо повернення суми невикористаної попередньої оплати, враховуючи викладене, позивач просив прокурора звернутися з відповідними позовом до суду.

Оцінивши підстави звернення прокурора до суду з цим позовом, суд вважає за необхідне зазначити таке.

У силу вимог ч. 1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Суд, виконуючи завдання підготовчого провадження, з'ясував, що:

- предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача 1 564 278,14 грн невикористаних з попередньої оплати коштів;

- фактично-правовою підставою звернення до суду - неналежне виконання відповідачем умов договору № 5/1118 на виконання будівельних робіт з капітального ремонту і реставрації по об'єкту "Капітальний ремонт будівель та споруд канатно-крісельної дороги на навчально-спортивній базі зимових видів спорту "Тисовець" в с. Тисовець Сколівського району Львівської області" від 05.11.2018 року, зокрема в частині п. 4.1.4. щодо строку використання попередньої оплати та наслідків його недотримання.

Доказами, наданими у підтвердження заявлених позовних вимог, є:

1) договір № 5/1118 на виконання будівельних робіт з капітального ремонту і реставрації по об'єкту "Капітальний ремонт будівель та споруд канатно-крісельної дороги на навчально-спортивній базі зимових видів спорту "Тисовець" в с. Тисовець Сколівського району Львівської області від 05.11.2018 року, укладений між Навчально - спортивною базою зимових видів спору "Тисовець" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІБК РАНГ" (генпідрядник), за умовами якого:

- метою договору підряду є виконання робіт з будівництва (реконструкції) та капітального ремонту військового об'єкта "Капітальний ремонт будівель та споруд канатно-крісельної дороги на навчально-спортивній базі зимових видів спорту "Тисовець" в с. Тисовець Сколівського району Львівської області", що виконується за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (1.1.);

- генпідрядник зобов'язується виконати та здати не пізніше 31.12.2019 року згідно з договірною ціною (додаток № 1) та календарним графіком виконання робіт (додаток № 2) роботи з будівництва (реконструкції) та капітального ремонту військового об'єкта (п. 1.2.);

- предметом договору підряду є виконання робіт з будівництва (реконструкції) та капітального ремонту військового об'єкта (п. 1.3.);

- договірна ціна робіт з капітального ремонту об'єкта становить 19 850 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 3 308 333,33 грн. Договірна ціна на 2018 рік складає 2 000 000,00 грн, у тому числі ПДВ - 333 333,00 грн. Фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на 208 рік за бюджетною програмою в сумі 2 000 000,00 грн (п. 3.1., підп. 4.2.2. п. 4.2. з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 16.11.2018 року);

- замовник надає генпідряднику попередню оплату (аванс) на будівництво об'єкту відповідно до Постанови КМ України від 23.04.2014 року № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за державні кошти" та Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою КМ України від 27.12.2001 року № 1764, за таких умов: аванс надається генпідряднику тільки за окремим рішенням замовника; аванс надається на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів; розмір попередньої оплати не може перевищувати 30% вартості річного обсягу робіт; генпідрядник зобов'язується використати одержану попередню оплату протягом 3-х місяців після одержання попередньої оплати. По закінченні зазначеного строку невикористані суми попередньої оплати повертаються замовнику; для отримання попередньої оплати генпідрядник повинен письмово звернутися до замовника та узгодити перелік витрат, на які передбачено використати отримані кошти, з замовником (підп. 4.1.4. п. 4.1.);

2) акти приймання виконаних будівельних робіт та підсумкові відомості ресурсів за грудень 2018 року на загальну суму 202 443,60 грн;

3) платіжне доручення № 402 від 09.11.2018 року про перерахування позивачем на рахунок відповідача авансу на суму 2 000 000,00 грн тощо.

З наведеного судом установлено, що фактичне перерахування попередньої оплати позивачем на користь відповідача згідно з платіжним дорученням № 402 від 09.11.2018 року в сумі 2 000 000,00 грн відбулося 12.11.2018 року. Вказану суму грошових коштів відповідач повинен був використати на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів протягом 3-х місяців після її одержання, а у випадку невикористання суми попередньої оплати - повернути її замовнику.

У свою чергу, строк повернення невикористаної суми попередньої оплати, враховуючи дату її фактичного перерахування, настав 12.02.2019 року, отже з 13.02.2019 року у позивача - Навчально - спортивної бази зимових видів спору "Тисовець" виникло право, а у відповідача обов'язок повернути невикористану суму попередньої оплати. Право на звернення до суду пов'язується із моментом порушення права або охоронюваного законом інтересу. У цій справі право на подання позову співпадає із закінченням 3-х місячного строку на використання суми попередньої оплати - 12.02.2019 року.

Як зазначалося, прокурор звернувся до суду з позовної заявою 13.02.2019 року, тоді як сам позов датований 11.02.2019 року, тобто в передостанній день строку, протягом якого відповідач повинен був використати суму попередньої оплати.

Щодо листа відповідача № 08/11/18-27 від 08.11.2018 року, в якому останній зобов'язався використати попередню оплату не пізніше 26.12.2018 року, то за правилами ст.ст. 525, 530, 629 ЦК України (якими унормовано, що: одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); договір є обов'язковим для виконання сторонами), то одностороннє волевиявлення однієї сторони не змінює умов укладеного договору, зокрема щодо строку використання попередньої оплати та її повернення, якщо остання не використана у строк, обумовлений договором. Вказане також кореспондується з умовами п. 11.3. договору, згідно з яким будь-які зміни або доповнення договору та інші договірні документи вважаються дійсними, якщо вони оформлені в письмовій формі та підписані сторонами.

Слід зазначити, що не можуть свідчити про те, що сторони змінили строк повернення попередньої оплати з 12.02.2019 року на 26.12.2018 року вимога від 02.01.2019 року, претензії від 04.02.3019 року та від 15.02.2019 року, скеровані позивачем на адресу відповідача, оскільки в них про це не йдеться. Більше того, як зазначалося, позивач - Навчально - спортивна база зимових видів спору "Тисовець" у своїх поясненнях від 18.02.2019 року, адресованих військовому прокурору, чітко зазначив, що строк повернення авансового платежу сплив 13.02.2019 року. Вказане також підтвердив представник позивача у судовому засіданні, що зафіксовано у протоколі.

Крім того, військовий прокурор, звертаючись до суду з відповідним позовом та посилаючись на невиконання відповідачем підп. 4.1.4. п. 4.1. договору, не вказав на зміну строків виконання зобов'язань з повернення суми попередньої оплати та не обґрунтував підставність такої зміни належними доказами.

Зважаючи на викладене, внесення змін до договору у спрощений спосіб, як це передбачено ч. 1 ст. 181 ГК України, не відбулося, а отже аргументи прокурора в цій частині є необґрунтованими.

Суд вважає також зазначити, що аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень.

Прокурор має право подавати позов в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не в будь-якому випадку, а лише, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або ж такий орган взагалі відсутній.

Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст. 367 КК України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

Як установлено судом із матеріалів справи, прокурор не тільки не вчинив дій, які є для нього обов'язковими в силу прямих приписів закону (не встановив, чи існують підстави для звернення до суду - не здійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави позивачами тощо), а й подав позов на наступний день після виникнення у позивачів права на захист інтересів держави у судовому порядку, що саме по собі свідчить про відсутність не здійснення чи неналежного здійснення останніми такого захисту. Прокурор у цій справі по суті унеможливив самостійне звернення позивачів до суду, підготовивши позовну заяву до настання строку виконання зі сторони відповідача своїх зобов'язань за договором щодо повернення попередньої оплати та подавши її на наступний день порушення майнового права позивачів.

Щодо листування між прокурором та позивачем, то лист прокурора датований 06.02.2019 року, тобто до порушення прав позивача, а отже є передчасним, а тому не приймається судом у підтвердження виконання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Так само не береться до уваги прохання одного з позивачів, висловлене у листі від 18.02.2019 року, про представництво його інтересів прокурором у судовому порядку, оскільки таке прохання не визначене на законодавчому рівні як підстава звернення прокурора до суду, так само відповідне прохання не може вважатися не здійсненням або неналежним здійсненням захисту інтересів держави позивачем.

Суд також зазначає, що зупинення операцій з бюджетними коштами позивача - Навчально- спортивної бази зимових видів спору "Тисовець" та неможливість сплатити у зв'язку з цим судовий збір, не свідчить про не здійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у розумінні ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" (усвідомленій пасивній або активній поведінці, не спрямованій на реальний захист інтересів держави), оскільки відсутність коштів є об'єктивною причиною, незалежною від волі позивача, яка може слугувати підставою для подання клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, однак не заміною в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень на прокурора. Крім того, одним із позивачів у цій справі є Міністерство оборони України, до сфери управління якого належить Навчально- спортивна база зимових видів спору "Тисовець", яке не було позбавлене можливості сплатити судовий збір при зверненні до суду з цим позовом.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

З урахуванням наведеного суд зауважує, що у судовому засіданні, яке відбулося 22.04.2019 року, представник позивача - Навчально - спортивної бази зимових видів спору "Тисовець" пояснила, що останнім планувалося вжиття заходів, спрямованих на захист інтересів держави шляхом звернення до суду після виникнення права на позов, тобто по закінченню строку, встановленого підп. 4.1.4. п. 4.1. договору.

Суд звертає увагу, що ЄСПЛ у низці справ роз'яснював, що одна лише участь («активна» чи «пасивна») прокурора або іншої особи рівнозначної посади може розглядатися як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі Martinie v., application no. 58675/00, 12.04.2006, § 53,). Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони відчуття нерівності (рішення у справі Kress v. France, application no. 39594/98, 07.06.2001, § 81; рішення у справі F.W. v. France, application no. 61517/00, 31.03.2005, § 27). Підтримка прокуратурою однієї зі сторін, безумовно, може бути виправданою за належних обставин, наприклад для захисту прав вразливих груп - дітей, інвалідів тощо, які вважаються нездатними захищати свої інтереси самостійно, або коли захисту потребують державні інтереси (рішення від 15.01.2009 у справі Menchinskaya v. Russia, application no. 42454/02, § 35).

Ураховуючи наведене, судом не встановлено підстав для звернення прокурором у цій справі з відповідним позовом до суду.

При цьому слід зазначити, що суд не позбавлений права порушити провадження у справі та зобов'язати прокурора надати докази наявності підстав для представництва, а в разі ненадання таких доказів (прокурор не вказав обставин, пов'язаних з порушенням інтересів держави або з обґрунтуванням необхідності захисту таких інтересів) - залишити позовну заяву без розгляду.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє, зокрема ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Приписами ч. 1 ст. 226 ГПК України унормовано, що суд залишає позов без розгляду, якщо: 1) позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

При цьому суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою. Якщо дане обмеження відповідає таким принципам, то воно не становить порушення ст. 6 Конвенції.

У силу вимог ч. 4 ст. 226 ГПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Отже, як позивачі у справі, так і прокурор у випадку якщо позивачі у розумні строки не вчинять належних дій, пов'язаних із ефективним захистом інтересів держави, не будуть позбавлені можливості повторно звернутися до суду із відповідними позовом, а отже право на доступ до суду не є порушеним.

Згідно з ч. 2 ст. 226 ГПК України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). У випадках, установлених п. 4 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Частиною 3 ст. 226 ГПК України передбачено, що ухвалу про залишення позову без розгляду може бути оскаржено.

Керуючись ст.ст. 2, 53, 177, 185, 226, 234, 235 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" , ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Навчально- спортивної бази зимових видів спору "Тисовець" до Товариства з обмеженою відповідальністю ""ІБК РАНГ" про зобов'язання повернути суму попередньої оплати за договором підряду залишити без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 22.04.2019 року та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 22.04.2019 року.

Суддя О. Андрійчук