УХВАЛА

м. Київ

17.04.2019Справа № 910/22297/17

За заявою про у справі за позовом до третя особаПублічного акціонерного товариства "Укрнафта" зупинення виконання за наказом та визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (01-20/2784/19) № 910/22297/17 Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 1) Міністерства юстиції України, 2) Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;
про стягнення 1 777 866, 85 грн.
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:
від позивача (заявника):Сєров Є.І. - представник за довіреністю;
від відповідача-1: від відповідача-2: від третьої особи:не з'явився; не з'явився; не з'явився.
ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві (далі - Відповідач-2) про стягнення 1 777 866, 85 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Разом із тим, відповідно до вказаної Постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул., Городецького, 13, Код ) 40 002 (сорок тисяч дві) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги, а також стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул., Городецького, 13, Код ) 40 002 (сорок тисяч дві) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 14.11.2018, Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 у справі № 910/22297/17 залишено без змін.

03.09.2018 на виконання Постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

26.03.2019 р. до канцелярії суду надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", у якій заявник просить суд:

- зупинити виконання за наказом Господарського суду міста Києва № 910/22297/17 від 03.09.2018 про стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь Міністерства юстиції України 40 002, 00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги;

- визнати таким, що не підлягає виконанню, наказ Господарського суду міста Києва № 910/22297/17 від 03.09.2018 про стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь Міністерства юстиції України 40 002, 00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

В судове засідання, що відбулось 17.04.2019 представники відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили, при цьому про розгляд заяви були повідомлені належним чином.

Відтак, суд приймає до уваги, що за приписом ч. 3 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Таким чином, неявка відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду заяви.

При цьому, оскільки зупинення виконання за виконавчим документом є правом, а не обов'язком суду та суд не вбачає підстав у зупиненні у прийнятті наказу Господарського суду міста Києва № 910/22297/17 від 03.09.2018 до виконання, в відтак, у даній вимозі заявника слід відмовити.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, interalia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частинами 1 та 2 статті 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, Постанова Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 по справі № 910/22297/17, що набрало законної сили є обов'язковим до виконання та з урахуванням наведених вище приписів не може залишатися невиконаним.

Мотивуючи заяву, заявник вказує на те, що в силу положень ч. 3 ст. 129 ГПК України апеляційний суд не мав права стягувати з позивача на користь Міністерства юстиції України 40 002,00 гривень судового збору за подачу апеляційної скарги, а відтак, оскільки судове рішення не може суперечити закону, а відтак постанова Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 у цій справі в частині стягнення судового збору з позивача на користь Міністерства юстиції України суперечить Закону України та наказ є таким, що не підлягає виконанню з «інших причин» в силу припису ч. 2 ст. 328 ГПК України.

Зокрема, заявник вказує на порушення п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» який передбачає, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

При цьому заявник зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 129 ГПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 328 ГПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Разом із тим, до інших причин, у розумінні ч. 2 ст. 328 ГПК України слід відносити скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково, або інші причини, які зумовили зникнення підстави для видачі виконавчого документу.

Відтак, доводи заявника про те, що оскільки постанова Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 суперечить п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» та ч. 2 ст. 328 ГПК України, то наказ, що виданий на виконання вказаної постанови суду є недійсним на підставі ч. 2 ст. 328 ГПК України, суд вважає безпідставними, з огляду на те, що зазначена постанова Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 залишена без змін Постановою Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 910/22297/17, а відтак є обов'язковою до виконання, тобто інші причини, які зумовили зникнення підстави для видачі виконавчого документу в розумінні ч. 2 ст. 328 ГПК України в даному разі відсутні, у зв'язку із чим заява не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4. ст. 328 ГПК України, про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

На підставі викладеного та керуючись 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про зупинення виконання за наказом Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/22297/17 про стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь Міністерства юстиції України 40 002, 00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги відмовити.

2. У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/22297/17 про стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь Міністерства юстиції України 40 002, 00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 22.04.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко