ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2626/18

Господарський суд Одеської області
У складі судді Желєзної С.П.
Секретаря судових засідань Курко Д.В.
За участю представників сторін:
Від позивача: Федорченко Л.В. за довіреністю №116 від 11.01.2019р.;

Від відповідачів:
- товариства з обмеженою відповідальністю „Ханбер: Носкіна І.М. на підставі ордеру;

- Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України: не з`явився;

Від третіх осіб:
- Кабінету Міністрів України: Коваленко А.А. за довіреністю від 08.01.2019р.;

- Міністерства оборони України: Добров Ю.І. за довіреністю №220/576/Д від 20.12.2018р.;

- Одеської міської ради: Горяча К.І. за довіреністю №308/вих-мр від 28.12.2018р.;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса до товариства з обмеженою відповідальністю „Ханбер, Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса (далі по тексту КЕВ м. Одеса) звернувся до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Ханбер (далі по тексту ТОВ „Ханбер), Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України про зобов`язання ТОВ „Ханбер усунути перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 1,5 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 4, 6. Позовні вимоги обґрунтовані фактом використання ТОВ „Ханбер земельної ділянки за відсутністю передбачених чинним законодавством підстав.

Ухвалою від 22.12.2018р. господарським судом було залучено до участі у справу в якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Ухвалою від 20.02.2019р. господарським судом було залучено до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Одеську міську раду.

ТОВ „Ханбер проти позову заперечувало у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність. Зокрема, відповідачем було наголошено про недоведеність КЕВ м. Одеса порушення його прав, у зв`язку з використанням земельної ділянки по вул. Фонтанська дорога, 4, 6, з огляду на ненадання з боку позивача жодного доказу на підтвердження наявності у нього права користування вказаною земельною ділянкою. ТОВ „Ханбер у відзиві на позовну заяву також було зауважено, що позивачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження віднесення земельної ділянки по вул. Фонтанська дорога, 4, 6, до Державного реєстру земель як земель, які знаходяться у власності держави, в тому числі, в особі Кабінету Міністрів України, як і не надано доказів на підтвердження факту віднесення земельної ділянки до земель оборони.

Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України не скористалось наданим законом правом на участь свого представника у судовому процесі, відзиву на позовну заяву від даного відповідача до суду не надходило.

Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України підтримали заявлені КЕВ м. Одеса позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Так, Кабінетом Міністрів України було наголошено, що рішення щодо припинення права Міністерства оборони України постійного користування земельною ділянкою державної власності з боку третьої особи не приймались. Міністерством оборони України, в свою чергу, було наголошено, що ТОВ „Ханбер було протиправно зруйновано частину паркану військового містечка №16, оскільки будь-які правові підстави для використання земельної ділянки у відповідача відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих №27 від 29.05.1951р. „Про відновлення прав землекористування, а також прав на будівництво, відведені в довоєнний та післявоєнний періоди для потреб Одеського військового округу було підтверджено приналежність будівель Одеському військовому округу відповідно до додатку; відновлено право землекористування Одеського військового округу земельними ділянками, відведеними для потреб військового округу в довоєнний період. З додатку до рішення вбачається, що будівлі військового містечка №16, які розташовані за адресою: 3 станція Великої Фонтанської дороги, 4, 6, належать Одеському військовому округу.

На підставі наказу Міністра оборони України „Про додаткове наділення основними фондами Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України №469 від 03.08.2005р. начальника генерального штабу Головнокомандувача Збройних сил України та начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України було зобов`язано організувати безоплатне вилучення з управління Одеської квартирно-експлуатаційної частини району і передання Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України в якості основних фондів, а начальника Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України прийняти на баланс (до статутного фонду) будівлі військового містечка №16 в місті Одеса згідно з переліком військового майна, що передається на баланс (до статутного фонду) Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України; закріплено передане військове майно за Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України на праві господарського відання, утримувати яке необхідно за рахунок господарської діяльності.

Відповідно до переліку військового майна, що передається на баланс (до статутного фонду) Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України наказом Міністра оборони України №469 від 03.08.2005р., до статутного фонду Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України було передано 4 будівлі військового містечка №16 в місті Одеса, які розташовані на земельній ділянці площею 1,5 га.

Відповідно до рішення Департаменту будівництва та управління фондами Міністерства оборони України про надання права замовникам капітального будівництва Міністерства оборони України на проектування та забудову територій військових містечок Міністерства оборони України у місті Одесі, затвердженого 09.11.2004р. Міністром оборони України, Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України було надано право на проектування та забудову військового містечка №16, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6, площею 1,50 га.

12.07.2005р. між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (Замовник) та ТОВ „Ханбер (Пайовик) було укладено договір на пайову участь у будівництві житла №227/ДБ-40СП, затверджений Департаментом будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України, відповідно до п. п. 2.1., 5.1 якого предметом договору є будівництво комплексу житлових будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торговельного та адміністративного призначення, орієнтовно загальною площею 13 260 кв. м. згідно проектно-кошторисної документації, на земельній ділянці орієнтовно загальною площею 1,5 га на території військового містечка №16, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6; забезпечення житлом військовослужбовців, членів їх сімей та громадян в порядку пайової участі за рахунок будівництва об`єкту. Договір укладено строком до 12.08.2008р.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2.1 договору №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р. передача земельної ділянки Замовником Генпідряднику під будівництво об`єкту здійснюється після оформлення Замовником землевпорядної документації. Після введення об`єкту в експлуатацію Замовник отримує квартири, загальна площа яких становить 25% від загальної площі квартир в об`єкті. З метою прискорення забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом відповідно до п. 2.1.3 договору сторони узгодили і встановили, що квартири загальною площею, визначеною цим підпунктом, передаються Замовником починаючи з третього та четвертого кварталу 2005р. відповідно до пропозиції Замовника в м. Одесі та в інших регіонах України.

Згідно з додатком №1 до договору №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р. Пайовик зобов`язується передати Замовнику 56 квартир у 160-квартирному житловому будинку №34/35 по проспекту Корабелів у місті Миколаєві.

10.08.2005р. між КЕВ м. Одеси та Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України було складено акти приймання-передачі основних засобів, затверджені 09.12.2005р. директором Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України, відповідно до яких комісією на підставі наказу Міністра оборони України від 03.08.2005р. за №469, проведено огляд будівлі сховища для техніки, що приймається (передається) в експлуатацію та встановлено, що на момент приймання-передачі об`єкт знаходиться на території військового містечка №16 за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6; об`єкт, що передається, є одноповерховим, кам`яним, загальною площею 753 кв. м., будівельний обсяг 5497 кв. м., об`єкт відповідає технічним умовам, доробка не потрібна. Комісією також проведено огляд будівлі контрольно-пропускного пункту, службової споруди, пункту заправки, що приймаються (передаються) в експлуатацію; на момент приймання-передачі об`єкти знаходяться на території військового містечка №16 за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Міністра оборони України від 09.11.2004р. „Про надання права замовникам капітального будівництва МО України на проектування та забудову територій військових містечок МО України у місті Одесі та на виконання умов договору №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р., КЕВ міста Одеса було передано, а Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України було прийнято земельну ділянку в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 4 (військове містечко №16), площею 1,5 га, для будівництва житла військовослужбовцям.

17.10.2005р. між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та ТОВ „Ханбер було складено акт приймання-передачі огорожі військового містечка №16, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6 на підставі договору №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р., з якого вбачається, що Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України було передано, а ТОВ „Ханбер прийнято на баланс кам`яну огорожу військового містечка, загальною площею 504,00 кв. м. та загальною довжиною 491 м.

Наказом Міністра оборони України №772 від 26.12.2005р. було визначено, що єдиним замовником будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, а також стороною за договорами пайової участі будівництві, інвестування будівництва житла є Міністерство оборони України, право на підписання договорів від імені якого було надано директору Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України.

30.12.2005р. між ТОВ „Ханбер та Міністерством оборони України в особі Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України було складено акти приймання-передачі №55 та №59, з яких вбачається, що ТОВ „Ханбер було передано, а Міністерством оборони України в особі Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України прийнято на виконання умов договору №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р. квартири у кількості 56 штук, які розташовані у місті Миколаєві.

09.02.2006р. Міністр оборони України звернувся до міського голови м. Одеса із листом №220/530, відповідно до якого Міністр оборони України, посилаючись на передання ТОВ „Ханбер у власність Міністерства оборони України 56 квартир на підставі договору №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р., повідомив Одеську міську раду про надання згоди на припинення права користування земельною ділянкою, площею 1,5 га, на якій розташована котельна військового містечка №16 у місті Одесі по вул. Фонтанська дорога, 6, та зміну її цільового призначення з подальшим відведенням у встановленому чинним законодавством України порядку ТОВ „Ханбер під будівництво житлових комплексів.

Рішенням Одеської міської ради №831-V від 12.01.2007р. було надано згоду на передачу з державної до комунальної власності територіальної громади міста Одеса будівель, приміщень та інженерних мереж, що належать Міністерству оборони України та розташовані у м. Одесі, зокрема будівель військового містечка №16, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6.

18.07.2007р. між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (Замовник) та ТОВ „Ханбер (Пайовик) було укладено додаткову угоду №2/40СП до договору №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р., затверджену директором Департаменту будівництва Міністерства оборони України, відповідно до п. 1 якого з метою прискорення забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом, Пайовик достроково передав Замовнику 56 квартир, загальною площею 3375,2 кв. м. у м. Миколаєві (за актами приймання-передачі №55 від 30.12.2005р., №59 від 30.12.2005р.). В свою чергу, Міністерство оборони України повідомило про свою відмову від права користування земельною ділянкою, площею 1,5 га, військового містечка №16 в місті Одесі по вул. Фонтанська дорога, 6, та зміну її цільового призначення з подальшим відведенням її у встановленому чинним законодавством порядку Пайовику під будівництво житлових комплексів.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №2/40СП від 18.07.2007р. до договору №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р. у відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, у зв`язку з повним та достроковим виконанням сторонами взятих на себе зобов`язань за договором №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р. з урахуванням додаткової угоди №1/40СП від 17.10.2005р., даний договір вважається припиненим.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2013р. по справі №522/10241/13-ц позовні вимоги ТОВ „Ханбер до Єбаноїдзе Зураба, Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України про зобов`язання виконати належним чином умови договору, було задоволено у повному обсязі шляхом зобов`язання Єбаноїдзе Зураба виконати умови договору, визнання за ТОВ „Ханбер права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 78,6 кв. м., та огорожу, загальною площею 504,00 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №7641211 від 07.08.2013р. вбачається, що 06.08.2013р. до Державного реєстру було внесено запис про державну реєстрацію права власності ТОВ „Ханбер на нежитлову будівлю, загальною площею 78,6 кв. м., огорожу, загальною площею 504,0 кв. м.; підстава виникнення права власності: рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2013р. по справі №522/10241/13-ц.

Листом №227/4/1119 від 07.04.2014р. Департаментом капітального будівництва Міністерства оборони України у відповідь на звернення ТОВ „Ханбер було повідомлено останнього, що у зв`язку з достроковим виконанням з боку товариства зобов`язань за договором №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р., Міністерство оборони України надає згоду на припинення права користування земельною ділянкою, загальною площею 1,5 га, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6, та зміну її цільового призначення з подальшим відведенням у встановленому законодавством порядку під будівництво житлових комплексів.

Листом №15-04/23 від 02.04.2015р. КЕВ м. Одеси у відповідь на запит ТОВ „Ханбер було повідомлено останнього, що у КЕВ м. Одеси станом на дату надання відповіді відсутні документи, які посвідчують право користування та/або власності Міністерства оборони України на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 у м. Одесі по вул. Фонтанська дорога, 6, в тому числі і частину земельної ділянки вказаного містечка.

Рішенням Одеської міської ради №410-VII від 03.02.2016р. ТОВ „Ханбер було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,52 га, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6, для подальшого проектування та будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом і вбудованими громадськими приміщеннями.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2016р. по справі №815/1061/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016р., у задоволенні адміністративного позову першого заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації до Одеської міської ради, за участю третьої особи: ТОВ „Ханбер, про визнання протиправним та скасування рішення №410-VII від 03.02.2016р. „Про надання дозволу ТОВ „Ханбер на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,52 га для подальшого проектування та будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом і вбудованими громадськими приміщеннями було відмовлено.

Рішенням Одеської міської ради №2929-VII від 16.02.2018р. за результатами розгляду звернення Міністерства оборони України щодо забезпечення можливості формування земельних ділянок державної власності було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності, які належать до земель оборони у м. Одесі згідно з додатком, з якого вбачається, що рішенням Одеської міської ради було надано Міністерству оборони України дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки військового містечка №16, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 4,6.

Рішенням Одеської міської ради №3438-VII від 06.06.2018р. було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :51:010:0026), площею 1,5200 га, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6; надано ТОВ „Ханбер вказану земельну ділянку в оренду на 5 років для будівництва багатоквартирного будинку та затверджено договір оренди землі між Одеською міською радою та відповідачем.

20.07.2018р. між Одеською міською радою (Орендодавець) та ТОВ „Ханбер (Орендар) було укладено договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1545, відповідно до п. п. 1, 3.1 якого Орендодавець на підставі Закону України „Про оренду землі та рішення Одеської міської ради №3438-VII від 06.06.2018р. надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку, площею 1,5200 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6, для подальшого проектування та будівництва житлового комплексу. Договір укладено терміном на 5 років.

Згідно з п. п. 1.2, 2.2 договору оренди землі від 20.07.2018р. земельна ділянка (кадастровий номер :51:010:0026), яка є об`єктом права оренди належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Одеса на підставі Закону України від 06.09.2012р. за №5245-VI „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності. Зазначена земельна ділянка сформована із земель комунальної власності територіальної громади м. Одеса. На земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна нежитлові будівлі складу, що належать ТОВ „Ханбер на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №172.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за №130668384 від 12.07.2018р. вбачається, що відомості про державну реєстрацію права оренди ТОВ „Ханбер на земельну ділянку що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6, 12.07.2018р. були внесені до реєстру.

15.08.2018р. КЕВ м. Одеси було складено акт обстеження земельної ділянки госпрозрахункового фонду військового містечка №16 у місті Одеса по вул. Фонтанська дорога, 6, з якого вбачається проведення ТОВ „Ханбер підготовчих робіт для облаштування будівельного майданчика та будівництво металевого паркану.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „Ханбер та Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, КЕВ м. Одеси було наголошено про використання товариством земельної ділянки, яка обліковується позивачем та належить йому на праві господарського відання та оперативного управління, за відсутності правових підстав. При цьому, як позивачем так і Кабінетом Міністрів України та Міністерством оборони України неодноразово було наголошено, що земельна ділянка, яка перебуває у користуванні відповідача, належить до земель оборони, дозвіл на відчуження якої відповідачами у встановленому законом порядку отримано не було.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України від 21 вересня 1999 року за N 1075-XIV (з наступними змінами та доповненнями) військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Положеннями ч. 2 ст. 2 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Так, в силу положень статей 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України „Про використання земель оборони 27 листопада 2003 року N 1345-IV (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Згідно зі ст. 14 Закону України „Про збройні Сили України 6 грудня 1991 року N 1934-XII (з наступними змінами та доповненнями) Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом. Земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом.
Держава є власником земель оборони за законом, при цьому наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом. Відповідний висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 16.09.2015 у справі № 926/1017/14 та у постанові Верховного Суду від 22.03.2018р. по справі №5017/2972/2012.

Господарським судом під час розгляду справи було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих №27 від 29.05.1951р. було відновлено право землекористування Одеського військового округу та підтверджено права останнього на будівлі військового містечка №16 /т. 1, а. с. 189-195/. Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку, що земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6, та була передана ТОВ „Ханбер для будівництва на підставі договору №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р., укладеного з Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України, станом на момент укладення договору належала до земель оборони. Доказів, на підтвердження спростування висновків суду у названій частині, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу вимог ч. 4 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.

Згідно з ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.

Частиною 3 ст. 136 Господарського кодексу України передбачено, що до захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 Господарського кодексу України право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 3 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство оборони України відповідно до покладених на нього завдань подає Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо відчуження військового майна та здійснює в установленому законом порядку його відчуження або передачу. Відповідно до п. п. 6, 7, 9 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000р. за №1225, облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний (технічний) стан, необхідних для організації матеріально-технічного забезпечення військових частин, встановлення належного контролю за умовами зберігання, доцільністю та ефективністю його використання (витрачання), а також з метою підготовки даних для складення облікових документів та державної статистичної звітності. Обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна повинен бути своєчасним, достовірним і точним. Військове майно непорушних запасів обліковується окремо від іншого військового майна. Облік військового майна ведеться шляхом запису (відображення) в книгах (картках) обліку, інших матеріальних носіях інформації (далі - облікові документи) даних про кількість, якісний (технічний) стан, облікові та заводські номери, вартість (ціну) військового майна, а також про його рух, втрату та нестачу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Враховуючи вимоги чинного законодавства, господарський суд звертає увагу КЕВ м. Одеси, що правом оперативного управління визнається речове право на майно, яке надає особі право володіти, користуватись та розпоряджатись майном у межах, встановлених чинним законодавством.

Підсумовуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, господарський суд доходить висновку про наявність у Міністерства оборони України, як центрального органу управління Збройних Сил України, або у військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, за якими закріплені землі оборони на праві оперативного управління, на звернення до суду із позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні належною їм земельною ділянкою.

Крім того, судом критично оцінюються доводи КЕВ м. Одеси про перебування земельної ділянки військового містечка на його обліку, що, за думкою останнього, свідчить про наявність у позивача права на звернення до суду із даними позовними вимогами.

Відповідно до п. 25 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997р. за N 483, облік усіх земель, наданих для потреб Міністерства оборони України, здійснюється згідно з Керівництвом по обліку земель (земельних ділянок) в квартирно-експлуатаційній службі Збройних Сил України.

Згідно з п. п. 1.4, 1.5 Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997р. за N 483, облік земель складається з оформлення встановлених документів на право користування і здійснення правильних і своєчасних записів у книгах (картках) обліку (накопичувачах інформації в електронно-обчислювальних машинах) всіх операцій, пов`язаних з прийомом (передачею), зміною якісного стану і зняттям з обліку земельних ділянок. Облік земель в органах квартирно-експлуатаційної служби ведеться згідно з цим Керівництвом і даними, що включаються до земельно-кадастрової документації. Ведення обліку земель за іншими положеннями і формами документів забороняється.

Таким чином, ведення КЕВ м. Одеси обліку земель, що передбачає оформлення встановлених документів на право користування і здійснення правильних і своєчасних записів у книгах (картках) обліку (накопичувачах інформації в електронно-обчислювальних машинах) всіх операцій, пов`язаних з прийомом (передачею), зміною якісного стану і зняттям з обліку земельних ділянок, не має наслідком виникнення у позивача речового права на земельні ділянки, які перебувають на його обліку.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що здійснення КЕВ м. Одеси обліку земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 4, 6, не має наслідком виникнення у позивача ні права господарського відання, ні права оперативного управління. Будь-які докази на підтвердження факту закріплення земельної ділянки, площею 1,5 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 4, 6, на праві оперативного управління за КЕВ м. Одеси в матеріалах справи відсутні.

При цьому, відсутність у особи речового права на майно, яке захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності, у будь-якому випадку свідчить як про недоведеність позивачем факту порушення його прав, так і про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку, що позовну заяву про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, було подано особою, яка за своїм правовим статусом не може вважатись належним позивачем, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для захисту прав або законних інтересів позивача у обраний КЕВ м. Одеси спосіб.

Крім того, господарський суд зауважує, що з наявних в матеріалах справи доказів, а саме наказу Міністра оборони України „Про додаткове наділення основними фондами Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України №469 від 03.08.2005р., а також актів приймання передачі майна, вбачається, що нерухоме майно, яке розташоване на території військового містечка №16 було вилучено у КЕВ м. Одеса, передано Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України та закріплено за відповідачем на праві господарського відання. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази як на підтвердження наявності у КЕВ м. Одеса речових прав на земельну ділянку, так і доказів на підтвердження закріплення за позивачем нерухомого майна, яке розташоване на території військового містечка №16.

При цьому, з огляду на наявний в матеріалах справи договір оренди землі від 20.07.2018р., укладений між ТОВ „Ханбер та Одеською міською радою, з якого вбачається, що Одеською міською радою було передано земельну ділянку у користування відповідача, яка відповідно до п. 2 договору належить до земель комунальної власності на підставі Закону України від 06.09.2012р. за №5245-VI „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності, господарський суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Як зазначалось вище по тексту рішення, за змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Можливість захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння передбачена ст. 391 Цивільного кодексу України відповідно до приписів якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (так званий негаторний позов).

При цьому, позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що особливістю негаторного позову є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі, а характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Варто зауважити, що позивачем не було наведено суду правового обґрунтування обраного способу захисту. Проте, приймаючи до уваги обраний позивачем спосіб захисту, суд доходить висновку, що КЕВ м. Одеса звернулось до суду із негаторним позовом на підставі ст. 391 ЦК України, якою надано право власнику або титульному володільцю вимагати усунення порушень у користуванні майном.

Як зазначалось вище по тексту рішення, Одеською міською радою було передано ТОВ „Ханбер на підставі договору оренди земельну ділянку із земель комунальної власності із посиланням на Закон України від 06.09.2012р. за №5245-VI „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності. При цьому, договір оренди землі відповідно до ст. 204 ЦК України є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом. Вимоги про оскарження цього договору у судовому порядку учасниками спірних правовідносин не заявлялися.

Викладене вище дозволяє господарському суді дійти висновку про наявність між позивачем та третьою особою спору про право власності, що, в свою чергу, виключає можливість визначення даного позову як негаторного, що також має наслідком необхідність та правомірність відмови у задоволенні позовних вимог.

Позиція господарського суду щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог, в тому числі, у зв`язку з наявністю спору про право власності, відповідає висновкам, наведеним у постанові Верховного Суду від 09.04.2019р. по справі №916/723/17, яким було наголошено про необхідність відмови у задоволенні позову про захист права власності, наявність якого позивачем суду доведено не було.

Крім того, звертаючись до змісту позовних вимог та розглянувши з правової точки зору обраний позивачем спосіб захисту, який повинен бути спрямований на забезпечення поновлення порушеного права, господарський суд вважає за необхідне звернути увагу КЕВ м. Одеси на наступне.

Звертаючись до суду із негаторним позовом (про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою) позивачем було сформовано позовні вимоги у спосіб, застосування якого не може мати наслідком реального відновлення права, оскільки пред`явлена позивачем вимога не містить способу реалізації судового рішення як заходу його примусового виконання. Редакція заявлених позивачем вимог у будь-якому випадку не матиме наслідком відновлення прав позивача.

Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку про формулювання позивачем позовних вимог у спосіб, який не може бути визнаний судом ефективним, оскільки заявлені вимоги, в даному випадку, не відповідають змісту права, за захистом якого позивач звернувся до суду із даними вимогами.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що формулювання обраного позивачем способу захисту не відповідає змісту суб`єктивного права позивача, з метою захисту якого він звернувся до суду. При цьому, вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, господарський суд враховує наступне.

З укладеного між Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та ТОВ „Ханбер договору №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р. вбачається, що товариством було отримано право забудови земельної ділянки військового містечка №16. Таким чином, земельна ділянка була передана ТОВ „Ханбер у користування на виконання умов договору, який, як було встановлено судом, був достроково виконаний відповідачем у зв`язку з переданням у власність Міністерства оборони України квартир у м. Миколаєві, що учасниками судового процесу не заперечувалось. Слід зазначити, що в будь-якому випадку умови договору №227/ДБ-40СП від 12.07.2005р. з боку ТОВ „Ханбер були виконані належним чином та у повному обсязі, що має наслідком наявність у Міністерства оборони України прийнятих за даним договором зобов`язань по відношенню до ТОВ „Ханбер.

В подальшому на підставі рішення Одеської міської ради №410-VII від 03.02.2016р. ТОВ „Ханбер було отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,52 га, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 6, для подальшого проектування та будівництва багатоквартирного житлового будинку з підземним паркінгом і вбудованими громадськими приміщеннями.

Господарський суд зазначає, що рішення Одеської міської ради №410-VII від 03.02.2016р. є чинним, оскільки постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2016р. по справі №815/1061/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016р., у задоволенні адміністративного позову першого заступника прокурора Одеської області про визнання вказаного рішення протиправним було відмовлено.

При цьому, станом на момент вирішення судом даного спору земельна ділянка знаходиться у користуванні ТОВ „Ханбер на підставі договору оренди від 20.07.2018р., укладеного з Одеською міською радою, відповідно до рішення Одеської міської ради №3438-VII від 06.06.2018р., які протиправними або недійсними у судовому порядку також не визнавались. Більш-того, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що за ТОВ „Ханбер зареєстровано право власності на нежитлову будівлю та огорожу на орендованій земельній ділянці.

Зі змісту положень ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України вбачається, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приписами ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Підсумовуючи вище наведене, господарський суд зазначає, що КЕВ м. Одеси взагалі не було надано суду правового обґрунтування правомірності застосування обраного способу захисту, з огляду на наявність у ТОВ „Ханбер зареєстрованого права власності та права оренди. Наведене дозволяє суду дійти висновку про обрання позивачем неефективного способу захисту, застосування якого може мати наслідком порушення прав ТОВ „Ханбер, що, з урахуванням наведених по тексту рішення вище висновків, має наслідком необхідність відмови у задоволення заявлених вимог.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу в обґрунтування власних правових позицій, зокрема, доводам щодо ненадання Кабінетом Міністрів України згоди на припинення права користування земельною ділянкою військового містечка та передання земельної ділянки до комунальної власності.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса до товариства з обмеженою відповідальністю „Ханбер, Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відповідно до ст. ст. 13, 14, 44 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 316, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 77 Земельного кодексу України, ст. ст. 55, 133, 136, 137 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2, 3 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України, ст. 1 Закону України „Про використання земель оборони, ст. 14 Закону України „Про збройні Сили України , п. 25 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, п. п. 1.4, 1.5 Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України затверджених наказом Міністра оборони України від 22.12.1997р. за N 483.

Судові витрати зі сплати судового збору розподіляються судом відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 25.04.2019р.

Суддя С.П. Желєзна