РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.04.2019Справа № 910/1968/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради

до Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА"

про стягнення 54399,82 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА" про стягнення 54399,82 грн., з яких: 49009,95 грн. - заборгованість за період з 01.12.2015 по 06.09.2018 та 5389,87 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра №34-УКВ/09 від 28.09.2009.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи поставлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

15.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на безпідставне визначення отримувача орендної плати, оскільки орендна плата повинна бути сплачена до загального фонду міського бюджету та на рахунок балансоутримувача майна, а не орендодавцю. Відповідачем у відзиві заявлено про застосування позовної давності щодо стягнення пені у сумі 5389,87 грн. Також, відповідачем зазначено, що ним буде сплачено заборгованість по орендній платі.

25.03.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

28.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення, в яких відповідачем зазначено, що ним здійснено оплату заборгованості у сумі 49009,95 грн., в підтвердження чого відповідачем додано платіжне доручення № від 28.12.2018.

15.04.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення, в яких позивачем зазначено, що відповідачем здійснено сплату основного боргу після відкриття провадження у справі та заявлено про стягнення з відповідача 1921,00 грн. судового збору.

22.04.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, до яких відповідачем додано копію платіжного доручення № від 03.04.2019 в підтвердження здійснення оплати заборгованості.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.02.2009 між Управлінням комунальної власності Дніпропетровської міської ради, яке було реорганізовано в Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, правонаступником якого є Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (орендодавець, позивач) та Закритим акціонерним товариством "Український мобільний зв'язок", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" (орендар, відповідач), який є орендарем був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра № 34-УКВ/09, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування комунальне нерухоме майно - частину даху, загальною площею 40,0 кв. м., розташовані за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Липова, 12, вартість якого, згідно з незалежною оцінкою становить 76575,00 грн., без ПДВ, що перебуває на балансі Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради "Палац культури "Північний" для розміщення та обслуговування обладнання стільникового зв'язку.

Відповідно до п. 2.2. договору, орендар вступає у строкове платне користування об'єктом оренди з дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі об'єкту оренди.

Згідно з актом приймання - передачі від 28.02.2009 року, орендодавець передав об'єкт оренди орендарю в користування.

У пункті 10.1 договору встановлено, що договір діє: з 28 лютого 2009 до 14 лютого 2012 включно.

Відповідно до п. 12.5 договору у випадку припинення дії цього договору оренда плата сплачується орендарем до фактичного повернення об'єкта оренди за актом приймання -передачі.

У пункті 5.5 договору зазначено, що орендар зобов'язаний у разі припинення договору протягом 5 календарних днів з дати припинення повернути об'єкт оренди за актом-приймання-передачі, підписаний балансоутримувачем, орендодавцем та орендарем, у належному стані.

Пунктами 2.5 та 2.7 договору передбачено, що у разі припинення цього договору об'єкт оренди повертається протягом 5 календарних днів з дати припинення цього договору, обов'язок щодо складання акту приймання - передачі при поверненні об'єкту покладається на орендаря.

Згідно із п. 5.2 договору обов'язком орендаря є своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування об'єкта оренди до дати підписання акту приймання - передачі об'єкта оренди включно.

У відповідності до пункту 3.2. договору, розмір орендної плати становить 2096,88 грн. без ПДВ (базова за січень місяць 2009 рік), який коригується на індекс інфляції. Орендна плата за перший місяць оренди коригується на індекс інфляції починаючи з лютого місяця 2010 року.

За змістом пункту 3.3 договору, орендар сплачував 50% від загальної суми орендної плати на користь орендодавця до міського бюджету та 50% від загальної суми орендної плати на рахунок балансоутримувача об'єкта оренди.

Згідно із п. 3.4 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 29/6 від 13.04.2016, орендар зобов'язаний сплачувати 70% від загальної суми орендної плати на користь орендодавця до міського бюджету та 30% від загальної суми орендної плати на рахунок балансоутримувача об'єкта оренди починаючи з 20.04.2016.

Відповідно до п. 3.5 договору орендна плата сплачується орендарем щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним і не залежить від наслідків його господарської діяльності орендаря.

06.09.2018 року було складено акт приймання - передачі комунального нерухомого майна відповідно до якого відповідачем було повернуто об'єкт оренди позивачеві. В акті приймання - передачі сторони визначили, що станом на 06.09.2018 заборгованість відповідача перед загальним фондом міського бюджету по сплаті орендної плати встановить 49009,95 грн., а також заборгованість по пені у сумі 11490,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що у відповідача перед міським бюджетом за період з 01.12.2015 по 06.09.2018 виникла заборгованість з орендної плати, що становить 49009,95 грн.

Відповідно до п. 9.2 договору, за несвоєчасну сплату суми орендної плати орендар зобов'язаний сплатити у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від несплаченої суми орендної плати за кожен день прострочення платежу за період існуючої заборгованості у співвідношенні, визначеному у п. 3.3 договору.

На підставі п. 9.2 договору, позивачем здійснено нарахування пені за період з 16.02.2018 по 14.02.2019, що становить 5389,87 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію №7/4-808 від 30.05.2017 про сплату заборгованості.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

На відносини, пов'язані із орендою комунального майна поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII від 10.04.1992.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Судом встановлено, що 28.02.2009 орендодавець передав у строкове платне користування об'єкт оренди - нерухоме майно - частину даху, загальною площею 40,0 кв. м., розташовані за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ (м. Дніпро), вул. Липова, 12.

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 5.2. договору на відповідача покладено обов'язок своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування об'єкта оренди до дати підписання акту приймання - передачі об'єкта оренди включно.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом 06.09.2018 відповідач повернув об'єкт оренди позивачеві, що підтверджується актом приймання - передачі комунального нерухомого майна від 06.09.2018.

Як підтверджено матеріалами справи, заборгованість відповідача перед міським бюджетом у період з 01.12.2015 по 06.09.2018 становила 49009,95 грн.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Під час розгляду справи позивачем надано пояснення, розрахунок заборгованості та реєстр сплати до бюджету, згідно із якими 03.04.2019 відповідачем здійснено оплату заборгованості у розмірі 49009,95 грн.

Відповідачем також, зазначено, що ним здійснено оплату заборгованості, яка є предметом спору у даній справі, в підтвердження чого подано до суду копії платіжних доручень № від 28.12.2018 та № від 03.04.2019.

Надана відповідачем копія платіжного доручення № від 28.12.2018 не приймається судом як доказ сплати заборгованості, що є предметом спору у даній справі, з огляду на наступне.

Так, згідно із п. 3.3. договору, орендна плата на користь міського бюджету здійснюється за кодом бюджетної класифікації 22080401.

Листом Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області вих. №05-08/628-5448 від 11.06.2018 зазначено перелік рахунків для зарахування надходжень за кодом класифікації доходів бюджету 22080401, згідно із яким сплата орендної плати на користь місцевого бюджету, в тому числі за договором оренди №34-УКВ/09, здійснюється на рахунок №4004, отримувач УК у Шевчен.р.м.Дніпра/Шев.р./22080401.

Однак, згідно із наданим відповідачем платіжним дорученням № від 28.12.2018 відповідачем здійснено оплату заборгованості на рахунок №04002, отримувач УДКСУ у м. Дніпропетровськ 22080200, у призначенні платежу вказано, що оплата здійснена на рахунок Комунального підприємства Дніпропетровської міської ради "Палац культури "Північний".

Отже, у відповідності до платіжного доручення № від 28.12.2018 відповідачем здійснено оплату заборгованості на користь балансоутримувача, а не на користь міського бюджету.

З урахуванням наведеного, доводи відповідача про сплату заборгованості, що є предметом спору, згідно із платіжним дорученням № від 28.12.2018, визнаються судом необґрунтованими.

Таким чином, заборгованість за договором оренди сплачена відповідачем 3 квітня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № від 03.04.2019.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що сума заборгованості у розмірі 49009,95 грн. сплачена відповідачем 03.04.2019, тобто після відкриття провадження у справі, суд закриває провадження у справі №910/1968/19 в частині позовних вимог про стягнення 49009,95 грн., у зв'язку з відсутністю предмету спору.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 9.2 договору, за несвоєчасну сплату суми орендної плати відповідач зобов'язаний сплатити у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від несплаченої суми орендної плати за кожен день прострочення платежу за період існуючої заборгованості у співвідношенні, визначеному у п. 3.3 договору.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У зв'язку із простроченням оплати орендної плати за договором №34-УКВ/09 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра від 28.09.2009 позивач, керуючись п. 9.2 договору, нарахував пеню в сумі 5389,87 грн.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, нарахування пені здійснено позивачем на заборгованість, що виникла за період з 01.01.2018 по 06.09.2018 (дата повернення об'єкту оренди) за періоди з 16.02.2018 по 15.08.2018, з 16.03.2018 по 15.09.2018, з 16.04.2018 по 15.10.2018, з 16.05.2018 по 15.11.2018, з 16.06.2018 по 15.12.2018, 16.07.2018 по 15.01.2019, з 16.08.2018 по 14.02.2019, з 16.06.2019 по 14.02.2019, з 16.10.2018 по 14.02.2019.

Перевіривши розрахунок позивача судом встановлено, що позивачем допущено помилки при визначенні початку прострочення у періодах нарахування з 16.04.2018 по 15.10.2018, з 16.06.2018 по 15.12.2018, з 16.09.2018 по 14.02.2019, оскільки нарахування пені, у вказані періоди, з огляду на приписи ч. 5 ст. 264 Цивільного кодексу України, має здійснюватись з 17.04.2018 по 15.10.2018, з 19.06.2018 по 15.12.2018, з 18.09.2018 по 14.02.2019. Однак, враховуючи допущені позивачем помилки, перевіривши розрахунок пені судом встановлено, що сума пені є більшою, ніж заявлено позивачем до стягнення. Проте, враховуючи приписи ч. 2 ст. 237 ГПК України, згідно із якими суд при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає заявлені позивачем вимоги про стягнення 5389,87 грн. пені обґрунтованими.

Водночас, відповідачем заявлено про застосування позовної давності щодо нарахування пені на заборгованість з орендної плати.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року. З огляду на правову природу пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Оскільки, позивач звернувся з даним позовом до суду 15.02.2019 (дата на поштовому конверті), то вимоги про стягнення пені, які нараховані за загальний період з 16.02.2018 по 14.02.2019 заявлені в межах строку позовної давності.

За таких обставин, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення пені у сумі 5389,87 грн.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради про стягнення пені у сумі 5389,87 грн. та про закриття провадження у справі №910/1968/19 в частині позовних вимог про стягнення 49009,95 грн. заборгованості.

У відповідності до п. 2 ч. 1. ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд справи покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

При цьому, суд зазначає позивачу, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, сплачена сума судового збору в частині позовних вимог щодо яких закрито провадження у справі повертається особі, яка його сплатила за її клопотанням.

Оскільки на даний час позивачем не заявлено клопотання про повернення судового збору, то питання про повернення суми судового збору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", наразі не вирішується.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №910/1968/19 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 49009,95 грн.

В іншій частині позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ВФ УКРАЇНА" (01601, м. Київ, вул. ЛЕЙПЦИЗЬКА, будинок 15, ідентифікаційний код 14333937) на користь Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОСПЕКТ ДМИТРА ЯВОРНИЦЬКОГО, будинок 75, ідентифікаційний код 37454258) пеню у сумі 5389,87 грн. та судовий збір у розмірі 190,33 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 25.04.2019.

Суддя О.В. Гулевець