ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/46/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Карагяур В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (адвокат на підставі ордеру);

від відповідача: не зявились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Нікотрейдсервіс (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Івана Богуна, буд. 6Б);

до відповідача: Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України (65031, м. Одеса, вул. Грушевського, 49)

про стягнення 388539,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 03.01.2018 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Нікотрейдсервіс звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України, в якій просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 630778,16 грн., з яких 594063,75 грн. основна заборгованість, 284,75 грн. пеня, 8542,83 грн. 3 % річних, 27827,43 грн. інфляційні витрати та 59,40 грн. штраф, а також судовий збір у розмірі 9461,68 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №0604-18 від 06.04.2018р. в частині сплати вартості поставленого товару за видатковою накладною №1805-1 від 18.05.2018р. та актом приймання-передачі продукції №2607-1 від 26.07.2018 р., в звязку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 594063,75 грн., на яку позивачем нараховано штрафні санкції та нарахування передбачені ст. 625 ЦК України, про стягнення яких позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 08.01.2019 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/46/19 за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 30.01.2019 року судом, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, підготовче засідання було відкладено на 20.02.2019 року.

Ухвалою суду від 20.02.2019 року, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, строк підготовчого провадження було продовжено на 30 днів, за клопотанням представника позивача. Крім того, даною ухвалою суду, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, підготовче засідання було відкладено на 22.03.2019 року.

21.03.2019 року від відповідача надійшло клопотання про залучення письмових доказів до матеріалів справи вх. ГСОО № 5551/19, у відповідності до якого з метою встановлення фактичних обставин щодо розміру заборгованості відповідач надав до суду докази здійснення часткових проплат щодо спірних поставок товару.

У судовому засіданні від 22.03.2019 року судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 01.04.2019 року.

Ухвалою суду від 01.04.2019 року, враховуючи, що станом на 01.04.2019р. відповідачем у добровільному порядку було сплачено грошові кошти у розмірі 242238,40 грн., а саме за період з 28.12.2018р. по 11.02.2019р., що підтверджується довідкою №8-1/294 від 21.03.2019р., платіжним дорученням №4037 від 28.12.2018р., №4261 від 08.02.2019р. та №4277 від 11.02.2019р., провадження у справі в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 242238,40 грн. було закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору.

Ухвалою суду від 01.04.2019 року, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 08.04.2019 року.

У судовому засіданні від 08.04.2019 року позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання від 08.04.2019р. не зявився, про поважність причини такого незявлення суд не повідомив, між тим про місце, дату та час судового засідання був повідомлений під розпис у попередньому судовому засіданні. Разом з тим, відповідач будь-яких письмових заяв по суті справи до суду не надав. Враховуючи, що незявлення відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 08.04.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 18.04.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і обєктивно зясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Як встановлено матеріалами справи, 06.04.2018 року між ТОВ „Нікотрейдсервіс (надалі постачальник) та ДП „Одеський облавтодор ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України (надалі - покупець) укладено договір купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) № 0604-18 (надалі договір), згідно умов якого постачальник зобовязується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти і оплатити наступні товари: мазут.

У відповідності до п. 3.3 договору, ціна товару за цим договором становить 12985 грн. за 1 тону.

Відповідно до п. 5.4 договору, після передачі товару та виконання обовязку з поставки уповноважена покупцем особа підписує видаткові накладні на отриманий товар та передає їх постачальнику.

Пунктом 5.5 договору визначено, що датою передачі товару від продавця покупцю, вважається дата підписання видаткової накладної на товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально-відповідальними (уповноваженими) особами, які визначені сторонами та виконання постачальником умов договору.

Умовами п.п. 6.1.1 договору, встановлено обовязок покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Пунктом 10.1 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2018 року.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов договору №0604-18 від 06.04.2018р. позивачем 18.05.2019 року за видатковою накладною №1805-1 було передано у власність відповідача мазут паливний 100 зольний у кількості 24,810 т на загальну суму 322157, 85 грн. (у т.ч. ПДВ 53692,98 грн.) та 26.07.2018р. за видатковою накладною №2607-позивач передав у власність відповідача мазут паливний 100 у кількості 20,940 т на загальну суму 271905,90 грн.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як стверджує позивач, відповідач за фактично отриманий товар станом на 20.12.2018 року не розрахувався, в звязку з чим сума неоплаченого товару на зазначену дату становила 594063,75 грн.

За умовами п. 4.3 договору, сторони свідчать, що покупець зобовязується розрахуватись з постачальником за отриманий товар на протязі 10 днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених у п.4.1, 4.2 цього договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від замовника на відповідні цілі.

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Разом з тим, відповідачем у добровільному порядку було сплачено за договором №0604-18 грошові кошти у розмірі 242238,40 грн., а саме за період з 28.12.2018р. по 11.02.2019р., що підтверджується довідкою №8-1/294 від 21.03.2019р., платіжним дорученням №4037 від 28.12.2018р., №4261 від 08.02.2019р. та №4277 від 11.02.2019р., в звязку з чим провадження у справі в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 242238,40 грн. було закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору.

При цьому, суд зазначає, що в порушення вимог ст. 73-74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про сплату повної вартості товару за спірними поставками мазуту, як і доказів наявності підстав для відстрочення терміну оплати у відповідності до п. 4.1, 4.2, 4.3 договору.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач за фактично отриманий товар розрахувався частково, в звязку з чим на момент розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість за поставлений мазут за договором №0604-18 від 18.04.2018р. за спірними накладними у розмірі 351825,35 грн., яка з урахуванням п. 4.3 договору мала бути сплачена протягом 10 днів з моменту отримання документів.

При цьому, суд зазначає, що здійснивши, часткову оплату коштів за спірними поставками товару, зокрема, після відкриття провадження у справі, відповідач визнав, що йому були передані документи, зазначені у п. 4.1 та п. 4.2 договору, про що також свідчить підписання відповідачем відповідних видаткових накладних. Разом з тим, матеріали справи доказів наявності у відповідача заперечень щодо передачі документів у відповідності до п. 4.1 та п. 4.2 договору №0604-18 не містять.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обовязку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обовязку, є зустрічним виконанням зобовязання, при якому сторони повинні виконувати свої обовязки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ „Нікотрейдсервіс та стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 351825,35 грн.

Крім того, суд вважає за необхідне окремо наголосити, що добросовісність у правовідносинах означає здійснення сторонами заходів, спрямованих на уникнення правопорушення.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п.п. 7.3.7 договору, в разі порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобовязаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,001% від суми боргу за кожен день прострочення та штраф в розмірі 0,0001% від суми боргу (сплачується одноразово).

Згідно положень п.п. 7.3.12 договору нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності покупця за невиконання грошового зобовязання за цим договором, припиняється через один місяць від дня порушення такого зобовязання.

Положеннями ст. 252 Цивільного кодексу України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

У відповідності до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування відповідачу пені у розмірі 284,75 грн. встановив, що позивач невірно визначив правомірний період нарахування відповідачу пені, а саме не врахував положення ст. 253 Цивільного кодексу України та умов п. 7.3.12 договору №0604-18, в звязку з чим суд за допомогою системи „Ліга-Закон здійснив власний розрахунок пені та встановив, що її розмір становить 178,22 грн.

Розрахунок пені

Сума боргу(грн.)Період простроченняКількість днівРозмір пені за кожен день простроченняСума пені за період прострочення
322157,8529.05.2018 - 27.06.2018300.001 %96,65
271905,9006.08.2018 - 04.09.2018300.001 %81,57

Отже, загальна сума пені що підлягає стягненню з відповідача становить 178,22 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем штрафу у розмірі 59,40 грн. на підставі п.п.7.3.7 договору №0604-18, встановив, що при визначені його розміру позивачем допущено арифметичну помилку, в звязку з чим суд зробив власний розрахунок штрафу окремо щодо кожної поставки товару та встановив, що його розмір складає 0,59 грн. (322157,85*0,0001%= 0,32 (грн.); 271905,90* 0,0001%=0,27 (грн.).

Отже, загальна сума штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача становить 0,59 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8542,83 грн., заявлених до стягнення на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, суд встановив його помилковість, а саме, позивачем невірно визначено правомірний період нарахування відповідних відсотків річних, а саме не враховано положення ст. 253 Цивільного кодексу України та умов п. 7.3.12 договору №0604-18.

З урахуванням викладеного, суд здійснив власний розрахунок 3% річних та встановив, що загальна сума 3% річних становить 1487,16 грн.

Розрахунок річних

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
322157,8529.05.2018 - 27.06.2018303 %794,36
271905,9006.08.2018 - 04.09.2018303 %692,80

Отже, загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 1487,16 грн.

Перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем інфляційних у розмірі 27827,43 грн. суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, листом Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №62-67р „Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ " визначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується ні на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, в звязку з чим умовно слід вважати, що сума, внесена у період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня.

Крім того, оскільки, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари послуги, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом за період прострочки.

При цьому, відмовляючи у задоволенні суми інфляційних втрат, суд зазначає що правомірним періодом здійснення їх нарахування, з огляду на положення п.п. 7.3.12 договору №0604-18 є один місяць від дня порушення такого зобовязання, після чого нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності покупця за невиконання грошового зобовязання за цим договором припиняється, однак позивачем заявлено інфляційні поза межами строку визначено сторонами у договорі, зокрема щодо нарахування інфляційних на суму заборгованості у розмірі 322157,85 грн. Водночас, щодо нарахування інфляційних на суму боргу у розмірі 271905,90 грн. за один місяць, з 06.08.2018р. по 04.09.2018р., то суд зазначає, що у даний період інфляційних процесів не відбувалось та сукупний індекс інфляції в зазначений період дорівнював 1, а нарахування інфляційних понад зазначений строк, суперечить положенням п.п. 7.3.12 договору №0604-18.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ „Нікотрейдсервіс в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 27 827,43 грн.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ „Нікотрейдсервіс та стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 351825,35 грн., пені у розмірі 178,22 грн., 3% річних у розмірі 1487,16 грн. та штрафу у розмірі 0,59 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9461,68 грн. покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України (65031, м. Одеса, вул. Грушевського, 49; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Нікотрейдсервіс (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Івана Богуна, буд. 6Б; ) 351825/триста пятдесят одна тисяча вісімсот двадцять пять/грн. 35 коп. основного боргу, 178/сто сімдесят вісім/грн. 22 коп. пені, 1487/одна тисяча чотириста вісімдесят сім/грн. 16 коп. 3% річних та /0/грн. 59 коп. штрафу.

3.В решті позову відмовити.

4.Стягнути з Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України (65031, м. Одеса, вул. Грушевського, 49; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Нікотрейдсервіс (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Івана Богуна, буд. 6Б; ) 8931/вісім тисяч девятсот тридцять одна/грн. 83 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 квітня 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська