ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року Справа № 915/7/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Берко О.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 - договір №03/12/18 від 03.12.2018,

представника відповідача: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Шляхбудпостач

(39622, Полтавська область, м.Кременчук, вул.Володимира Великого, буд.60, кімната 4; ідент.код 41185391),

до відповідача: ОСОБА_2 підприємства Миколаївський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

(54029, м.Миколаїв, вул.Галини Петрової, буд.2А; ідент.код 31159920),

про: стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 підприємства Миколаївський облавтодор відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України заборгованість за договором поставки №08/05/2018-1 від 08.05.2018 у розмірі 346329,00 грн; 3,46 грн штрафу; 110, 83 грн пені; 3349,00 грн інфляційних витрат та 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства та умов договору поставки №08/05/2018-1 від 08.05.2018 відповідач свої зобов'язання за договором не виконав.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд справи 31.01.2019.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2019 відкладено підготовче засідання на 19.02.2019.

Ухвалою суду від 19.02.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 18.03.2019.

Ухвалою суду від 19.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 04.04.2019.

Відповідач відзив на позов не надав, представник відповідача у судове засідання 04.04.2019 не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач не скористався наданим йому ч.ч.1, 2, 4 ст.161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 04.04.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

08.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляхбудпостач» та Дочірнім підприємством «Миколаївський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» укладено договір поставки №08/05/2018-1, за яким позивач зобов'язався, в порядку та на умовах, визначених Договором, поставити та передати у власність відповідача товари - мазут паливний 100 зольний малосірчистий, низькопарафіністий у кількості та ціні, які визначені в додатках, які є невід'ємними частинами договору, та на умовах, викладених у договорі.

Відповідно до п.10.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2018.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору поставки поставлено відповідачу товар (мазут паливний 100 зольний малосірчистий низькопарафіністий) на загальну суму 676329,00 грн, що підтверджується доданими копіями документів, а саме:

- по поставці товару за 10.05.2018: письмовою заявкою №03/1113 від 08.05.2018; рахунком на оплату №3 від 08.05.2018; довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №251 від 30.05.2018; видатковою накладною №3 від 11.05.2018; товаро-транспортною накладною №10/05/2018-1 від 10.05.2018;

- по поставці товару за 07.06.2018: письмовою заявкою №03/1228 від 07.06.2018; рахунком на оплату №7 від 06.06.2018; довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №267 від 07.06.2018; видатковою накладною №7 від 07.06.2018; товарно-транспортною накладною №07/06/2018-1 від 07.06.2018.

Підставою поставки товару у видаткових накладних зазначено договір №08/05/2018-1 від 08.05.2018.

Судом встановлено, що відповідачем частково проведено оплату за отриманий товар в загальній сумі 330 000,00 грн, що підтверджується копією банківської виписки та оборотно-сальдовою відомістю позивача по рахунку №361 за період 01.05.2018 21.11.2018.

Згідно п. 5.5. Договору датою передачі Товару від Постачальника Покупцю, вважається дата підписання видаткової накладної на Товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально-відповідальними (уповноваженими) особами, які визначені сторонами, та виконання Постачальником умов договору.

За приписами п. 4.3. Договору Відповідач зобов'язався розрахуватися за отриманий товар на протязі 30 днів з моменту отримання документів, зазначених в п. 4,1., п. 4.2. цього Договору. Всі необхідні документи відповідач отримав 07.06.2018, після їх підписання та проставлення відтиску печатки. Тобто, відповідач мав оплатити отриманий товар у період з 07.06.2018 до 07.07.2018.

Станом на день подання позову розмір заборгованості відповідача за поставлений за Договором товар становив 346329,00 грн.

У звязку з неповною оплатою за товар позивач звернувся до відповідача із претензією №2 від 29.10.2018 (вих, № 29/10/18-1 від 29.10.2018), у якій просив негайно оплатити суму заборгованості за поставлений мазут.

Факт направлення претензії підтверджується описом вкладення у цінний лист та поштовою квитанцією.

Доказів направлення відповіді на вказану претензію відповідачем суду не подано.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, ТОВ Шляхбудпостач звернулось з позовом до суду.

На підставі повно і всебічно зясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовзується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ч.1, ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ч. 1 ст.655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст.691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу приписів ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобовязання щодо оплати отриманого товару, відповідач, у порушення приписів ст.ст.73, 74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують належне виконання позивачем зобовязань з передачі товару, а відтак і обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення інфляційних нарахувань є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Вказане право кредитора є імперативним, встановленим законодавством, тому не потребує підтвердження у договорі.

У відповідності до п.7.З.7 Договору, в разі порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,001% від суми боргу за кожен день прострочення та штраф в розмірі 0,001% від суми боргу.

Водночас пунктом 7.3.12 Договору передбачено, що нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності покупця за невиконання грошового зобов'язання за цим Договором, припиняється через один місяць від дня порушення такого зобов'язання.

Частиною 1 ст.229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобовязання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобовязання. Так, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Згідно доданого розрахунку ціни позову розмір інфляційних становить 10043,54 грн, а 3% річних - 3672,04 грн.

При цьому, за приписами п. 7.3.1З. Договору Сторони домовились, що загальний розмір відповідальності покупця за цим Договором не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов'язань покупця, тобто не може бути більшим за 3463,29 грн.

За вирахуванням з даної суми штрафу у розмірі 3,46 грн та пені у розмірі 110,83 грн позивачем нарахований максимальний розмір інфляційних нарахувань в сукупності з 3% річних у сумі 3349,0 грн, які він просить стягнути.

Перевіривши розрахунки 3% річних, збитків від інфляції та пені суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, збитків від інфляції та пені обґрунтованими та арифметично вірними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з ОСОБА_2 підприємства "Миколаївський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (54029, м.Миколаїв, вул.Галини Петрової, буд.2А; ідент.код 31159920) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхбудпостач" (39622, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Володимира Великого, буд.60, кімната 4; ідент.код 41185391) 346329,0 грн основного боргу, 3,46 грн штрафу, 110,83 грн пені, 3349,00 грн збитків від інфляції та 3% річних, 5246,88 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.238 ГПК України

та підписано суддею 15 квітня 2019 року.

Суддя М.В. Мавродієва