РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2019Справа № 910/16573/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полюс Трейдинг"

про стягнення заборгованості за Договором поставки в розмірі 92 786 105,68 грн.

Представники сторін:

від позивача: Терехов А.В., довіреність № 4 від 03.01.2019;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полюс Трейдинг» про стягнення заборгованості за Договором поставки в розмірі 92 786 105,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за Договором (на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів) № МКЗ-661962/10/17-Є/17-0868-01 від 01.11.2017 в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2018 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

20.12.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, відповідно до якої, позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 13.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.01.2019.

14.01.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву та клопотання про призначення судової економічної експертизи.

18.01.2019 представником відповідача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника відповідача.

У судове засідання 21.01.2019 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 11.02.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

04.02.2019 представником позивача подано відповідь на відзив.

11.02.2019 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 11.02.2019 представник відповідача з'явився, представник позивача не з'явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 25.02.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

25.02.2019 представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строків підготовчого провадження.

25.02.2019 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 25.02.2019 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про продовження строків підготовчого провадження та про відкладення підготовчого судового засідання до 11.03.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 11.03.2019 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився.

За результатами розгляду клопотання представника відповідача про призначення судової експертизи, суд відмовив у його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" - судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Як зазначено в листі №01-8/2651 від 27.11.2006 Вищого господарського суду України "Про деякі питання призначення судових експертиз" судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Аналогічні за змістом положення містить ч. 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012.

Однак, відповідачем в обґрунтування заявленого клопотання не наведено жодної підстави та обставини, яка у відповідності до ч. 1 ст. 99 ГПК України свідчила б про необхідність призначення судової експертизи з метою визначення розміру заборгованості відповідача за Договором.

В свою чергу, обґрунтування відповідача, щодо того, що розрахунок спірної заборгованості не відповідає первинним документам, які додані позивачем до позову через те, що сума боргу надто завищена, та з огляду на відповідність первинних бухгалтерських документів вимогам закону жодним чином судом відхиляються як безпідставності, оскільки в обґрунтування даних доводів відповідачем не наведено жодних фактичних обставин, які б свідчили в чому саме полягає невідповідність розрахунків, не надано власного контррозрахунку.

При цьому, у даному випадку суд зазначає, що позовні вимоги обґрунтовані позивачем поставкою відповідачу товару за Договором, який прийнятий відповідачем за сімома Актами приймання-передачі, що на переконання суду не потребує спеціальних знань з метою встановлення заборгованості відповідача за Договором.

За наведених обставин, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи.

За результатами судового засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.04.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

Судом, в порядку статей 120-121 ГПК України повідомлено відповідача про призначення справи до судового розгляду по суті на 15.04.2019.

У судове засідання 15.04.2019 представник позивача з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 15.04.2019 не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 800, відповідно до якого, ухвала суду від 11.03.2019 отримана представником відповідача 18.03.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 15.04.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Полюс Трейдинг» (далі - покупець, відповідач) та Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат» (далі - постачальник, позивач) укладено Договір (на придбання сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів) № МКЗ-661962/10/17-Э/17-0868-01 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти і оплатити матеріали - металопродукція (далі - ресурси) на умовах, передбачених цим Договором.

Кількість, номенклатура ресурсів вказуються в специфікаціях до цього Договору, які є його невід'ємною частиною (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 2.3 Договору якість, упаковка та маркування ресурсів повинні відповідати нормам, визначеним сертифікатами виробника, діючим стандартам (ТУ, ДСТУ) для даного виду ресурсів, а також спеціальними технічними вимогами, якщо такі встановлені угодою сторін, відображених в специфікаціях.

Допустимі відхилення показників якості ресурсів від вищевказаних норм, можуть бути встановлені за угодою сторін, відображені в специфікаціях.

У відповідності до п. 2.4 Договору гарантія відповідності ресурсів вимогам п. 2.3 підтверджується сертифікатом або паспортом якості постачальника або виробника (в разі, якщо постачальник не є виробником), які направляються покупцеві на кожну партію поставки ресурсів.

Пунктом 3.1 Договору узгоджено, що поставка ресурсів здійснюється видами транспорту зазначеними в специфікаціях.

Постачальник зобов'язується поставити ресурси на умовах поставки, зазначених в специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року.

Терміни поставки ресурсів вказуються в специфікаціях. У разі поставки ресурсів відповідно до графіка, останній оформляється як додаток до цього Договору, який є його невід'ємною частиною (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору оплата за поставлені ресурси буде провадитися протягом терміну, зазначеного в специфікації, який обчислюється з моменту поставки ресурсів і надання документів, зазначених в п. 6.4 цього Договору.

Пунктом 6.1 Договору узгоджено, що приймання ресурсів за кількістю проводиться відповідно до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітру від 15.06.1965 № П-6 зі змінами і доповненнями, а також відповідно до вимог ТУ і ГОСТ для даного виду ресурсів.

Цей Договір діє до 31.12.2018. Завершення терміну дії цього Договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов'язань (у тому числі гарантійних) за цим Договором (п. 10.5 Договору).

Як зазначає позивач, ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» на виконання умов укладеного між сторонами Договору у період з 31.11.2017 по 31.05.2018 за Специфікаціями № 1-21 до Договору поставлено ТОВ «Полюс Трейдинг» ресурси на загальну суму 92 786 105,68 грн., однак відповідач не виконав свої договірні зобов'язання в частині здійснення оплати за поставлені за договором ресурси, в зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 92 786 105,68 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено поставку відповідачу товару на загальну суму 92 786 105,68 грн. згідно Актів приймання-передачі № 1 від 30.11.2017 на суму 1 004 409,66 грн., № 2 від 31.12.2017 на суму 1 725 586,28 грн., № 3 від 31.01.2018 на суму 13 757 012,35 грн., № 4 від 28.02.2018 на суму 22 021 389,76 грн., № 5 від 31.03.2018 на суму 33 634 814,48 грн., № 6 від 30.04.2018 на суму 8 738 920,79 грн., № 7 від 31.05.2018 на суму 11 903 972,36 грн., які підписані сторонами без заперечень та зауважень.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до п. 5.2 Договору оплата за поставлені ресурси буде провадитися протягом терміну, зазначеного в специфікації, який обчислюється з моменту поставки ресурсів і надання документів, зазначених в п. 6.4 цього Договору.

Як вбачається з угоджених сторонами специфікацій № 1-6 до Договору, сторонами визначено, що оплата товару, що постачається по даним специфікаціям здійснюється покупцем з відстрочкою 150 календарних днів від дати відвантаження товару.

В свою чергу, специфікаціями 7-21 до Договору сторонами визначено, що оплата товару, що постачається по даним специфікаціям здійснюється покупцем з відстрочкою 180 календарних днів від дати відвантаження товару.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження оплати поставлених позивачем ресурсів у повному обсязі, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгоджених ресурсів та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманих ресурсів підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 92 786 105,68 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полюс Трейдинг» (03038, м. Київ, вул. Миколи Грінченка, будинок 4; ідентифікаційний код: 41535243) на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» (51925, Дніпропетровська область, місто Кам'янське, вул. Соборна, будинок 18-Б; ідентифікаційний код: 05393043) заборгованість в розмірі 92 786 105 (дев'яносто два мільйони сімсот вісімдесят шість тисяч сто п'ять) грн. 68 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 616 700 (шістсот шістнадцять тисяч сімсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.04.2019.

Суддя О.А. Грєхова