ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2019 року м.Дніпро Справа № 908/1654/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Березкіної О.В.

при секретарі судовго засідання: Ковзикові В.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на рішення господарського суду Запорізької області (суддя Федорова О.В., повне рішення складено 21.01.2019 року) від 09.01.2019р., у справі № 908/1654/18

за позовом фізичної особи-підприємця Гургури Галини Валентинівни, м. Запоріжжя

до відповідача: Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, м. Запоріжжя

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Гургура Галина Валентинівна звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовом до Олександрівського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про стягнення 638 236, 88 грн., які складаються з: 419 888,98 грн. основного боргу, 178 268,20 грн. інфляційних втрат, 40 079,70 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.01.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на користь фізичної особи-підприємця Гургури Галини Валентинівни основний борг у сумі 310 575,81 грн. , 3% річних в сумі 22 172,57 грн., інфляційні втрати в сумі 92 821,48 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 6 383,55 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 8 834,97 грн.

В обгрунтування прийнятого рішення суд, посилаючись на норми діючого законодавства України та умови договору, укладеного між сторонами, прийшов до висновку, що матеріалами справи доведено факт щодо зберігання майна у позивача до 10.05.2018р., жодної з підстав припинення договору до 10.05.2018р. судом встановлено не було, а тому відповідач повинен був оплатити за послуги зберігання.

Не погодившись з рішенням господарського суду, Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. В обгрунтування апеляційних вимог скаржник зазначає наступне:

- у відповідача відсутні будь-які дані щодо предмету позову, в судових засіданнях оригінал договору зберігання судом у позивача не витребувався, позивачем суду не надавався;

- зобов'язання по зберіганню майна позивачем припинено з дня передачі майна ПП «СП Юстиція» на проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна;

- строк позовної давності по договору 2012 року сплинув;

- суд дійшов помилкового висновку про те, що державний виконавець ніколи не був фактичним володільцем арештованого майна та не міг передати його без участі зберігача;

- більшість наданих позивачем актів виконаних робіт не містять підписів посадових осіб відповідача;

- помилкові висновки суду першої інстанції стосовно зберігача ОСОБА_3, а саме: що на момент призначення його зберігачем він не мав доступу до майна і воно перебувало у фактичному володінні позивача, тоді як ОСОБА_3 є працівником «ПКП ЛІГА СМХ» та мав безперешкодний доступ до майна та на ньому виконував відповідні роботи;

- перерахована часткова оплата за послуги зберігання на користь ФОП Гургури Г.В. в розмірі 54167,60грн. здійснена на підставі договору зберігання 2015року, а не на підставі договору зберігання 2012року.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу просила рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Антоніка С.Г.-доповідач, суддів: Березкіної О.В., Іванова О.Г., від 25.02.2019 року відкрите апеляційне провадження у справі № 908/1654/18. Розгляд справи призначено у судовому засіданні.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, заслухваши представників сторін, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, вважає, що апеляційній скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного..

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 03.03.2012р. Жовтневим відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та Фізичною особою-підприємцем Гургурою Галиною Валентинівною укладено договір зберігання №1/12, за умовами якого зберігач зобов'язується зберігати річ (рухоме майно):

1) папірорізувальна машина - Адаст MS115-1 - 2006 р.в.;

2) комп'ютер - APPLE - 2007 р.в.;

3) папірорізувальна ротаційна машина - 2LR2120 - 2006 р.в.;

4) монтажний стіл - LUTH GRAFISK A.G. - 2006 р.в.;

5) офсетна машина - ROLAND PRACTICA-00 AG - 2006 р.в.;

6) друкувальна машина - MAN ROLAND 202 ТОВ - 2006 р.в.;

7) прес друкувально-позолотний - БПП-75 - 2006 р.в.;

8) прес сапожний - ПКП-16 - 2006 р.в.;

9) брошурувальник - RENZ SRW - 2007 р.в.;

10) брошурувальник - RENZ SRW - 2007 р.в.;

11) ламінатор - RNH 380 - 2007 р.в.;

12) проявочний процесор - HOWSON ALGRAPHY - 2006 р.в.;

13) рама копіювальна - ФК-66 - 2006 р.в.;

14) свердлильний станок - 2М112 - 2006 р.в. (далі - майно), що належить ПП "ПКП ЛІГА СМХ", яке передане їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути його поклажодавцеві у схоронності.

Місцезнаходження майна - АДРЕСА_1.

Гургура Г.В. є власником нежилого приміщення, ІІ літ. Б-3, що розташоване по АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності від 07.02.2012р. реєстровий НОМЕР_1 та витягу про державну реєстрацію прав від 08.02.2012р. №33106248.

У п. 1.2 договору зазначено, що повний перелік майна, його кількість, засвідчені в акті опису та арешту майна. Оцінка майна засвідчуються згідно висновку експерта оцінювача, суб'єкта оціночної діяльності, що видається після передачі товарів на зберігання.

Згідно з п. 2.2.1 договору, поклажодавець передає майно зберігачу за попередньо складеним актом опису та арешту майна серії №31274794 від 03.03.2012р.

Згідно з п. 2.1.2 договору, зберігач підписує на підтвердження приймання майна попередньо складений Відділом акт опису та арешту майна серії №31274794 від 03.03.2012р.

У виконавчому провадженні №31274794 з виконання виконавчого напису №2375, виданого приватним нотаріусом 17.11.2009р. про звернення стягнення на рухоме майно, що належить ПП "ПКП ЛІГА СМХ" на користь ПАТ "УкрСиббанк" в межах суми 529 969,00 грн., державним виконавцем 03.03.2012р. був складений акт опису та арешту майна, відповідно до якого описано та накладено арешт на майно, перелік якого відповідає зазначеному в п.1.1. договору зберігання №1/12 від 03.03.2012р. переліку, та передано на зберігання позивачу під розписку.

За умовами п. 2.1.6 договору, зберігач зобов'язаний зберігати майно в окремому приміщенні (складі) в умовах, які не допускають змішування його з іншими однорідними речами, що знаходяться в тому ж приміщенні. Також у п. 1.3 договору закріплено, що право власності на майно до зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обороті зберігача або бути передане ним третім особам.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що виконання зберігачем своїх зобов'язань за договором оформляється актом виконаних робіт по зберіганню майна, який підписується сторонами.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору оплата послуг за даним договором здійснюється поклажодавцем згідно акту виконаних робіт по зберіганню майна та виставленого рахунку за узгодженою сторонами цього договору сумою винагороди, а саме: 2% від вартості майна за один місяць зберігання. Оплата послуг зберігача здійснюється після підписання акту виконаних робіт по зберіганню майна протягом 3-х днів.

В п. 3.3 договору зазначено, що порядок встановлення оплати за цим договором ґрунтується на вимогах п. 5.8.6 Інструкції з проведення виконавчих дій та ч. 3 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження".

Додатковою угодою від 05.04.2012р. до договору сторони визначили, що згідно звіту, складеного суб'єктом оціночної діяльності, вартість майна, зазначеного в п. 1.1 договору, становить 320308,33 грн. Також передбачено, що оплата послуг згідно п. 3.1 договору, здійснюється поклажодавцем згідно акту виконаних робіт по зберіганню майна та виставленого рахунку за узгодженою сторонами цього договору сумою винагороди, а саме: 2% від вартості майна за один місяць зберігання - 6406,17 грн.

У пунктах 7.1 - 7.3 договору визначено, що цей договір дійсний до моменту підписання акту приймання-передавання арештованого майна, згідно договору про надання послуг з організації і проведення аукціону з реалізації арештованого майна з торгівельною організацією або до підписання акту приймання-передавання арештованого майна з його власником.

13.06.2012 Жовтневим відділом державної виконавчої служби Запорізького МУЮ та Спеціалізованою організацією ПП "СП Юстиція" було укладено договір №05/132/12/А з надання послуг по організації і проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна.

За цим договором на аукціон передається рухоме майно згідно з актом опису і арешту від 03.03.2012 серії ВП31274794, згідно якого майно прийнято на зберігання Гургурою Г.В. Початкова вартість майна 320 308,33 грн.

Пунктом 2.4.11 цього договору передбачений обов'язок ПП "СП Юстиція" забезпечувати безоплатне зберігання майна, переданого на реалізацію; забезпечувати безоплатне перевезення арештованого майна до місця продажу та належне зберігання в місцях продажу; забезпечувати безоплатне зберігання майна у разі зняття його з продажу до моменту повернення його Відділу.

Відповідно до акту №05/132/12А передачі арештованого майна від 13.06.2012р. державний виконавець передав ПП "СП Юстиція" обладнання вартістю 320 308, 33 грн.

Матеріали виконавчого провадження №31274794 були знищені відповідачем у зв'язку з закінченням термінів їх зберігання, що підтверджується розпорядженням в.о. начальника Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 12.01.2016р. №3 "Про створення комісії для проведення знищення виконавчих проваджень у Жовтневому відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції" та актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 26.02.2016р..

Відповідно до витягу з електронного реєстру ВП-спецпідрозділ від 07.12.2018р. виконавче провадження № 31274794 було завершено 22.10.2012р. у зв'язку з поверненням виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення). У витягу також значиться інформація про те, що виконавче провадження було відкрито 17.02.2012р., а 03.03.2012р. державним виконавцем складено акт опису та арешту майна боржника. Державним виконавцем 03.05.2012р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Інформація про скасування арешту та повернення майна боржнику відсутня.

Як вбачається з Акту державного виконавця від 10.05.2018р., 26.09.2014р. відділом державної виконавчої служби Жовтневого району Запорізького міського управління юстиції було відкрито інше виконавче провадження № ВП 44836786 з виконання виконавчого напису №2375, виданого приватним нотаріусом 17.11.2009р. про звернення стягнення на рухоме майно, що належить ПП "ПКП ЛІГА СМХ" на користь ПАТ "УкрСиббанк"(т.1 а.с.109).

28.01.2015р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Жовтневого району Запорізького міського управління юстиції складено акт опису та арешту майна у виконавчому провадженні № В П44836786, згідно якого державний виконавець передав ОСОБА_3 описане майно по АДРЕСА_1:

1) папірорізувальна машина - Адаст MS115-1;

2) папірорізувальна ротаційна машина - 2LR2120;

3) монтажний стіл - LUTH GRAFISK A.G.;

4) монтажний стіл - LUTH GRAFISK A.G.;

5) офсетна машина - ROLAND PRACTICA-00 AG;

6) друкувальна машина - MAN ROLAND 202 ТОВ;

7) прес друкувально-позолотний - БПП-75;

8) прес сапожний - ПКП-16;

9) ламінатор - RNH 380;

10) проявочний процесор - HOWSON ALGRAPHY - 2006 р.в.;

11) рама копіювальна - ФК-66;

12) свердлильний станок - 2М112.

29.01.2015р. державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції винесено постанову про зміну відповідального зберігача зі ОСОБА_3 на Гургуру Г.В. Постанову мотивовано тим, що відповідальний зберігач ОСОБА_3 фактично не має змоги виконувати обов'язки відповідального зберігача, оскільки приміщення, в якому знаходиться описане та арештоване майно, належить третій особі і відповідальний зберігач позбавлений можливості безперешкодно потрапляти у приміщення в будь-який час. У зв'язку з цим обов'язки зі зберігання описаного та арештованого майна покладені на Гургуру Г.В. Постанова була направлена на адресу ФОП Гургури Г.В. супровідним листом вих. №877/6 від 29.01.2015р..

10.08.2015р. на адресу позивача надійшло звернення ТОВ "Колор-Принт" вих. №1/8 від 06.08.2015р., в якому повідомляється, що 06.07.2015р. за результатами електронних торгів дане підприємство набуло право власності на арештоване майно - офсет-листову машину - ROLAND PRACTICA-00 AG, яка перебуває у позивача як у тимчасового зберігача. У зв'язку з цим товариство вимагало передати йому це майно.

27.08.2015р. державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та ФОП Гургурою Г.В., які разом іменуються в акті як "сторони", складено акт про те, що станом на 27.08.2015 сторони перевірили та підтверджують наявність і комплектність у місці зберігання за адресою: АДРЕСА_1 наступного майна, переданого зберігачу на зберігання:

1) офсет-листова машина - ROLAND PRACTICA-00 AG;

2) рама копіювальна - ФК-66 - 2006 р.в.;

3) монтажний стіл - LUTH GRAFISK A.G. - 2006 р.в.;

4) проявочний процесор - HOWSON ALGRAPHY - 2006 р.в.;

5) ламінатор - RNH 380 - 2006 р.в.;

6) прес сапожний - ПКП-16 2006 р.в.;

7) прес друкувально-позолотний - БПП-75 - 2006 р.в.;

8) монтажний стіл - LUTH GRAFISK A.G. - 2006 р.в.;

9) папірорізувальна ротаційна машина - 2LR2120.

Також державний виконавець підтвердив, що 14.08.2015 він самостійно, за відсутності та без згоди зберігача здійснив проникнення в місце зберігання за адресою: АДРЕСА_1. Після проведення огляду місця зберігання та перевірки наявності майна поклажодавець не має претензій щодо наявності та комплектності майна, зазначеного в п. 1.

Позивач повідомив відповідача в листі від 08.10.2015р. вих. №18, що як відповідальний зберігач передав на вимогу відповідача машину ROLAND PRACTICA-00 AG.

На підтвердження факту надання послуг зберігання позивачем були складені акти виконаних робіт (послуг) за період з 03.03.2012р., квітень - червень 2012 року на суму 25211,40 грн. (акт від 09.07.2012), а також акти за період з липня 2012 року по січень 2018 року (67 місяців) на суму 6406,17 грн. кожний, які оформлені останнім днем відповідного місяця (67 х 6406,17 = 429213,39 грн.). Загалом сума всіх актів складає 454424,79 грн. Відповідачем підписані акти з 29.01.2015р. по 19.05.2015р. Інші акти відповідачем не підписані.

02.04.2015р. позивач звернувся до відповідача з листом вих. №5, в якому повідомив про надсилання в липні 2012 року та в жовтні 2013 року на адресу відповідача рахунків, а також актів виконаних робіт для здійснення оплати за послуги зберігання майна відповідно до рахунку-фактури №000000095 від 09.07.2012р. за період з 03.03.2012р. по червень 2012 року на суму 25211,40 грн. та рахунку-фактури №В-00000175 від 30.09.2013р. за період з 03.03.2012р. по вересень 2013 року на суму 121303,93 грн. Зазначив про те, що оплата не була здійснена відповідачем. У зв'язку з відсутністю змоги зберігати майно надалі позивач просив закрити правовідносини сторін та підписати рахунок-фактуру і акт виконаних робіт №В-00000001 від 31.03.2015р. на суму 236615,10 грн. В переліку додатків до цього листа зазначені рахунок-фактура та акт виконаних робіт №В-00000001 від 31.03.2015р. на суму 236615,10 грн., а також копія договору зберігання №1/12 від 03.03.2012р. з додатковою угодою до нього від 05.04.2012. На листі міститься відмітка відповідача про отримання.

Разом з тим, зазначені у листі рахунки-фактури №000000095 від 09.07.2012р., №В-00000175 від 30.09.2013р., №В-00000001 від 31.03.2015р. та акти виконаних робіт №В-00000001 від 31.03.2015р. направлені на адресу відповідача не були.

13.05.2015р. позивач звернувся до відповідача із вимогою про оплату виконаних робіт за період з 03.03.2012р. по 01.06.2015 на суму 249427,44 грн. та підписання акту виконаних робіт. Позивач наполягав на припиненні дії договору з 01.06.2015р., проте зазначив, що за умови оплати заборгованості по договору термін дії договору буде продовжено.

20.05.2015р. сторони підписали двосторонні акти виконаних робіт по зберіганню описаного та арештованого майна за період з 29.01.2015р. по 19.05.2015р. на загальну суму 63987,08 грн. Відповідно до цих актів відповідачем підтверджено факт зберігання частини майна, переданого на зберігання (складались окремі акти на певну одинцю майна).

Платіжним дорученням №6985 від 19.08.2015р. відповідачем було здійснено оплату на користь позивача в сумі 54167,60 грн., яка згідно виписки банку по рахунку позивача зарахована на рахунок 25.08.2015р..

У відповідь на звернення позивача вих. №15 від 27.08.2014р. відповідач листом зазначив, що коректним призначенням платежу від 19.08.2015р. в сумі 54167,60 грн. просить вважати "оплата послуг зберігання згідно договору відповідального зберігання". Оскільки лист позивача стосувався оплати, здійсненої в 2015 році та зарахованої на рахунок позивача 25.08.2015р., то господарський суд вірно дійшов висновку, що датою листа позивача слід вважати 27.08.2015р.

15.12.2016р. позивач надіслав відповідачу рахунок-фактуру від 30.11.2016р., а також акти виконаних робіт за період з жовтня 2013 по листопад 2016 року, що підтверджується фіскальним чеком №804 від 15.12.2016р..

Відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 01.03.2016р. №569/5 "Про відділи державної виконавчої служби та відділи державної реєстрації актів цивільного стану", від 27.05.2016р. №1523/5 "Про перейменування деяких відділів державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області" виведено Жовтневий відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області з підпорядкування головного територіального управління юстиції та перейменовано його на Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області.

В лютому 2018 року ФОП Гургура Г.В. звернулася до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача - Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про розірвання договору зберігання № 1/12 від 03.03.2012р..

Позовні вимоги ґрунтувались на тому, що 03.03.2012р. між позивачем та відповідачем було укладено договір зберігання № 1/12. Станом на день подання позовної заяви, спірний договір не розірвано у встановленому законом порядку, строк дії договору не закінчився. На підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором зберігання позивачем були складені акти виконаних робіт, які не підписані та не оплачені відповідачем, чим порушено права та інтереси позивача.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.05.2018р. позов у справі №908/289/18 за заявою Гургури Г.В. було залишено без розгляду, оскільки було звільнено приміщення від майна, яке зберігається за договором зберігання, та фактично вказаний договір припинено у зв'язку із поверненням відповідного майна відповідачу.

08.05.2018р. державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області винесено постанову у виконавчому провадженні № ВП 44836786 про призначення відповідальним зберігачем ФОП Мозгунової А.В. у зв'язку з необхідністю організації та проведення виконавчих дій, спрямованих на повернення боржнику нереалізованого з електронних торгів майна для організації вантажно-транспортних заходів.

10.05.2018 державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, складено акт у виконавчому провадженні №ВП44836786, яким встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження №ВП44836786, відкрите 26.09.2014. Під час виконання зазначеного провадження звернуто стягнення на майно боржника згідно переліку, зазначеного в резолютивній частині виконавчого напису №2375 від 17.11.2009р.. Відносно майна, що не було реалізовано з електронних торгів, згода стягувача залишити його в рахунок погашення боргу не надійшла. Згідно вимог законодавства із зазначеного майна знятий арешт і майно підлягає поверненню боржнику. З метою вирішення питання про повернення нереалізованого майна боржнику, виявлено майно:

1) рама копіювальна - ФК-66;

2) ламінатор - RNH 380;

3) монтажний стіл - LUTH GRAFISK A.G.;

4) папірорізувальна ротаційна машина - 2LR2120

5) прес друкувально-позолотний - БПП-75;

6) проявочний процесор - HOWSON ALGRAPHY 2006;

7) процесор для форм HOWSON ALGRAPHY 2007;

8) монтажний стіл - LUTH GRAFISK A.G.

Зазначене майно було вилучено з приміщення АДРЕСА_1, власником якого є Гургура Г.В., та передано ФОП Мозгуновій А.В. для здійснення організації транспортування до місця зберігання, що засвідчено підписами Гургури Г.В. та ФОП Мозгунової А.В. у цьому акті.

Відповідач не оплатив позивачу в повному обсязі вартість послуг зберігання, що стало підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду про стягнення з відповідача 419888,98 грн. основного боргу, 178268,20 грн. інфляційних втрат, 40079,70 грн. 3% річних.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, яка діяла на момент укладення договору зберігання №1/12 від 03.03.201р., арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в ч.8 ст. 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, він одержує за зберігання майна винагороду, розмір якої визначається угодою між зберігачем та державним виконавцем.

Згідно п.п.5.8.1., 5.8.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999р. № 74/5, в редакції на час укладання угоди, майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в пункті 5.6.4 цієї Інструкції, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем (далі - зберігач), під розписку в акті опису і арешту майна. Копія акта опису і арешту майна видається боржникові та стягувачу, а у випадках, коли обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачеві.

Зберігач, якщо ним призначено не боржника або члена його сім'ї, має право на одержання за зберігання майна винагороду або прибуток від зберігання майна, розмір яких установлюється за угодою зберігача з державним виконавцем, укладеною відповідно до вимог глави 66 Цивільного кодексу України.

Глава 66 ЦК України регулює відносини, що виникають з договору зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 948 ЦК України, поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що за договором зберігання від 03.03.2012р. №1/12 відповідачем було передано позивачу майно на зберігання та фактично зберігалось у позивача до моменту складання державним виконавцем акту про передачу майна ФОП Мозгуновій А.В. - 10.05.2018р.

Жодних доказів того, що майно державним виконавцем забиралося з відповідального зберігання позивача з 03.03.12р. по 10.05.2018р. відповідачем не надано.

Як встановлено господарським судом та це підтверджується матеріалами справи, позивачем, на виконання вимог п.п. 3.1, 3.2 договору зберігання було направлено на адресу відповідача наступні акти виконаних робіт:

- від 13.05.2015р. акти про оплату послуг за період з березня 2012р. по травень 2015 року в сумі 249427,44 грн., а також докази надсилання відповідачу 15.12.201р. 6 актів за період з жовтня 2013 року по листопад 2016.

Разом з тим, станом на момент вручення відповідачу вимоги від 13.05.2015р. строк оплати за травень 2015 року ще не настав, тому дана вимога є підставою для виникнення обов'язку з оплати послуг зберігання за період з 03.03.2012р. по квітень 2015 року.

- відповідно до акту від 09.07.201р.2 за період з 03.03.2012р. по червень 2012 року вартість послуг складає 25211,40 грн., за період з липня 2012 року по квітень 2015 року (34 місяці) відповідно до актів позивача вартість послуг складає: 34 х 6406,17 грн. = 217809,78 грн. Всього за період з 03.03.2012р. по квітень 2015 року вартість послуг складає 243026,18 грн.

Відповідач отримав дану вимогу 13.05.2015р., він мав підписати акти та оплатити вартість послуг протягом трьох днів - до 18.05.2015р..

Таким чином, 19.05.2015р. виникло прострочення оплати послуг зберігання за період з 03.03.2012 по квітень 2015 року в сумі 243026,18 грн.

20.05.2015р. сторонами були підписані акти виконаних робіт за період з 29.01.2015р. по 19.05.2015р., однак не по всьому майну, а тільки по частині майна.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про визначення вартості послуг за зберігання за цей період відповідно до актів позивача на суму 6406,17 грн. грн.

Оскільки відповідачем 25.08.2015р. було здійснено часткову оплату за надані послуги зберігання в сумі 54167,60 грн., неоплаченим залишився борг у сумі 188858,58 грн. за період з листопада 2012 року по квітень 2015 року.

Акти за період з жовтня 2013 року по листопад 2016 року були надіслані відповідачу 15.12.2016р..

Але, як правильно зазначив суд першої інстанції, слід враховувати лише акти з травня 2015 року, оскільки попередні акти були враховані у вимозі від 13.05.2015р..

З урахуванням строків пересилання поштових відправлень відповідач мав отримати акти 20.12.2016р. та , відповідно, оплатити до 22.12.2016р.

Оскільки вказана заборгованість сплачена не була, прострочення оплати виникло з 23.12.2016р. та складає: 19 х 6406,17 = 121717,23 грн.

Враховуючи наведене, залишились неоплаченими послуги зберігання за період з листопада 2012 року по листопад 2016 року на суму 310575,81 грн.

З приводу вищевказаного, колегія суддів вважає висновок господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості в розмірі 310575,81грн. законним та обгрунтованим.

Разом з тим, оскільки відповідачем не було надано доказів направлення актів виконаних робіт за період з грудня 2016року по травень 2018року, як це передбачено умовами договору, колегія суддів вважає правомірним рішення господарського суду про відмову в задоволені позову в сумі 109313,17грн.

Крім основної суми заборгованості позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 40079,70грн. за період з 03.03.2012р. по 03.05.2018р.

Господарським судом вказане нарахування було перераховано з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати в сумі 54167,60грн. та дійсного періоду заборгованості, внаслідок чого розмір 3% річних становить 22172,57грн.

Апеляційним судом був перевірений розрахунок 3% річних, визнаний правильним, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 22172,57грн.

Також позивачем було надано розрахунок інфляційних втрат в сумі 178268,20грн.

У п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що найменший період визначення індексу інфляції складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Господарським судом було зроблено перерахунок інфляційних втрат з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати в сумі 54167,60грн. та з урахуванням періоду прострочення, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині правомірно задоволені частково, в сумі 92821,48грн.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що зобов'язання по зберіганню майна позивачем припинено з дня передачі майна ПП «СП Юстиція» на проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, оскільки матеріалами справи підтверджується перебування майна на зберіганні позивача з 03.03.2012р. по 10.05.2018р. та з фактичного володіння ФОП Гургури В.П. у цей період не вибувало. Доказів іншого відповідачем не надано.

Також безпідставні доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції стосовно зберігача ОСОБА_3, а саме: що на момент призначення його зберігачем він не мав доступу до майна і воно перебувало у фактичному володінні позивача, тоді як ОСОБА_3 є працівником «ПКП ЛІГА СМХ» та мав безперешкодний доступ до майна та на ньому виконував відповідні роботи, оскільки, як правильно встановлено господарським судом, ОСОБА_3 не мав можливості виконувати обов'язки відповідального зберігача, так як приміщення, в якому знаходилось арештоване майно належало третій особі.

Також необгрутовані та спростовуються матеріалами справи доводи скаржника про те, що перерахована часткова оплата за послуги зберігання на користь ФОП Гургури Г.В. в розмірі 54167,60грн. здійснена на підставі договору зберігання 2015року, а не на підставі договору зберігання 2012року, оскільки ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи скаржником не було надано доказів укладення іншого, ніж договір від 03.03.2012р., договору на зберігання арештованого майна.

Доказів визнання договору № 1/12 від 03.03.2012р. в установленому Законом порядку недійсним відповідачем не надано.

Здійснюючи 25.08.2015р. оплату за послуги зберігання відповідач визначив призначенням платежу саме як оплату за договором зберігання, а тому колегія суддів приходить до висновку, що ця оплата здійснена саме на виконання обов'язків за договором від 03.03.2012р.

Що стосується посилань скаржника на сплив строку позовної давності до заявлених вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. ч. 1. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відмовляючи в задоволені заяви про застосування строку позовної давності, господарський суд послався на те, що зобов'язання відповідача з оплати послуг зберігання відповідно до вимог позивача виникли 13.05.2015 та 22.12.2016. Відповідач підписав акти виконаних робіт 20.05.2015 та здійснив часткову оплату заборгованості 25.08.2015 без визначення конкретного періоду, за який проводиться оплата. Отже, мало місце переривання позовної давності.

Апеляційний суд вважає такий висновок господарського суду законим та обгрунтованим.

Таким чином, звертаючись з позовом 16.08.2018р., позивачем не був пропущений трирічний строк позовної давності.

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.

Враховуючи, що рішення господарського суду Запорізької області від 09.01.2019р. у справі №908/1654/18 постановлено з дотриманням вимог ст.276 ГПК України, його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 09.01.2019р., у справі № 908/1654/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25.04.2019р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г. Іванов