РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2019Справа № 910/15177/18
За позовом Блищака Назарія Богдановича

до Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк"

про стягнення 3 114 568,15 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача - Посікіра Р.Р., Блищак Н.Б.

від відповідача - Малюга В.М.

В судовому засіданні 22.04.2019 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Блищак Назарій Богданович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "ПроКредитБанк" про стягнення коштів у сумі 3114568,15 грн., що перевищує 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов Іпотечного договору №296091-ІД1 від 03.03.2014, норм Цивільного кодексу України та ст. 37 Закону України "Про іпотеку", відповідачем не було сплачено позивачу 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Ухвалою суду від 20.11.2018 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

29.11.2018 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 20.11.2018 про усунення недоліків позовної заяви.

07.12.2018 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було розподілено до розгляду судді Усатенко І.В.

Ухвалою суду від 17.12.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 24.01.2019.

04.01.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, вказуючи, що звіт про оцінку на підставі якого було визначено вартість майна для оформлення права власності на нього є належним та допустимим доказом та виконаний згідно вимог чинного законодавства. Натомість наданий позивачем висновок здійснений особою, з якою не укладався договір на оцінку, а договір на проведення оцінки, укладений з позивачем та особою, що не є суб'єктом оціночної діяльності

Підготовче засідання 24.01.2019 не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Усатенко І.В. на лікарняному.

Ухвалою суду від 29.01.2019 підготовче засідання призначено на 14.02.2019.

14.02.2019 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 04.03.2019.

22.02.2019 від відповідача надійшли письмові пояснення.

27.02.2019 від позивача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою суду від 04.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті на 08.04.2019.

28.03.2019 від відповідача надійшло клопотання про стягнення судових витрат у сумі 12000,00 грн з долученням доказів.

В судовому засіданні 08.04.2019 оголошено перерву до 22.04.2019.

16.04.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про стягнення судових витрат з доказами.

В судовому засіданні 22.04.2019 позивачем заявлено клопотання про призначення у справі судової експертизи для визначення вартості нерухомого майна, предмета іпотеки.

Представник відповідача проти задоволення клопотання заперечував, оскільки, вважає дії позивача намаганням затягнути процес розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Відповідно до ст. 185 ГПК України у підготовчому засіданні суд: 8) вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Відповідно до ст. 207 ГПК України головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Позивач не обґрунтував підстав для заявлення клопотання про призначення у справі судової експертизи поза межами строків, встановлених ГПК України.

Протокольною ухвалою судом відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі судової експертизи, в зв'язку з його необґрунтованістю.

До судових дебатів представником позивача заявлено про те, що у визначені ГПК України строки ним буде заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні 22.04.2019 представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача просив позов задовольнити.

Представник відповідача просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2014 між Фізичною особою-підприємцем Блищак Назарієм Богдановичем (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" (кредитор) укладено рамкову угоду №FW302.905, відповідно до умов якої кредитор зобов'язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування в порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені угодою та кредитними договорами.

Відповідно до розділу 1 рамкової угоди "Визначення термінів" кредитні договори - це усі договори про надання кредиту, які укладені та/або будуть укладені у майбутньому на підставі угоди як її невід'ємні частини, з врахуванням усіх діючих та майбутніх змін та доповнень до них.

Також 03.03.2014р. між кредитором та позичальником було укладено договір про надання траншу №302.44258/FW302.905, відповідно до умов якого кредитор на підставі та на умовах рамкової угоди №FW302.905 від 03.03.2014р. та цього договору зобов'язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується належно виконати усі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених рамковою угодою та цим договором (п. 1).

Умови на яких надається кредит передбачено п.2 договору про надання траншу. Загальні умови та порядок надання кредиту передбачено розділом 3 рамкової угоди. Погашення грошових зобов'язань передбачено у розділі 7 рамкової угоди. Відповідальність за порушення зобов'язань викладено у розділі 10 рамкової угоди.

03.03.2014 в забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеною рамковою угодою та договором про надання траншу між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки №296091-ІД1 від 03.03.2014р., що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., зареєстрований у реєстрі за № 885.

Відповідно до п.2.1. Іпотечного договору, для забезпечення повного виконання основних зобов'язань та вимог іпотекодержателя, іпотекодавець передає у іпотеку на умовах, визначених договором іпотеки предмет іпотеки, що вказаний у п. 2.2 договору іпотеки.

Пунктом 2.2. Договору іпотеки визначено предмет іпотеки, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 83,1 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Дата державної реєстрації іпотеки: 03.03.2014 р., підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 11334277 від 03.03.2014 р.; відомості про основне зобов'язання: строк виконання основного зобов'язання: 03.03.2034, розмір основного зобов'язання: 6000000,00 грн., правочин, в якому встановлено основне зобов'язання: договір іпотеки, серія та номер: 885, виданий 03.03.2014, видавник: Магировська О.В. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, Іпотекодержатель: Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», ; Іпотекодавець: Блищак Н.Б.

Відповідно до умов Кредитного договору, банком було видано позичальнику кредит в сумі 175000,00 доларів США.

ФОП Блищак Н.Б. належним чином не виконував свої договірні зобов'язання, внаслідок чого, у нього виникла заборгованість перед банком. Зазначені обставини слугували підставою для банку надіслати на адресу позичальнику Вимогу вих. № 42/16 від 12.02.2016 р. (про повне дострокове погашення кредиту). Дана вимога була 15.02.2016 р. скерована на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення /штрихкодовий ідентифікатор 703 та отримана відповідачем - 23.02.2016 р.

Однак, відповідачем вищезазначена вимога залишена без відповіді та задоволення.

В зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором (договором траншу), банком було реалізовано предмет іпотеки шляхом державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.03.2016р. (індексний номер 28932870) приватний нотаріус Юрченко Василь Васильович зареєстрував право власності на предмет іпотеки - нежитлове приміщення (загальною площею 83,1 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 на нового власника, а саме за Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстром прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна станом на 06.04.2016р. (номер інформаційної довідки 56778513), а саме: номер запису про право власності НОМЕР_2 від 25.03.2016р., підстава виникнення права власності: договір іпотеки №296091-ІД1, серія та номер: 885, виданий 03.03.2014р., видавник: ПН Львівського міського нотаріального округу Магировська О.В.

Вище зазначені обставини встановлені рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.10.2016 у справі № 914/1321/1, які набрали законної сили, за позовом Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" до Фізичної особи-підприємця Блищака Назарія Богдановича про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1839805,92 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, при розгляді справи № 914/1321/16 встановлено, що банком надано суду Звіт про оцінку майна від 31 березня 2016 року, проведена на замовлення банку. Із звіту банку, який складений ТОВ «Українська оціночна компанія», яка знаходиться у м. Київ, вбачається, що така оцінка проведена без огляду предмету іпотеки, відтак, оцінка майна є протиправною і не може братися до уваги для вирішення справи, оскільки проведена з порушенням вимог п. 50, 51 Національного стандарту №1"«Загальні засади оцінки майна і майнових прав". Відповідної правової позиції дійшов Вищий господарський суд України в Постанові від 20 липня 2016 року в справа № 3/22/2012/5003.

В зв'язку з тим, що звіт про оцінку майна від 31.03.2016 суд в рамках справи № 914/1321/16 визнаний протиправним, позивач звернувся до суду з даним позов та просить стягнути з відповідача перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог у розмірі 3114568,15 грн, визначеної на підставі висновку від 13.07.2018 № 10-18Д.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що станом на дату набуття відповідачем права власності на нерухоме майно 25.03.2016 звіт про оцінку вартості нерухомого майна відсутній (оцінка не була проведена іпотекодержателем), натомість, звіт на який посилається відповідач датований 31.03.2016 (оцінка зроблена на дату 30.03.2016), тобто датою після набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки.

Позивачем до матеріалів справи було надано висновок від 13.07.2018 № 10-18Д оціночно-будівельного дослідження по заявці громадянина Блищака Н.Б.

Відповідно до ст. 7 Закону України " Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках: створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності; реорганізації, банкрутства, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна); виділення або визначення частки майна у спільному майні, в якому є державна частка (частка комунального майна); визначення вартості внесків учасників та засновників господарського товариства, якщо до зазначеного товариства вноситься майно господарських товариств з державною часткою (часткою комунального майна), а також у разі виходу (виключення) учасника або засновника із складу такого товариства; приватизації та іншого відчуження у випадках, встановлених законом, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду; переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку; оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою; визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом; в інших випадках за рішенням суду або у зв'язку з необхідністю захисту суспільних інтересів. Проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках застави державного та комунального майна, внесення державними науковими (науково-дослідними, науково-технологічними, науково-технічними, науково-практичними) установами та державними університетами, академіями, інститутами майнових прав інтелектуальної власності як внеску до статутного капіталу господарських товариств, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Відповідно до ст 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 7 договору іпотеки сторони домовились, що іпотекодержатель у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки вправі на власний вибір задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Право власності переходить до іпотекодержателя на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яким є дане застереження, з моменту виконання іпотекодержателем усіх, передбачених законодавством дій, необхідних для звернення стягнення у такий спосіб, без необхідності вчинення іпотекодавцем будь-яких додаткових документів. Іпотекодержатель вправі самостійно визначити суб'єкта оціночної діяльності та укласти з ним відповідний договір для встановлення вартості предмета іпотеки, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Іпотекодержатель протягом 30 календарних днів з момента отримання вимоги іпотекодавця зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя за мови, що право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки буде зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже сторони договору зобов'язані дотримуватись, обумовлених ними в договорі умов та не порушувати їх, зокрема і щодо порядку набуття у власність в позасудовому порядку права власності на предмет іпотеки, який передбачає обов'язковість проведення оцінки предмета іпотеки і у разі оформлення іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Наслідком не виконання зобов'язань за договором може бути в тому числі стягнення збитків.

Отже іпотекодержатель в разі набуття права власності в договірний спосіб, повинен був реалізувати своє право, оформивши на себе право власності на предмет іпотеки у спосіб, обумовлений сторонами в договорі, та визначений ст. 37 Закону України "Про іпотеку».

Проте і ст. 37 Закону України "Про іпотеку", і умови договору передбачають обов'язкове проведення оцінки предмета іпотеки та погодження сторонами вартості, у разі договірного задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності за ним на предмет іпотеки.

Натомість, відповідач набув у власність предмет іпотеки за вартістю, яка була визначена на підставі звіту про оцінку вартості майна № ПКБ-38-16 від 31.03.2016, який був визнаний судом неправомірним. Рішенням суду у справі № 914/1312/16 встановлено, що у 2015 році оцінка вартості предмета іпотеки не проводилась. Належних та допустимих доказів проведення іншої оцінки вартості майна станом на набуття предмета іпотеки у власність позивачем суду не надано.

Отже іпотекодержателем було порушено норму ст. 37 Закону України "Про іпотеку" та умови договору, які визначають порядок набуття предмета іпотеки у власність іпотекодержателем, що унеможливлює застосування сторонами приписів ч. 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" щодо відшкодування.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи №914/1312/16 судом не розглядались та не встановлювались обставини щодо вартості предмета іпотеки, проте було визначено, що звіт про оцінку вартості майна № ПКБ-38-16 від 31.03.2016 зроблений без огляду предмета іпотеки а тому є неправомірним.

З огляду на вищезазначені обставини, відповідач набув право власності на предмет іпотеки без визначення вартості предмета іпотеки на час його набуття у власність, що є порушенням вимог закону та договору. Тому позивач не може просити задовольнити його позовні вимоги на підставі ст.37 закону, оскільки, набуття відповідачем у власність нерухомого майна відбулось з порушенням умов договору та закону України «Про іпотеку»: оформлення права власності без визначення вартості майна згідно ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (або неправомірно визначеної вартості). Саме на цих обставинах, на протиправності дій відповідача під час проведення оцінки наполягає позивач, та доводить іншу вартість предмета іпотеки станом на дату набуття права власності відповідачем. Ст.37 Закону України «Про іпотеку» застосовується сторонами в разі її дотримання, та в разі дотримання умов договору (договірне набуття у власність) щодо проведення оцінки тощо, оскільки вказана норма може бути застосована лише за наслідками правомірних дій учасників правовідносин, та дотримання послідовності дій: оцінка, набуття у власність, повернення перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою. Наслідком неправомірних дій сторони (на чому наполягає позивач) є згідно чинного законодавства стягнення збитків.

Позивачем до матеріалів справи було надано висновок від 13.07.2018 № 10-18Д оціночно-будівельного дослідження по заявці громадянина Блищака Н.Б. У вказаному висновку зазначено, що 15.06.2018 між ФОП Коник М.В. та громадянином Блищак Н.Б. укладено договір про проведення ретроспективного оціночно-будівельного дослідження нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1, приміщення а1-а7. На дослідження були подані технічний паспорт на нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1, наданий ЛОДКБТІ та ЕО, 17.10.2000. Висновок був зроблений судовим експертом ОСОБА_7, який попереджений про кримінальну відповідальність та ознайомлений, що його дослідження буде використане в суді.

Згідно п. 1.5, 1.7, 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями) проведення експертиз, експертних досліджень з оцінки майна здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про судову експертизу", з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" щодо методичного регулювання оцінки майна. Експертизи та дослідження, що проводяться атестованими судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, здійснюються з урахуванням обмежень, передбачених статтею 7 Закону України "Про судову експертизу". Підставою для проведення експертизи у цивільному, господарському та адміністративному судочинствах є ухвала суду про призначення експертизи або договір з експертом чи експертною установою, укладений на замовлення учасника справи. Підставою для проведення експертного дослідження є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов'язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв'язанню, а також об'єктів, що надаються.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судову експертизу" судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Відповідно до п. 5.2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями) у разі виконання ретроспективної оцінки на дослідження необхідно надати матеріали з вихідними даними щодо показників (функціонального використання, об'ємно-планувального рішення, технічного стану тощо) об'єкта на дату оцінки.

Отже для проведення експерти експерту необхідно було надати технічну документацію, проте як зазначено у висновку від 13.07.2018 № 10-18Д технічна документація на момент дослідження не була надана.

Згідно п. 4.17 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями) висновок експерта (експертів) оформлюється на бланку експертної установи і підписується експертом (експертами), який (які) проводив(ли) дослідження. Підписи у заключній частині засвідчуються відбитком печатки експертної установи на кожній сторінці тексту заключних висновків. Якщо до висновку експерта додаються фототаблиці, креслення, схеми, діаграми тощо, вони також підписуються експертом (експертами); підписи засвідчуються відбитком печатки експертної установи. Якщо експерт не є працівником державної спеціалізованої установи і працює на професійній основі самостійно, він засвідчує наданий ним висновок своїм підписом і печаткою із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків).

З доданого до матеріалів висновку вбачається, що договір на проведення експертного дослідження був укладений між позивачем та ФОП Коник М.В, який не є експертом чи експертною установою (належних та допустимих доказів зворотного суду не надано), а з експертом ОСОБА_7 договір на проведення експертного дослідження не укладався, що суперечить вимогам законодавства. На висновку експерта стоїть підпис та печатка ФОП Коник М.В., а не експерта, який проводив дослідження та який мав поставити свою печатку та підпис на кожному аркуші висновку.

Суд звертає увагу, що для проведення дослідження експерту було надано технічний паспорт датований 2000 роком, хоча по даному нерухомому майну наявний технічний паспорт від 19.02.2008 року.

Отже, з огляду на вищезазначені обставини, суд не вбачає, що долучений до матеріалів справи висновок від 13.07.2018 № 10-18Д оціночно-будівельного дослідження по заявці громадянина Блищака Н.Б. є належним та допустимим доказом в підтвердження вартості предмета іпотеки.

Суд наголошує на тій обставині, що позивач звернувся з клопотанням про проведення судової експертизи для визначення вартості предмета іпотеки поза межами строків, встановлених ГПК України на стадії розгляду справи по суті, а в підготовчому провадженні наполягав,що саме на підставі наданого ним висновку від 13.07.2018 № 10-18Д має бути визначена вартість нерухомого майна.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Блищака Назарія Богдановича (АДРЕСА_2, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (03115, м. Київ, пр.. Перемоги, 107 А, ідентифікаційний код 21677333) про стягнення 3114568,15 грн суми перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 22.04.2019

Суддя І.В.Усатенко