ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3355/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "НЕК "Укренерго", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альвера", м. Харків
про стягнення 2472783,60 грн.
за участю :

представника позивача - Сосунов Є.В., на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.12.2018 року та довіреності від 28.12.2018 року;

представника позивача - Грачов Є.О., на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.12.2018 року та довіреності від 28.12.2018 року;

представника відповідача - Сахань В.О., на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.12.2018 року та довіреності від 04.02.2019 року;

представника відповідача - Добролежа О.В., (директор) на підставі витягу з ЄДР.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Національна енергетична компанія» «Укренерго» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвера» про стягнення штрафних санкцій та відшкодування збитків в розмірі 2472783,60 грн. за неналежне виконання умов договору № 11-4/0067-18.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 21.01.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.03.2019 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до розгляду по суті на 19.03.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.04.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, в судовому засіданні було оголошено перерву.

Представник позивача в судовому засіданні 17.04.2019 підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору підряду № 11-4/0067-18 в частині виконання робіт та поставки обладнання, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 1689274,31 грн., 426779,56 грн. пені, 356729,73 грн. штрафу.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.04.2019 року проти позову заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність вини останнього та зазначає про те, що несвоєчасне виконання робіт виникло саме з вини замовника. У зв`язку з наведеним, відповідач посилається на ст. 613 ЦК України та зазначає про безпідставність нарахування позивачем штрафних санкцій, оскільки розрахунок останнього не відповідає умовам договору. Крім того, відповідач вказує на те, що позивачем заявлено до стягнення одночасно пеню та штраф, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

30.01.2018 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - Замовник, Позивач), з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альвера» (далі - Підрядник, Відповідач) з іншої _ сторони, було укладено договір № 11-4/0067-18 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Підрядник зобов'язався виконати (за завданням замовника, в обсягах, порядку, строки, обумовлені договірною документацією) роботи з технічного переоснащення ПС з заміною шунтуючого реактора РОДЦ- 110000/750 кВ (інв. № 31129) (РШ-ЗАЕС в. А, ф. В, ф. С) на ПС 750 кВ «Запорізька» (за предметом закупівлі ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Виконання робіт з технічного переоснащення ПС з заміною шунтуючого реактора РОДЦ-110000/750 кВ ( інв.. № 31129) (РШ-ЗАЕС в. А, ф. б, ф. С) на ПС 750 кВ «Запорізька» Запорізька обл., Вільнянський район, с. Значкове, Павлівська сільська рада) та передати Замовнику результат робіт в порядку, визначеному Договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору ціна Договору (на підставі Додатку № 2 до Договору) становить 5 258 393,75 грн. (п'ять мільйонів двісті п'ятдесят вісім тисяч триста дев'яносто три грн. 75 коп.) в т.ч. ПДВ 876 398,96 грн.

Порядок розрахунків між сторонами встановлений р. 3 Договору.

У відповідності до п. 3.3 - 3.5 Договору оплата Підряднику здійснюється у формі та в порядку: часткової попередньої оплати (аванс) та подальшої оплати - проміжними платежами (після погашення Підрядником авансового платежу). Розмір авансу становить: - не більше 30 % (тридцяти відсотків) від загальної вартості робіт; - не більше 50 % (п'ятдесяти відсотків) від вартості обладнання (устаткування). Аванс сплачується Підряднику протягом 25 (двадцяти п'яти) банківських днів з дати надання ним (після набуття Договором чинності) гарантії забезпечення авансовим платежем. Подальша оплата здійснюється у такому порядку: - після погашення Підрядником авансового платежу; проміжними платежами: протягом 25 (двадцяти п'яти) банківських днів з дати підписання Замовником відповідних актів, як то: про приймання-передачу обладнання (устаткування); актів про належно виконані роботи (обсяги робіт, що прийняті Замовником відповідно до щомісячних актів (етап робіт)), актів про змонтоване обладнання.

На виконання умов Договору платіжними дорученнями від 16.02.2018 № 14 та № 15 ДП «НЕК «Укренерго» перерахувало на користь ТОВ «Альвера» авансовий платіж на загальну суму 1 689 274,31 грн. з яких: 279 390,46 грн. аванс (50 %) на постачання обладнання (устаткування), 1 409 883,85 грн. аванс (30 %) на виконання робіт.

Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або окремих її етапів встановлюються договором. Пунктом 17 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668, строки виконання робіт (будівництва об'єкта) встановлюються договором підряду і визначаються датою їх початку та закінчення. Невід'ємною частиною договору підряду є календарний графік виконання робіт, в якому визначаються дати початку та закінчення всіх видів (етапів, комплексів) робіт, передбачених договором підряду.

Згідно з Графіком поставки обладнання, що є додатком № 4 до Договору, все обладнання (устаткування) за Договором мало бути поставлене ТОВ «Альвера» -протягом лютого - квітня 2018 року.

Датою поставки (передачі) обладнання визнається дата підписання Замовником акту приймання-передачі обладнання (п. 4.6.3.4 Договору).

Крім того, відповідно до Графіку виконання робіт, що є додатком № 5 до договору, ТОВ «Альвера» зобов'язалося виконати усі передбачені Договором роботи у термін протягом травня - серпня 2018 року.

Пунктом 5.3 Договору встановлено, що передача Підрядником виконаних робіт та приймання їх Замовником (уповноваженим представником Замовника) оформлюється відповідним актом про приймання належно виконаних робіт (етапу робіт за визначений звітний період), про змонтоване обладнання (устаткування).

Таким чином, за умовами Договору зобов'язання ТОВ «Альвера» мали бути виконані: не пізніше 30.04.2018 - щодо поставки обладнання (устаткування), та не пізніше 31.08.2018 - щодо виконання усіх робіт за Договором.

19.02.2018 року позивачем було направлено відповідачу лист вих. № 10/72-72 з проханням надати скоригований графік виконання робіт.

На вищезазначений лист, відповідачем було надано позивачу відповідь за вих. № 190218/1, в якій запропоновано укласти додаткову угоду із скоригованим графіком робіт.

24.05.2018 року відповідачем було направлено позивачу лист вих.. № 24052018-1, в якому зазначено про те, що проектна документація потребує коригування, у зв'язку з чим відповідач просив відповідача надати технічне завдання на коригування.

25.05.2018 року позивачем було направлено відповідачу лист № Н (СЛ)-17198, в якому зазначено про необхідність надати звіт про використання авансового платежу, оскільки згідно графіка виконання робіт, відповідач мав розпочати роботи у травні 2018 року. Крім того у листі було зазначено про необхідність відповідачу надати перелік працівників для допуску на ПС 750 кВ «Запорізька».

31.05.2018 року відповідачем було направлено позивачу лист вих. № 310518/1, в якому зазначено перелік осіб, відповідальних за безпечне виконання робіт.

31.05.2018 року відповідачем було направлено позивачу лист вих.. № 310518/2, в якому було зазначено про необхідність отримання роз'яснень щодо поставки обладнання, постачальником якого є ТОВ «ПТК «Енергомаш».

05.06.2018 року відповідачем було направлено позивачу лист з додатковою угодою із скоригованим терміном виконання робіт.

24.07.2018 року відповідач повідомив позивача про те, що робітники ТОВ «Альвера» готові приступити до роботи з 01.08.2018 року.

В подальшому позивачем було направлено відповідачу лист щодо необхідності додатково надати документи до початку виконання робіт.

Враховуючи те, що відповідач не приступив до виконання робіт у строки, обумовлені договором підряду, обладнання (устаткування) Замовнику не поставив, виконання робіт не розпочав, в експлуатацію об'єкт не ввів, позивачем 17.09.2018 року в порідку п. 9.3 договору та ч. 2 ст. 849 ЦК України було направлено відповідачу вимогу про розірвання договору в односторонньому порядку та повернення авансу у розмірі 1689274,31 грн.

На підтвердження направлення вказаної вимоги, позивачем було надано опис вкладення у цінний лист (а.с. 70, том 1).

Враховуючи те, що відповідач відповіді на претензію позивача не надав, авансовий платіж у розмірі 1689274,31 грн. не повернув, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення збитків у розмірі 1689274,31 грн., пені у розмірі 426779,56 грн. та штрафу у розмірі 356729,73 грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не було виконано зобов`язання щодо надання підряднику документів та доступ до об`єкту. Крім того відповідач посилається на те, що позивачем безпідставно нараховано штрафні санкції за порушення строків виконання робіт, оскільки зрив строків відбувся не з вини останнього та одночасне стягнення пені та штрафу суперечить вимогам чинного законодавства.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зі змісту укладеного між сторонами Договору №15-4/4956-16 від 29.12.2016, судом встановлено, що за своєю правовою природою він є договором підряду.

Відповідно ч. 2 ст. 317 Господарського кодексу України загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду.

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Крім того, відповідно до пункту 3 оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013 № 01-06/374/2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)" суд касаційної інстанції сформулював правову позицію в якій дійшов висновку, що відповідно до ч. 4 ст. 849 Цивільного кодексу України замовнику надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи, і встановлене цією нормою право не може бути обмежене.

Згідно з п. 9.3 договору позивач має право ініціювати розірвання договору, якщо відповідач за своєї вини не розпочав виконання роботи/або допустив відставання темпів її виконання від передбачених договором, через що стає неможливим закінчення робіт у визначений договором строк.

Крім того п. 4.2.1 договору передбачено, що позивач вправі відмовитись від договору та вимагати відшкодування збитків, зумовлених порушенням відповідачем умов договору, зокрема якщо відповідач своєчасно не розпочав роботи або виконує їх настільки повільно, що закінчення їх строк, визначений договором, стає неможливим.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч.2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до ч.3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Як вже було зазначено вище, позивачем 17.09.2018 року було направлено відповідачу лист № 10/37822 про розірвання договору, в якому було зазначено, що договір вважається розірваним через 25 календарних днів з моменту отримання вказаного листа.

Вищезазначений лист було отримано відповідачем 24.09.2018 року.

Таким чином, з урахуванням ч. 2 ст. 849 ЦК України та відповідно до умов, укладеного між сторонами договору, позивач мав право в односторонньому порядку відмовитися від договору, у зв'язку з чим договір підряду є припиненим з 20.10.2018 року (тобто через 25 календарних днів після отримання листа про розірвання договору).

За приписами статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Після односторонньої відмови позивача від договору підряду останній вважає, що перерахована ним сума авансу в розмірі 1689274,31 грн. у розумінні ст. 22 ЦК України та ст. 224 ГК України є реальними збитками, тобто витратами, які були понесені позивачем в межах виконання договору, у зв'язку з чим, з метою відновлення свого порушення права вказані витрати підлягають відшкодуванню відповідачем в повному обсязі.

Підстави та порядок заявлення управленою стороною вимог про відшкодування збитків, якому кореспондує обов'язок відшкодувати збитки, врегульовані нормами ЦК України, а також нормами ГК України.

Частинами 1, 2, 3 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною 2 статті 224 ГК України передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Судом встановлено, що сплативши відповідачу на виконання умов Договору аванс на заявлену суму Позивач зробив витрати, тоді як Відповідач свого зобов'язання за умовами Договору не виконав, чим порушив право (замовника) Позивача отримати виконані роботи (стаття 839 ЦК), у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач є управненою стороною, а відповідач - учасником відносин, який порушив вказане господарське зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 19.06.2018 року по справі № 910/23262/16.

Щодо посилань відповідача на те, що несвоєчасне виконання договору з боку відповідача сталося з вини позивача, оскільки останнім не було надано документації та доступу до об`єкту, суд зазначає наступне.

По-перше, як вже було зазначено вище, позивач скористався своїм правом, наданим ч. 2 ст. 849 ЦК України та відмовився в односторонньому порядку від договору, в той час як відповідна норма законодавства не пов`язує відповідне право на відмову від договору із відсутністю чи наявністю вини позивача у неналежному виконанні договору.

Тобто з`ясування відповідних обставин, на які посилається відповідач, в обґрунтування своїх заперечень не впливає на можливість позивача скористатись своїм правом на відмову від договору в порядку ч. 2 ст. 849 ЦК України.

По-друге, відповідачем не надано доказів на підтвердження звернення останнього до позивача щодо надання доступу до об`єкту та доказів відмови позивача у наданні такого доступу.

Крім того, в матеріалах справи не містися доказів початку відповідачем робіт, в той час, як п. 1.2 договору передбачено, що підрядник виконує роботи в період з дати набуття договором чинності по грудня 2018 року згідно з завданням.

Як вже було зазначено вище, між сторонами відбувалось листування щодо укладення додаткової угоди із скоригованим графіком робіт, проте додаткової угоди сторонами укладено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення суму збитків на підставі статті 224 ГК України та частини 2 статті 849 ЦК України. Зазначена сума збитків покриває втрату Позивачем майна (авансу) у розумінні частини 2 статті 224 ГК України.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідачем не було надано доказів виконання робіт у строки визначені договором та приймаючи до уваги те, що позивач в односторонньому порядку відмовився від договору, як то передбачено умовами договору та ч. 2 ст. 849 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої до стягнення суми збитків у розмірі 1689274,31 грн. на підставі статті 224 ГК України та частини 2 статті 849 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 426779,56 грн. пені та 356729,73 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230, ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.3 договору, за порушення строків виконання роботи, передачі обладнання підрядник сплачує замовнику пеню згідно з частиною другою статті 231 ГК України у розмірі 0,1% вартості роботи, строк виконання якої порушений, вартості обладнання, строк передачі (поставки) якого порушений за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів підрядник повинен додатково сплатити замовнику штраф у розмірі семи відсотків від вказаної суми.

Тобто вищезазначеним пунктом договору передбачено штрафні санкції у вигляді нарахування пені та штрафу за порушення строків виконання робіт та передачі обладнання.

Щодо заперечень відповідача щодо невірного розрахунку штрафних санкцій, здійсненого позивачем, судом перевірено відповідний розрахунок та встановлено наступне.

Графік поставки обладнання встановлений додатком № 4 до договору (а.с. 47).

Так із розрахунку штрафних санкцій, наданого позивачем, вбачається, що останнім нараховується пеня та штраф за порушення строків поставки обладнання на суму 558780,91 грн. (вартість обладнання визначена у п. 2.3 договору) у період з 01.05.2018 року по 19.10.2018 року (тобто дата припинення (розірвання) договору), з якого сума пені складає 96110,32 грн. та сума штрафу складає 135224,98 грн.

Розрахунок штрафних санкцій за порушення строків виконання робіт здійснено позивачем з урахуванням графіку виконаних робіт, який визначений у додатку № 5 до договору підряду та об`єктного кошторису з урахуванням суми ПДВ.

Так, позивачем нараховано до стягнення з відповідача:

- пеню у розмірі 101214,71 грн. та штраф у розмірі 63829,10 грн. за порушення виконання робіт з конструкторсько-будівельних рішень (за період з 01.07.2018 року по 19.10.2018 року на суму заборгованості 911844,22 грн.);

- пеню у розмірі 133688,64 грн. та штраф у розмірі 116977,56 грн. за порушення виконання робіт з електротехнічних рішень (за період з 01.08.2018 року по 19.10.2018 року на суму заборгованості 1671107,94грн.);

- пеню у розмірі 94103,05 грн. та штраф у розмірі 134432,93 грн. за порушення виконання робіт з кабельного господарства (за період з 01.09.2018 року по 19.10.2018 року на суму заборгованості 1920470,50 грн.);

- пеню у розмірі 1662,84 грн. та штраф у розмірі 2375,48 грн. за порушення виконання робіт з пусконалагоджувальної роботи (за період з 01.09.2018 року по 19.10.2018 року на суму заборгованості 33935,42 грн.).

З листування між сторонами вбачається, що сторони мали намір скоригувати графік виконання робіт, з метою чого мала бути укладена додаткова угода.

Проте між сторонами додаткової угоди щодо коригування графіку виконання робіт укладено не було, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем мали бути виконані роботи у строки, визначені графіком, який є додатком № 4 до договору підряду.

Таким чином, перевіривши розрахунку пені та штрафу, здійснений позивачем, судом встановлено, що він відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим посилання відповідача на неправомірність розрахунку позивача є безпідставними.

Згідно ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.01.2015 у справі № 910/23600/13/3-204гс14.

В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що позивач є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Суд не погоджується з посиланням відповідача на порушення позивачем ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, оскільки нарахування пені та штрафу не є подвійною відповідальністю за одне й те саме правопорушення в розумінні ст. 61 Конституції України, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватись і різний набір санкцій (штраф, пеня), що не суперечить вимогам чинного законодавства. Дана правова позиція повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеного у постанові № 922/4400/17 від 25 липня 2018 року.

Враховуючи наведене, погодження сторонами в договорі відповідальності у вигляді сплати штрафу 7% вартості робіт та пені 0,1% вартості товарів (робіт, послуг) за кожен день прострочення виконання відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України, а також приписам статей 546 ЦК України, статті 231 ГК України, тому одночасне стягнення зазначених штрафних санкцій не суперечить статті 61 Конституції України.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного суду від 08.08.2018 у справі 908/1843/17, постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі №3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі №3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Приймаючи до уваги те, що відповідач прострочив поставку обладнання та порушив строки виконання робіт понад 30 днів, позовні вимоги про стягнення 7% штрафу у розмірі 356729,73 грн. та про стягнення пені у розмірі 426779,56 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача у розмірі 37091,76 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альвера» (61001, м. Харків, вул. Молочна, 11, корпус 8, літера А-14, ) на користь Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ) кошти у розмірі 1689274,31 грн., 426779,56 грн. пені, 356729,73 грн. штрафу та 37091,76 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "23" квітня 2019 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/3355/18