ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" квітня 2019 р. м. Київ Справа № 911/460/19

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01601, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 7", 08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Григорія Сковороди, будинок 7

про стягнення 43945,20 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 та договором про переведення боргу №2965/14-17 від 30.10.2014

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 7" про стягнення 5 492,77 грн. пені за сукупний період з 15.02.2014 по 14.10.2014, 2027,47 грн. 3% річних за сукупний період з 15.02.2014 по 07.09.2015 та 36 424,96 грн. інфляційних втрат за сукупний період з 01.03.2014 по 31.08.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов купівлі-продажу природного газу №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 та договору про переведення боргу №2965/14-17 від 30.10.2014 в частині повної та своєчасної оплати природного газу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

18.03.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що у відповідності до частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом і враховуючи що заборгованість відповідача перед позивачем погашена до набрання чинності вказаним Законом, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у даній справі. Окрім цього відповідач просив суд застосувати строк позовної давності у разі визнання вимог позивача обґрунтованими та на цій підставі відмовити у позові в повному обсязі.

01.04.2019 позивач подав відповідь на відзив, в якій заперечив проти позиції відповідача в повному обсязі з підстав, викладених у відповіді.

18.04.2019 відповідач подав письмові заперечення, які судом прийняті до розгляду та залучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс" (покупець) був укладений договір №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 купівлі-продажу природного газу (Договір купівлі-продажу), відповідно умов якого з урахуванням додаткових угод №1 від 31.01.2014 та №2 від 30.04.2014 продавець взяв на себе зобов'язання передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору.

Згідно пункту 1.2 Договору купівлі-продажу газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

За умовами пунктів 3.3 та 3.4 Договору купівлі-продажу приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцю та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленим печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.3 Договору купівлі-продажу визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до пункту 5.5. Договору купівлі-продажу загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до пункту 6.1 Договору купівлі-продажу оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2. Договору купівлі-продажу передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 Договору купівлі-продажу).

На виконання умов Договору купівлі-продажу позивач передав, а покупець прийняв у січні, лютому, березні 2014 року природний газ на загальну суму 8 630 402,20 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі копії яких наявні в матеріалах справи.

В подальшому між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 7" та Приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс" було укладено договір №2965/14-17 від 30.10.2014 про переведення боргу (Договір переведення боргу), за умовами якого зобов'язання Первісного Боржника за договором купівлі-продажу природного газу від 20.12.2013 №2218/14-ТЕ-17 на суму 55 000,00грн було переведено на Відповідача.

Відповідно до статті 3 Договору переведення боргу до Нового боржника переходять обов'язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1 статті 2 цього Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013.

Новий боржник зобов'язується перераховувати грошові кошти у сумі, зазначеній у п. 2.1 статті 2 Договору, в порядку та на умовах, визначених Договором купівлі-продажу природного газу №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013.

Згідно статті 4 Договору переведення боргу за Договором купівлі-продажу природного газу №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013 передбачає, що боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов'язання у розмірах передбачених договором купівлі-продажу природного газу №2218/14-ТЕ-17 від 20.12.2013.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Договору переведення боргу цей Договір діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за договором.

Відповідач здійснив оплату у повному розмірі, проте з порушенням встановлених пунктом 6.1 Договору купівлі-продажу строків, що відповідачем не спростовано.

У зв'язку з порушенням відповідачем грошових зобов'язань позивач здійснив нарахування пені у сумі 5 492,77грн за зобов'язаннями січня 2014 року - за період з 15.02.2014 по 14.08.2014, за зобов'язаннями лютого 2014 року - за період з 15.03.2014 по 14.09.2014, за зобов'язаннями березня 2014 рок - за період з 15.04.2014 по 14.10.2014; 3% річних у сумі 2 027,47грн та інфляційних втрат у сумі36 424,96грн за зобов'язаннями січня 2014 року - 15.02.2014 по 18.05.201, лютого 2014 року - з 15.03.2014 по 18.05.2015, березня 2015 року - 15.04.2014 по 07.09.2015 і звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд, перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, встановив, що вони виконані арифметично вірно, відповідають вимогам законодавства та обставинам справи.

Однак, 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", частиною третьою статті 7 якого встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 1 цього Закону визначено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість) це:

кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);

заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Відповідно до умов пункту 1.2 Договору купівлі-продажу газ, що продається за цим договором, використовується покупцем (Приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс", а після укладення договору №2965/14-17 від 30.10.2014 про переведення боргу - Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 7") виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним із видів діяльності Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гранд Лайф № 7" є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Відповідно до викладених у позовній заяві обставин, наданого до неї розрахунку заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, актів приймання-передачі природного газу поставлений позивачем у січні, лютому, березні 2014 року природний газ був використаний і заборгованість за нього погашена відповідачем до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому на цю заборгованість згідно частини третьої статті 7 цього Закону неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина третя статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду №927/1152/16 від 07.02.2018.

Усі інші твердження та доводи не спростовують вищевикладених висновків суду.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно зави відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

Згідно пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що нараховані позивачем пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають списанню в порядку передбаченому частиною третьою статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до вимог позивача.

Зважаючи на викладене підстави для задоволення позову відсутні.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 22.04.2019