РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2019Справа № 910/935/19

За позовом Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза»

до Міністерства оборони України

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк»

про внесення змін до договору щодо продовження строків поставки

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники:

від позивача: Куриленко Р.М. на підставі ордеру серії КВ № 767351 від 01.03.2019

від відповідача: Кривошея Д.А. на підставі довіреності № 220/513/Д від 03.12.2018

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Трикотажна фабрика «Роза» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України з вимогами про:

- внесення змін до Договору № 286/3/18/173 від 26.04.2018 щодо продовження строків поставки, а саме: п. 1.2 розділу І. «Предмет договору» викласти у запропонованій позивачем редакції;

- зобов'язання Міністерства оборони України відкликати вимогу від 03.01.2019 № 286/39 щодо забезпечення виконання Договору № 286/3/18/173 від 26.04.2018 на підставі банківської гарантії № BGV/U/03-2-1296 від 13.04.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

08.02.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 11.03.2019 о 10:20 год. та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк».

01.03.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечив по суті пред'явленого позивачем позову та просив суд відмовити позивачу в його задоволенні.

11.03.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання з додатками на виконання вимог ухвали суду від 12.02.2019 у справі № 910/935/19, яким представник позивача просив суд долучити до матеріалів справи висновки судів щодо застосування відповідної норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду.

У підготовче засідання, призначене на 11.03.2019, з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи у підготовче засідання 11.03.2019, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, по дату, час і місце цього засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на наведені приписи ст. 202 ГПК України, суд здійснював розгляд справи у підготовчому засіданні 11.03.2019 за відсутності третьої особи (його представника).

У підготовчому засіданні, призначеному на 11.03.2018, суд долучив до матеріалів справи заяви позивача та відповідача по суті спору, подані 01.03.2019 та 11.03.2019 через відділ діловодства суду.

У підготовчому засіданні 11.03.2019 представники позивача та відповідача зазначили, що повідомили всі обставини справи, які їм відомі, та надали всі докази, на які вони посилаються у позові та відзиві.

У підготовчому засіданні, призначеному на 11.03.2019, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.04.2019 о 12:00 год.

У судове засідання, призначене на 01.04.2019, з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи у судове засідання 01.04.2019, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, по дату, час і місце цього засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України , якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на наведені приписи ст. 202 ГПК України, суд здійснював розгляд справи по суті у судовому засіданні 01.04.2019 за відсутності третьої особи (його представника).

У судовому засіданні 01.04.2019 суд розпочав розгляд справи по суті.

Відповідно до ст.194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 12.03.2019 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст.208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст.217, 218 ГПК України).

У судовому засіданні 01.04.2019 судом заслухано вступне слово представників позивача та відповідача та досліджено докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Згідно ч. 1 ст. 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Про відкладення розгляду справи постановляється ухвала (ч. 8 ч. 202 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 відкладено судове засідання на 15.04.2019 о 10:40 год.

У судове засідання, призначене на 15.04.2019, з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи у судове засідання 15.04.2019, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, по дату, час і місце цього засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

У судовому засіданні 15.04.2019 суд продовжив розгляд справи по суті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 15.04.2019 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч.6 ст.233 ГПК України.

Заслухавши учасників справи, з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували відповідні обставини, суд

ВСТАНОВИВ:

26.04.2018 року між Міністерством оборони України (далі - відповідач, замовник) та Приватним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» (далі - позивач, постачальник), відповідно до рішення тендерного комітету Міністерства оборони України (протокол від 06.04.2018 №75/109/11) було укладено Договір №286/3/18/173 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору, постачальник зобов'язується у 2018 році поставити замовнику спідню білизну (1831) (лот 2. Спідня білизна 18310000-5 (Сорочка та кальсони демісезонні, вид 2)) (далі - товар), а замовник - забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни) вказані у цьому Договорі.

Згідно п.1.2. Договору, номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються нижчевикладеною специфікацією:

№ з/пНайменування товару Перелік нормативних документів (стандарти, технічні умови, технічні специфікації, технічні описи), що встановлюють основні вимоги до товару Строки (терміни) постачання Загальна кількість, яку необхідно постачити, (к-тів)Ціна за одиницю товару в грн. з врахув. марк., тари (упак.), вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ)Ціна товару в грн., врахув. марк., тари (упак.) вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ)
1Спідня білизна 18310000-5 (сорочка та кальсони демісезонні вид 2)Відповідність ТУ У 14.1-0:2016 зі сповіщенням про зміни №1 та зразку-еталонуДо 30.09.2018 (включно)60 000108,306 498 000,00
До 30.10.2018 (включно)50 000108,305 415 000,00
Усього за рік110 000108,3011 913 000,00
Ціна товару без ПДВ11 913 000,00
Крім того, ПДВ2 382 600,00
Ціна товару з ПДВ14 295 600,00

Ціна товару з ПДВ складає: 14 295 600,00 (чотирнадцять мільйонiв двісті дев'яносто п'ять тисяч шістсот) грн. 00 коп.

ДСТУ та ГОСТи застосовуються в частині, які не суперечать Технічним умовам на виріб (товар), затвердженим Міністерством оборони України.

Відповідно до п.1.3 Договору, постачальник самостійно закуповує сировину, матеріали та комплектуючі вироби (матеріали) для виготовлення товару.

Пунктом 1.5 Договору визначено, що товар постачається на об'єднані центри забезпечення після приймального контрою (якості) представниками Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України (далі - представник замовника).

Товар постачається партіями, які формуються відповідно до рознарядки та ростовки Міністерства оборони України, які є невід'ємними частинами цього договору. При формуванні кожної партії товару має бути витримана пропорційність за розмірами, яка встановлена ростовкою Міністерства оборони України (п.1.6 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору, ціна цього договору становить 14 295 600,00 грн. у тому числі ПДВ 2 382 600,00 грн.

Ціна за договором коригується у порядку визначеному у статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (п.3.2 Договору).

Згідно з п.5.1 Договору, товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Строк поставки товару буде визначений в специфікації договору (п.1.2).

Умовами п.5.3 Договору визначено, що датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та у видатковій накладній постачальника.

Відповідно до п.6.3.1 Договору, постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором.

Згідно з п.7.1 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором.

За умовами п.8.1 Договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Пунктом 8.5 Договору визначено, що продовження строку (терміну) виконання зобов'язань (постачання товару, виконання робіт, надання послуг) можливе у випадку істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов'язків за договором у разі, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір, або уклали б його на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору він може бути змінений або розірваний за згодою сторін.

Доказом виникнення істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов'язків за договором є відповідний документ виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами (п.8.6 Договору).

Пунктом 10.1. визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Відповідно до п.11.1 Договору, постачальник забезпечив виконання своїх зобов'язань за договором у розмірі 5% від суми договору (Банківська гарантія від 13.04.2018 №BGV/U/03-2-1296 видана ПАТ «Укрбудінвестбанк» на суму 714 780,00 грн.).

05.11.2018 між сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до Договору від 26.04.2018 №286/3/18/173 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України).

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 05.11.2018 сторони виклали пункт 1.2 Договору №286/3/18/173 від 26.04.2018 у новій редакції, а саме:

№ з/пНайменування товару Перелік нормативних документів (стандарти, технічні умови, технічні специфікації, технічні описи), що встановлюють основні вимоги до товару Строки (терміни) постачання Загальна кількість, яку необхідно постачити, (к-тів)Ціна за одиницю товару в грн. з врахув. марк., тари (упак.), вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ)Ціна товару в грн., врахув. марк., тари (упак.) вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ)
1Спідня білизна 18310000-5 (сорочка та кальсони демісезонні вид 2)Відповідність ТУ У 14.1-0:2016 зі сповіщенням про зміни №1 та зразку-еталонуДо 22.10.2018 (включно)60 000108,306 498 000,00
До 20.11.2018 (включно)50 000108,305 415 000,00
Усього за рік110 000108,3011 913 000,00
Ціна товару без ПДВ11 913 000,00
Крім того, ПДВ2 382 600,00
Ціна товару з ПДВ14 295 600,00

Як зазначає позивач, вказана Додаткова угода №1 була укладена між сторонами у зв'язку з істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити, а саме оскарження процедури закупівлі, що стало підставою для зміни строків поставки товару за договором.

Як вбачається зі змісту Додаткової угоди №1 від 05.11.2018 вона підписана сторонами відповідно до вимог ст.652 Цивільного кодексу України, статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», експертного висновку про істотну зміну обставин, виданого Торгово-промисловою палатою України від 26.09.2018 №2751/2/21-10.4, листа Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» №624 від 27.09.2018, та на підставі пункту 11.5 розділу XI Договору від 26.04.2018 №286/3/18/173.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що станом на 19.10.2018 позивачем було частково виконано умови договору, а саме: здійснено поставку 35 000 комплектів спідньої білизни, що підтверджується видатковою накладною №4876 від 19.10.2018 та Актом приймального контролю товару за якістю №1 від 19.10.2018. Проте, з об'єктивних та непередбачуваних обставин, у позивача виникла форс-мажорна ситуація, а саме: технічний розлад блоку управління розкрійної настилочної машини Pioner-Super, у зв'язку з чим крій сировини було зупинено з 10.10.2018 по 15.11.2018.

Після введення в експлуатацію відремонтованого обладнання 15.11.2018 позивачем було розраховано необхідну технологічну тривалість виготовлення товару, поставку якого, у кількості 25 000 (із 60 000) комплектів спідньої білизни, можливо було здійснити у строк до 20.12.2018, а також 50 000 комплектів спідньої білизни у строк до 20.12.2018.

Як зазначає позивач, у зв'язку з істотною зміною обставин, що є обставинами непереборної сили, останній звернувся до відповідача з листом №4349 від 06.12.2018 додатком до якого позивачем було надано Висновок №3463/2/21-10.4 від 30.11.2018 Торгово-промислової палати України у якому повідомив відповідача про непередбачувані обставини та просив відповідача погодити перенесення строків поставки. Проте відповідачем не було надано жодної відповіді на вказаний лист.

Так позивач вказує, що неможливість своєчасного виконання зобов'язань згідно з договором спричинена форс-мажорною ситуацією, а тому, на думку останнього, він має право на внесення змін в договір в частині продовження строку виконання зобов'язання.

Разом з тим, позивач зазначає, що 18.12.2018 ним було здійснено поставку 25 000 комплектів спідньої білизни, також 20.12.2018 позивачем було поставлено 50 000 комплектів спідньої білизни, які були прийняті відповідачем без жодних зауважень. Поте 03.01.2019 відповідачем на адресу позивача було надіслано претензію №286/6/11 від 02.01.2019 із вимогами щодо сплати штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов'язань. Також відповідач звернувся до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» з вимогою №286/6/39 від 03.01.2019 щодо забезпечення виконання договору за допомогою банківської гарантії на суму 714 780,00 грн.

Позивач вважає, що такі дії відповідача, стосовно звернення до банку із вимогою порушують права позивача, оскільки несвоєчасне виконання зобов'язання виникло внаслідок дії форс-мажорних обставин, а на момент звернення відповідача до банку, зобов'язання, які були забезпечені банківською гарантією були виконані позивачем у повному обсязі.

У зв'язку з чим позивач також заявив вимоги про зобов'язання відповідача відкликати вимогу від 03.01.2019 № 286/39 щодо забезпечення виконання Договору № 286/3/18/173 від 26.04.2018 на підставі банківської гарантії № BGV/U/03-2-1296 від 13.04.2018.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог зазначивши, що за умовами укладеного між сторонами договору позивач повинен був виготовити та поставити товар у кількості 60 000 од. у строк до 22.10.2018 та у кількості 50 000 од. у строк до 20.11.2018. Пороте в порушення умов договору позивачем у визначені договором строки товар поставлено не було. Відповідач зазначає, що з моменту укладення договору у позивача було достатньо можливостей для повного та своєчасного виконання своїх зобов'язань щодо поставки товару.

Відповідач вважає, що даний позов про внесення змін до договору в частині продовження строків поставки товару є спробою позивача уникнути сплати штрафних санкцій за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань, а також недопущення повернення суми банківської гарантії. Крім того відповідач зазначив, що перенесення строків постачання призведе до неможливості оплати зобов'язань у 2019 році, оскільки бюджетний 2018 рік на який передбачались кошти закінчився.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору №286/3/18/173 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 26.04.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Особливості укладання договорів за державним замовленням (державних контрактів) визначаються Законом України «Про публічні закупівлі» та Законом України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони».

Пунктом 20 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що публічна закупівля - це придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 5 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки.

Як встановлено статтею 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, частиною 1-2 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Таким чином, законодавство чітко визначає порядок внесення змін до договору, та передбачає, що таке внесення має відбуватися лише за згодою сторін угоди, а у випадку, коли певної згоди не досягнуто, заінтересована сторона вправі звернутися до суду, при умові одночасного існування чотирьох умов.

Існування одночасно умов, що відповідно до ч. 2 ст. 652 є необхідним для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання або зміни договору вимагає з'ясування змісту кожної окремо взятої умови.

Отже закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом, 19.10.2018 позивачем частково було поставлено товар у кількості 35 000 комплектів спідньої білизни на суму 4 548 600,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Видаткової накладної №199 від 19.10.2018 та Акту приймального контролю за якістю №1 від 19.10.2018. Відповідачем вказаний товар було прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 10.10.2018 у зв'язку з технічним розладом блоку управління розкрійної настилочної машини Pioner-Super (інв.№8-130) позивачем, було передано вказане обладнання на ремонт, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Акту передачі на ремонт, реконструкцію та модернізацію основних засобів від 10.10.2018.

Відповідно наявної у справі копії Акту прийняття відремонтованих, реконструйованих та модернізованих основних засобів від 15.11.2018, позивачем було прийнято відремонтоване обладнання, а саме: настилочну машину Pioner-Super (інв.№8-130). Як вбачається із вказаного акта, обладнання перебувало на ремонті з 10.10.2018 по 15.11.2018.

З метою встановлення дійсності істотної зміни обставин, що спричинили неможливість виконання договірних зобов'язань у встановлені договором строки, позивач звернувся до Торгово-промислової палати України з питанням щодо проведення аналізу фактичних обставин справи, що склалися в його господарській діяльності щодо унеможливлення виконання зобов'язання за Договором №826/3/18/173 від 26.04.2018, спричиненого істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити.

Так за результатами проведеного аналізу, Торгово-промисловою палатою України було складено Висновок №3463/2/21-10.4 від 30.11.2018 щодо унеможливлення виконання зобов'язань за Договором №826/3/18/173 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби від 26.04.2018 спричиненого істотною зміною обставин, яким було підтверджено, що унеможливлення своєчасного виконання позивачем зобов'язань за договором спричинено істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити, зокрема тривалим технічним розладом (з 10.10.2018 по 15.11.2018) розкрійної настилочної машини Pioner-Super (інв.№8-130).

Вказаний висновок було отримано позивачем 05.12.2018, що підтверджується відповідним підписом уповноваженої особи Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» на наявній у справі копії витягу із зазначеного висновку.

Позивач 06.12.2018 звернувся до Міністерства оборони України із пропозицією про внесення змін в Договір в частині продовження термінів поставки товару разом з Висновком Торгово-промислової палати України.

Вказана пропозиція разом з доданими документами була одержана відповідачем 07.12.2018 (вх.№16761), що підтверджується відповідною відміткою на копії пропозиції. Відповідач відповіді на вказану пропозицію не надав, продовження строків поставки не погодив, обґрунтованої відмови не надіслав.

Разом з тим, 18.12.2018 позивачем було здійснено поставку 25 000 (із 60 000) комплектів спідньої білизни, також 20.12.2018 позивачем було поставлено 50 000 комплектів спідньої білизни, які були прийняті відповідачем без жодних зауважень. Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Видаткових накладних №6273 від 18.12.2018 та №6347 від 20.12.2018, а також Копіями Актів приймального контролю №2 від 18.12.2018 та №3 від 20.12.2018.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої - другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із частинами першою - четвертою статті 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У свою чергу, відповідач у встановлений Господарським кодексом України строк (двадцять днів після одержання пропозиції) не повідомив позивача про результати розгляду вказаної пропозиції; доказів протилежного суду відповідачем не подано.

Так, за умовами п. 8.2. договору, сторона, що не може виконувати зобов'язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п'яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами (п. 8.3. договору).

Пунктом 8.5. договору передбачено, що продовження строку (терміну) виконання зобов'язань (постачання товару, виконання робіт, надання послуг) можливе у випадку істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов'язків за договором у разі, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір, або уклали б його на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору він може бути змінений або розірваний за згодою сторін.

Відповідно до п. 8.6. договору, доказом виникнення істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов'язків за договором є відповідний документ виданий торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

Згідно з пп. 2 п. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Частинами 1, 2 ст. 11 вказаного Закону передбачено, що торгово-промислові палати мають право, зокрема, проводити за дорученням державних органів незалежну експертизу проектів нормативно-правових актів з питань економіки, зовнішньоекономічних зв'язків, а також з інших питань, що стосуються прав та інтересів підприємців; проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість; Торгово-промислова палата України та торгово-промислові палати України залучаються до надання експертних висновків про походження товарів в тих випадках, коли відповідно до міжнародних договорів України повноваження видачі сертифікатів походження товарів надані митному органу, якщо інше не визначено такими міжнародними договорами. Порядок надання експертних висновків встановлюється Кабінетом Міністрів України; виконувати інші повноваження, що не суперечать законодавству України. Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім продовження строку дії договору та виконання зобов'язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

Отже, відповідно до вказаної норми чинне законодавство України не забороняє продовження строку виконання зобов'язання за Договором.

Одними із засад цивільного законодавства є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).

З метою підтвердження існування документально підтверджених об'єктивних обставин позивач звернувся до Торгово-промислової палати України.

Розглянувши зазначений запит позивача Торгово-промислова палата України надала Висновок №3463/2/21-10.4 від 30.11.2018 щодо унеможливлення виконання зобов'язань з Договором №826/3/18/173 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби від 26.04.2018 спричиненого істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до якого, Торгово-промислова палата України дійшла наступного висновку:

- унеможливлення виконання зобов'язань, передбачених умовами Договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/18/173 від 26.04.2018, укладеного між Міністерством оборони України (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» (постачальник), за результатами публічної закупівлі (ідентифікатор UA-2018-02-23-001700-с) щодо поставки товару (спідню білизну (1831) (лот.2. Спідня білизна 18310000-5 (Сорочка та кальсони демісезонні, вид 2) у кількості 60 000 комплектів у строк до 22.10.2018 включно та у кількості 50 000 комплектів у строк до 20.11.2018 включно, спричинено істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити, зокрема: тривалим (з 10.10.2018 по 15.11.2018) технічним розладом розкрійної настилочної машини Pioner-Super (інвентарний номер 8-130);

- ця істотна зміна обставин характеризується ознаками: непередбачуваності, тривалості, невідворотності і відсутності вини у її виникненні сторін за Договором №286/3/18/173 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), укладеним 26.04.2018 між Міністерством оборони України (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» (постачальник), бо знаходиться поза межами волі бажань і дій сторін, порушуючи баланс їх майнових інтересів і позбавляючи того на що вони розраховували вступаючи в договірні відносини, а також свідчить про прямий причинно-наслідковий зв'язок з фактом унеможливлення виконання своїх зобов'язань ПрАТ «ТФ «Роза», зокрема у 2018 році поставити замовнику спідню білизну (1831) (лот.2. Спідня білизна 18310000-5 (Сорочка та кальсони демісезонні, вид.2) у кількості 60 000 комплектів у строк до 22.10.2018 включно та у кількості 50 000 комплектів у строк до 20.11.2018 включно та об'єктивно унеможливлює їх виконання;

- така істотна зміна обставин за законодавством України, а саме: стаття 652 Цивільного кодексу України, не порушуючи пункту 8.5 Договору №286/3/18/173 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), укладеного 26.04.2018 між Міністерством оборони України (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» (постачальник), є підставою для збалансування майнових інтересів сторін, порушеного її виникненням, враховуючи принцип свободи договору і наявність диспозитивного методу правового регулювання договірних зобов'язань, шляхом перегляду сторонами та внесення змін у зазначені в цьому висновку договірні відносини, а також надає право Приватному акціонерному товариству «Трикотажна фабрика «Роза» (постачальник), ініціювати (вимагати) такий перегляд і внесення змін у зазначені в цьому висновку договірні відносини в частині продовження строку поставки товару, зокрема: спідньої білизни (1831) (лот.2. Спідня білизна 18310000-5 (Сорочка та кальсони демісезонні, вид 2) у кількості 25 000 (із 60 000) комплектів у строк до 20.12.2018 включно та у кількості 50 000 комплектів у строк до 20.12.2018 включно.

Суд, розглянувши зазначений висновок, наданий позивачем, вважає його належним та допустимим доказом.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що Висновок №3463/2/21-10.4 від 30.11.2018 Торгово-промислової палати України було отримано позивачем 05.12.2018, тобто вже після спливу строків поставки товару, обумовлених Додатковою угодою №1 від 05.11.2018.

Проте, враховуючи положення чинного законодавства та умови укладеного між сторонами договору, відповідно до яких єдиним належним доказом документального підтвердження виникнення форс-мажорних обставин є висновок Торгово-промислової палати України, за відсутності якого позивач не міг звернутись до відповідача із пропозицією щодо внесення змін до договору, суд не вбачає в діях позивача, що стосуються звернення до відповідача саме 06.12.2018 із пропозицією щодо продовження строку поставки товару, невідповідності вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач документально підтвердив факт істотної зміни обставин, яку сторони не могли передбачити при укладенні договору, а також наявність існування всіх чотирьох умов, передбачених ст.652 ЦК України існування яких є необхідним для внесення змін до договору за рішенням суду, а тому внесення змін до договору в частині збільшення строку поставки товару є доцільним і розумним.

Разом з тим, стосовно доводів відповідача, що викладені ним у відзиві на позов, стосовно того, що перенесення строків постачання призведе до неможливості оплати поставленого товару у 2019 році, оскільки бюджетний 2018 рік на який передбачались такі кошти закінчився, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи взагалі не містять доказів оплати відповідачем поставленого позивачем товару.

В той же час, умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, але не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року (п.4.1 Договору).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач прийняв товар у 2018 році наведене свідчить що відповідач не відмовився від прийняття товару поставленого позивачем, а відтак і від обов'язку з оплати товару відповідно до умов договору.

За таких обставин посилання відповідача на неможливість оплати поставленого позивачем товару судом відхиляються з огляду на те, що прийняття товару відповідачем призвело до виникнення обов'язку з його оплати, крім того, суд зазначає, що питання оплати поставленого позивачем товару не входить до предмету доказування у даній справі.

Таким чином, доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позов, суд вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства України, спростовуються матеріалами та встановленими обставинами справи.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів в розумінні ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України є зміна правовідношення.

Згідно з ч.2 ст.20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що запропоновані позивачем зміни до Договору, а саме збільшення строку постачання товару у кількості 25 000 (із 60 000) комплектів у строк до 20.12.2018 включно та у кількості 50 000 комплектів у строк до 20.12.2018 включно не суперечить чинному законодавству України та є доцільним, враховуючи істотну зміну обставин, а тому вимога внести зміни до Договору є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, стосовно вимоги позивача про зобов'язання відповідача відкликати вимогу від 03.01.2019 № 286/39 щодо забезпечення виконання Договору № 286/3/18/173 від 26.04.2018 на підставі банківської гарантії № BGV/U/03-2-1296 від 13.04.2018, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 13.04.2018 Публічне акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» (наразі перейменоване у Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк») (далі - гарант) надав відповідачу банківську гарантію № BGV/U/03-2-1296, відповідно до якої гарант взяв на себе безвідкличні та безумовні зобов'язання виплатити Міністерству оборони України (бенефіціар) будь-яку суму в межах загальної суми цієї гарантії, що складає 714 780,00 грн., протягом п'яти робочих днів з дати отримання письмової вимоги бенефіціара, у разі невиконання (неналежного виконання) принципалом (Приватне акціонерне товариство «Трикотажна фабрика «Роза») умов Договору № 286/3/18/173 від 26.04.2018 щодо кількості, якості та строків.

Ця гарантія дійсна по 04.12.2018 включно.

Зобов'язання банку згідно цієї гарантії втрачають силу в разі:

- закінчення строку дії гарантії;

- своєчасного виконання у повному обсязі принципалом своїх зобов'язань перед бенефіціаром;

- повернення оригіналу гарантії банку або надання бенефіціаром письмової заяви про звільнення банку від обов'язків за гарантією.

За умовами п.1.2 Договору про надання гарантії № BGV/U/03-2-1296, гарантія надається на термін до 04.02.2019 включно і набуває чинності з 13.04.2018.

При цьому, відповідно до п. 11.2 Договору № 286/3/18/173 від 26.04.2018, підставою для повернення забезпечення виконання договору є виконання постачальником всіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та строків і виключно за цінами згідно положень цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана.

Частиною 4 статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор може пред'явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Таким чином, вказана гарантія підлягає застосуванню виключно у разі наявності трьох умов неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань, а саме щодо кількості, якості та строків постачання товару.

З матеріалів справи вбачається, що в межах строку дії гарантії, а саме 03.01.2019 Міністерство оборони України звернулося до Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» з вимогою № 286/6/39243, в якій відповідач зазначив, що позивачем порушено умови виконання договору в частині терміну постачання продукції, а саме: поставлено із запізненням на 58 діб, тобто 20.12.2018, після терміну визначеного договором - до 22.10.2018 (включно) та із запізненням на 29 діб, тобто 20.12.2018, після терміну, визначеного договором - до 21.11.2018 (включно), у зв'язку з чим відповідач просив банк перерахувати кошти у розмірі 714 780,00 грн. на рахунок Міністерства оборони України.

В свою чергу, Листом № 0050-БГ від 09.01.2019 Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза», в якому повідомило, що 03.01.2019 банком отримано вимогу бенефіціара про сплату суми 714 780,00 грн. бенефіціару за гарантією, у зв'язку з чим відповідно до умов договору гарантії просило позивача перерахувати кошти для забезпечення компенсації суми вимоги у сумі 714 780,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що 18.12.2018 ним було здійснено поставку 25 000 комплектів спідньої білизни (із 60 000), також 20.12.2018 позивачем було поставлено 50 000 комплектів спідньої білизни, які були прийняті відповідачем без жодних зауважень.

Позивач вважає, що такі дії відповідача, стосовно звернення до банку із вимогою порушують права позивача, оскільки несвоєчасне виконання зобов'язання виникло внаслідок дії форс-мажорних обставин, а на момент звернення відповідача до банку зобов'язання, які були забезпечені банківською гарантією були виконані позивачем у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч.1 ст.565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

За приписами ч.1 ст.568 Цивільного кодексу України зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі:

1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію;

2) закінчення строку дії гарантії;

3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов'язків за гарантією.

Разом з тим, оскільки судом встановлено, що несвоєчасна поставка обумовленого договором товару відбулась не з вини позивача, а в наслідок істотної зміни обставин, яку сторони не могли передбачити при укладенні договору, та враховуючи висновки суду щодо наявності підстав для внесення змін до Договору, а саме збільшення строку постачання товару у кількості 25 000 (із 60 000) комплектів у строк до 20.12.2018 включно та у кількості 50 000 комплектів у строк до 20.12.2018 включно, суд дійшов висновку, що вимога Міністерства оборони України №286/6/39243 від 03.01.2019 щодо виплати суми гарантії у в'язку із порушенням Приватним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» строків поставки товару є безпідставною.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що сторонами належним чином не обґрунтовано свої вимоги та заперечення стосовно строку дії наданої банком гарантії, тоді як дослідження обставин щодо строку дії та припинення зазначеної гарантії не входять до предмету розгляду даної справи.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів в розумінні ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України є припинення дії, яка порушує право.

Згідно з ч.2 ст.20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За приписами ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За приписами ст.5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, тобто він повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В абзаці 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначено про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За таких підстав, суд, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача відкликати вимогу від 03.01.2019 № 286/39 щодо забезпечення виконання Договору № 286/3/18/173 від 26.04.2018 на підставі банківської гарантії № BGV/U/03-2-1296 від 13.04.2018, є неефективним способом захисту у розумінні наведених приписів, оскільки у даному випадку, враховуючи, що судом задоволено вимоги позивача щодо продовження термінів поставки товару за договором, позивач не є порушником зобов'язання, відповідно у відповідача не настає право на звернення до гаранта з вимогою про виплату гарантії.

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Міністерства оборони України відкликати вимогу від 03.01.2018 №286/6/39 щодо забезпечення виконання договору №286/3/18/173 від 26.04.2018 на підставі банківської гарантії №BGV/U/03-2-1296 від 13.04.2018.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем за разом із позовною заявою подано попередній розрахунок суми судових витрат, який складається з витрат по оплаті судового збору в сумі 7605,00 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1921 грн. 00 коп.

Згідно з п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно абз.2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли у позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, відтак, за подання даної позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмірі 3842,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, а саме оригіналами платіжних доручень №3918 від 22.01.2019 на суму 1921,00 грн. та 4089 від 05.02.2019 на суму 1921,00 грн., що позивачем при звернення до суду із даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі саме 3842,00 грн. Відтак розподілу підлягають судові витрати зі сплати судового збору, які понесені позивачем саме в розмірі 3842,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 1921,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Внести зміни до Договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/18/173 від 26.04.2018, укладеного між Міністерством оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код 00034022) та Приватним акціонерним товариством «Трикотажна фабрика «Роза» (03038, м. Київ, вул. М. Грінченка, буд. 2/1; ідентифікаційний код 00307313), шляхом викладення його в наступній редакції:

«Пункт 1.2. Номенклатура товару, передбаченого до поставки за Договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання Договору, визначаються нижче викладеною Специфікацією:

№ з/пНайменування товару Перелік нормативних документів (стандарти, технічні умови, технічні специфікації, технічні описи), що встановлюють основні вимоги до товару Строки (терміни) постачання Загальна кількість, яку необхідно постачити, (к-тів)Ціна за одиницю товару в грн. з врахув. марк., тари (упак.), вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ)Ціна товару в грн., врахув. марк., тари (упак.) вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ)
1Спідня білизна 18310000-5 (сорочка та кальсони демісезонні вид 2)Відповідність ТУ У 14.1-0:2016 зі сповіщенням про зміни №1 та зразку-еталонуДо 22.10.2018 (включно)35 000108,303 790 500,00
До 20.12.2018 (включно)25 000108,30 2 707 500,00
До 20.12.2018 (включно)50 000108,305 415 000,00
Усього за рік110 000108,3011 913 000,00
Ціна товару без ПДВ11 913 000,00
Крім того, ПДВ2 382 600,00
Ціна товару з ПДВ14 295 600,00

Ціна товару з ПДВ складає: 14 295 600,00 (чотирнадцять мільйонiв двісті дев'яносто п'ять тисяч шістсот) грн. 00 коп.

ДСТУ та ГОСТи застосовуються в частині, якій не суперечать Технічним умовам на виріб (товар), затвердженим Міністерством оборони України.»

3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Приватного акціонерного товариства «Трикотажна фабрика «Роза» (03038, м. Київ, вул. М. Грінченка, буд. 2/1; ідентифікаційний код 00307313) 1921 (одну тисячу дев'ятсот двадцять одну) грн. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 25.04.2019

Суддя О.В. Гумега