ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Справа№ 910/11789/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

за участю представників

позивача: Петрик О.В.;

відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Українського союзу об'єднань, підприємств і організацій

побутового обслуговування населення (УКРСОЮЗСЕРВІС)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2018

у справі №910/11789/18 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Українського союзу об'єднань, підприємств і організацій

побутового обслуговування населення (УКРСОЮЗСЕРВІС)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тісо"

про відшкодування збитків 172 980,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Український союз об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) (далі за текстом - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тісо" (далі за текстом - відповідач) 172 980,15 грн. збитків, завданих позивачу у зв'язку зі знаходженням на території і в приміщеннях позивача теплопункту та теплотраси, які використовує відповідач.

Відповідач заперечував проти позову, наголошуючи на непідтвердженості факту завдання збитків позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/11789/18 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, та зупинено провадження у справі.

Вказана ухвала суду мотивована необхідністю спеціальних знань для з'ясування питань, які виникли в ході судового розгляду даної справи.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 910/11789/18, зазначаючи про те, що в оскаржуваній ухвалі не вказано, вирішення яких саме спірних питань потребує спеціальних знань. Позивач вважає, що для розрахунку завданих йому збитків спеціальні знання не потрібні. До того ж, в матеріалах справи міститься висновок експерта, наданий відповідачем, з питань аналогічних тим, які поставив на вирішення експерту місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі. Також позивач заперечував проти покладення на нього витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів позивача, зазначаючи про доцільність проведення експертного дослідження у даній справі для з'ясування правильності розміру вимог позивача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив суд скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі № 910/11789/18 та направити матеріали справи на подальший розгляд місцевого господарського суду.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представника відповідача.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції -скасуванню, виходячи з наступного.

За змістом ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

В ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

За змістом ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку призначення судом експертизи, про що суд постановляє ухвалу.

Отже, у розумінні наведених положень зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням господарським судом судової експертизи є правом суду, а не його обов'язком. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з'ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмету доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

Зупиняючи провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 228 ГПК України, суд на виконання наведених положень законодавства та приписів ст. 234 названого Кодексу повинен в обов'язковому порядку обґрунтувати необхідність призначення судової експертизи та навести підстави і мотиви такого призначення, зазначити обставини справи, які підлягають з'ясуванню експертом, та викласти обґрунтування неможливості з'ясування цих обставин самим судом.

Як уже зазначалося вище, місцевий господарський суд за власною ініціативою призначив у даній справі судову економічну експертизу.

Однак в порушення вищенаведених правових норм, в ухвалі суду відсутнє обґрунтування щодо того, в чому полягає необхідність призначення судової експертизи та вирішення яких саме питань, що виникли в ході розгляду даної справи, потребують спеціальних знань.

Окрім того, в ч.1 ст. 101 ГПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

В матеріалах справи наявний висновок експерта за результатами проведення економічної експертизи у справі №910/11789/18 від 16.11.2018 №2687, складений експертом Київської незалежної судово-експертної установи на замовлення відповідача. З названого висновку вбачається, що на вирішення експерта поставлені ті самі питання, що й в оскаржуваній ухвалі місцевого господарського суду, однак остання не містить жодної згадки про цей експертний висновок та/або його відхилення судом.

Аналіз положень ст. 228 ГПК України дає можливість дійти до висновку, що правомірність зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 228 ГПК України залежить від призначення судом судової експертизи за наявності дійсної необхідності в її призначенні.

Однак за результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про необґрунтоване призначення у справі №910/11789/18 судової експертизи, що в свою чергу призвело до прийняття неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження у справі.

Можливість зупинення провадження у справі не повинна призводити до зменшення розумного строку розгляду справи (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 01.02.2017 у справі № 6-1957цс16).

Призначення судової експертизи як процесуальна дія суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованим. При цьому призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до ч.1 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

В п.п.2, 10 ч.3 ст. 2 ГПК України визначено як основні засади (принципи) господарського судочинства, в числі інших, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та розумність строків розгляду справи судом.

Наведеного місцевим господарським судом враховано не було, тому, необґрунтовано призначивши у розгляді даної конкретної справи судову експертизу та, як наслідок, зупинивши провадження у цій же справі, суд порушив право позивача на розгляд справи упродовж розумного строку (аналогічні висновки про застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №910/14822/17, від 19.04.2018 у справі №910/25520/13, від 12.12.2018 у справі №910/10572/17).

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтвердилися під час розгляду даної справи, що свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, невірне застосування норм процесуального права та є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду відповідно до ст. 280 ГПК України.

В ч.3 ст. 271 ГПК України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладених обставин справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/11789/18 - скасуванню, а матеріали справи - переданню на розгляд до Господарського суду міста Києва.

У зв'язку з задоволенням апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача. Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч.3 ст. 271 ГПК України, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 271, 277, 280 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Українського союзу об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (УКРСОЮЗСЕРВІС) задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/11789/18 скасувати.

3. Справу №910/11789/18 передати на розгляд Господарському суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 22.04.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

А.І. Тищенко