ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019м. ДніпроСправа № 904/5567/18

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Татарчук В.О., за участю секретаря судового засідання Білана О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

до товариства з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест» (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

фізичної особи-підприємця Ципкіна Сергія Леонідовича (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

про визнання договорів поруки недійсними

Представники:

від позивача: Ніколенко М.Є., дов. № 10/81 від 08.01.2019

від відповідача-1: Овдій Я.П., дов. від 18.02.2019

від відповідача-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест», фізичної особи-підприємця Ципкіна Сергія Леонідовича про визнання недійсними договорів поруки № 01/10 від 01.10.2015, №02/10 від 01.10.2015 укладених між товариством з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест» та фізичною особою-підприємцем Ципкіним Сергієм Леонідовичем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- укладання договорів поруки направлено на штучну зміну підсудності з розгляду позову ТОВ «Екоспецінвест» до ПрАТ «Північний ГЗК» щодо неналежного виконання зобов'язань за договорами оренди №№1079, 1080 від 01.10.2015 (справа № 904/4297/18);

- мають місце суперечливі положення щодо істотних умов договорів поруки та відсутня згода щодо таких умов;

- договори поруки є нікчемними внаслідок недодержання на момент їх укладання вимоги щодо спрямованості договорів на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними;

- договори поруки не відповідають вимогам ч. 1 ст. 528 ЦК України та є фіктивними;

- позивач оспорює спірні договори як заінтересована особа в розумінні ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України;

Відповідач-1 у відзиві заперечує проти позову, посилаючись на те, що:

- є необґрунтованим твердження позивача про зміну підсудності за допомогою спірних договорів;

- договори містять всі істотні умови;

- відсутність згоди боржника не впливає на дійсність договорів поруки та не є підставою для визнання їх недійсними;

- є необґрунтованим посилання позивача на нікчемність договорів поруки;

- договори виконувалися сторонами, а тому твердження позивача про їх фіктивність та укладання без спрямування на реальне настання правових наслідків не відповідають дійсності;

- позивачем не доведена заінтересованість, як обов'язкова підстава для звернення з даним позовом.

Відповідач-2 у відзиві просить відмовити у задоволенні позову, з урахуванням наступного:

- зміст договорів поруки повністю відображає відносини між відповідачами, встановлює межі їх відповідальності, містить перелік обов'язків та прав, предмет договору тощо;

- сторони договорів вчиняли дії на їх виконання, а тому такі договори не можна вважати нікчемними, фіктивними;

- в момент вчинення правочинів відповідачі мали дійсні наміри, направлені на виникнення та виконання зобов'язань.

Відповідач-2 не забезпечив явку представника та звернувся з клопотанням про розгляд справи за відсутності його представника.

У судовому засіданні 16.04.2019 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2015 між публічним акціонерним товариством «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат») (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест» (орендар) укладено договір оренди майна №1079.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування майно ПАТ «ПІВНГЗК» (діагностичне обладнання) згідно з актом приймання-передачі, який є невід'ємною частиною договору, яке розташоване за адресою; м. Кривий Ріг, проммайданчик ПАТ «ПІВНГЗК» для здійснення господарської діяльності.

Цільове призначення об'єкту оренди: для діяльності передбаченої Статутом (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору, орендодавець зобов'язаний передати об'єкт оренди орендарю протягом 3 календарних днів з моменту підписання сторонами договору оренди та внесення орендарем орендної плати. Приймання-передача об'єкту оренди оформлюється актом здачі-приймання об'єкту оренди, який підписується уповноваженими представниками сторін та засвідчується печатками сторін (п. 2.2 договору).

01.10.2015 вказаними сторонами підписаний акт приймання-передачі орендованого майна №1/1079, відповідно до якого передано: трансформатор ТСПЗ1-40,0 первісною вартістю 22529грн; стенд розпилення насос-форсунки вартістю (2083,34грн); стенд установки (13453грн); стенд регулювання (498755грн), калорифер СФОЦ-30 (1915,83грн).

01.08.2017 наведеними сторонами підписано додаткову угоду до вказаного договору оренди, відповідно до п. 1 якої сторони домовилися вважати договір таким, що достроково припинив свою дію починаючи з дати підписання акту приймання-передачі майна від орендаря орендодавцю.

Також, 01.10.2015 між ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», (правонаступником якого є ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (орендодавець) та ТОВ «Екоспецінвест» (орендар) укладено договір оренди майна №1080.

Відповідно до п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування майно ПАТ «ПІВНГЗК» (стенд кабліровки) згідно з актом приймання-передачі, який є невід'ємною частиною договору, яке розташоване за адресою; м. Кривий Ріг, проммайданчик ПАТ «ПІВНГЗК» для здійснення господарської діяльності.

Цільове призначення об'єкту оренди: для діяльності передбаченої Статутом (п. 1.2 договору оренди).

Згідно з п. 2.1 договору оренди, орендодавець зобов'язаний передати об'єкт оренди орендарю протягом 3 календарних днів з моменту підписання сторонами договору оренди та внесення орендарем орендної плати. Приймання-передача об'єкту оренди оформлюється актом здачі-приймання об'єкту оренди, який підписується уповноваженими представниками сторін та засвідчується печатками сторін (п. 2.2 договору).

01.10.2015 вказаними сторонами підписаний акт приймання-передачі орендованого майна №1/1080 за яким передано стенд калібровки первісною вартістю 659273грн.

01.08.2017 наведеними сторонами підписано додаткову угоду до договору оренди, відповідно до п. 1 якої сторони домовилися вважати договір таким, що достроково припинив свою дію починаючи з дати підписання акту приймання-передачі майна від орендаря орендодавцю.

01.10.2015 між фізичною особою - підприємцем Ципкіним Сергієм Леонідовичем (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест» (кредитор) укладений договір поруки №01/10.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки №01/10 від 01.10.2015, в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язків публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (боржник) за договором оренди №1079 від 01.10.2015.

Відповідно до пункту 1.2 договору, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків боржником пов'язаних із своєчасною передачею орендного майна в оренду кредитору та виконання зобов'язань із прийняття майна з оренди. Відповідальність поручителя перед кредитором розповсюджується на весь час дії основного договору та невиконаних зобов'язань, які будуть існувати після припинення дії договору.

У разі порушення боржником основного договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, у тому разі, якщо боржник не задовольнить у повному обсязі вимоги кредитора відповідно до п. 3.1 договору поруки (п. 1.4 договору).

Згідно з п. 2.1 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за несвоєчасне виконання боржником зобов'язання по основному договору в обсязі передбаченому п. 1.2 договору.

У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основним договором, кредитор звертається з письмовою вимогою до боржника про виконання обов'язку. Якщо боржник не виконає забезпечене зобов'язання, зазначене в п. 1.2 цього договору, або виконає його частково, поручитель зобов'язаний сплатити кредитору суму понесених збитків в строк протягом 10 календарних днів від дати отримання письмової вимоги (п. 3.1 договору).

Договір поруки діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 Цивільного кодексу України (п. 5.2 договору).

01.10.2015 між фізичною особою - підприємцем Ципкіним Сергієм Леонідовичем (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест» (кредитор) укладений договір поруки №02/10.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язків публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (боржник) за договором оренди №1080 від 01.10.2015.

Згідно з пунктом 1.2 договору, поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язань пов'язаних із своєчасною передачею орендного майна в оренду кредитору та виконання зобов'язань із прийняття майна з оренди. Відповідальність поручителя перед кредитором розповсюджується на весь час дії основного договору та невиконаних зобов'язань, які будуть існувати після припинення дії договору.

У разі порушення боржником основного договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, у тому разі, якщо боржник не задовольнить у повному обсязі вимоги кредитора відповідно до п. 3.1 цього договору (п. 1.4 договору поруки).

Згідно з п. 2.1 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за несвоєчасне виконання боржником зобов'язання по основному договору в обсязі передбаченому п. 1.2 договору.

У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основним договором, кредитор звертається з письмовою вимогою до боржника про виконання обов'язку. Якщо боржник не виконає забезпечене зобов'язання, зазначене в п. 1.2 цього договору, або виконає його частково, поручитель зобов'язаний сплатити кредитору суму понесених збитків в строк протягом 10 календарних днів від дати отримання письмової вимоги (п. 3.1 договору поруки).

Договір діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 Цивільного кодексу України (п. 5.2 договору).

Суд відмовляє у задоволенні позову з наступних підстав.

В ході вирішення спору позивачем не виконані вимоги ч. 1 ст. 74 ГПК України та не доведена наявність підстав, що можуть свідчити про незаконність спірних договорів поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Порука як вид забезпечення зобов'язання спрямована на можливість задоволення вимог кредитора за рахунок солідарного або субсидіарного боржника за цим зобов'язанням у випадку його порушення основним боржником.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. п. 1, 2, 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

При розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов'язання), до істотних умов договору поруки слід віднести: визначення зобов'язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК України, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі, а ч. 2 cт. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки; відомості про сторони: кредитора і поручителя; відомості про боржника.

Норми Цивільного кодексу України, якими врегульовано відносини поруки, мають диспозитивний характер, надаючи можливість сторонам врегулювати на свій розсуд переважну частину умов договору, зокрема, щодо обсягу зобов'язання поручителя (забезпечення боргу частково або в повному обсязі), характеру зобов'язання поручителя (солідарно з боржником або субсидіарно) тощо.

У договорах поруки №01/10 та №02/10 від 01.10.2015 є всі істотні умови, а наявність належних підписів та печаток є підтвердженням погодження таких умов сторонами правочину.

Так, у договорах поруки зазначені відомості про кредитора, поручителя і боржника, реквізити основного договору, його предмет, зобов'язання, яке забезпечується порукою, порядок виконання поручителем зобов'язань, обсяг відповідальності поручителя. Тобто, усі істотні умови для даного виду договору наявні в спірних договорах.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави вважати спірні договори поруки недійсними, так як зазначені договори містять у собі усі необхідні та передбачені законом істотні умови, що узгоджені сторонами.

Є необґрунтованим посилання позивача на нікчемність договорів поруки.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

На думку суду, договори поруки не є нікчемними, а є оспорюваними правочинами, недійсність яких прямо не встановлена законом, але які у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом, можуть бути судом визнані недійсним.

Щодо тверджень позивача про невідповідність договорів поруки №№01/10, 02/10 від 01.10.2015 вимогам Цивільного кодексу України через відсутність згоди позивача на заміну його відповідачем-2 щодо виконання зобов'язань за договорами оренди №№1079, 1080 від 01.10.2015 суд зазначає наступне.

Загальні правила щодо заміни сторони в зобов'язанні встановлені статтями 512-520 Цивільного кодексу України. Цими правилами визначений перелік випадків, внаслідок яких кредитор у зобов'язанні може бути замінений, у тому числі, в інших випадках, встановлених законом. При цьому, кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Щодо заміни боржника у зобов'язанні, діє правило про те, що таке можливо лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Закон не встановлює обов'язковість надання згоди боржником при укладенні договору поруки. Наявність такої згоди може бути передбачена договором щодо основного зобов'язання або спеціальними нормами. Однак, договори оренди не передбачають відповідної умови.

Таким чином, посилання позивача на приписи ч. 1 ст. 528 Цивільного кодексу України щодо правовідносин поруки є помилковим.

На думку суду, договір поруки не створює обов'язки для боржника, оскільки безпосередньо на права та обов'язки боржника порука як вид забезпечення виконання зобов'язання не впливає. Зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються та не змінюються (не доповнюються та не збільшуються).

Також, позивачем не доведено те, що договори поруки є фіктивними.

Так, згідно з частиною 1 статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

Ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Отже, для визнання зобов'язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором.

Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов'язання вчинялося фіктивно.

У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 по справі №909/330/16).

06.09.2017 ТОВ «Екоспецінвест» звертався до ФОП Ципкіна С.Л. із листом, у якому повідомляв про закінчення строку дії договорів оренди, та у зв'язку із неприйняттям ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» майна з оренди, ТОВ «Екоспецінвест» просить сплатити ФОП Ципкіна С.Л., як поручителя, збитки понесені у зв'язку з несвоєчасним виконанням ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» зобов'язань щодо прийняття майна з оренди.

ТОВ «Екоспецінвест» зазначало, що ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ухиляється від прийняття майна із оренди, ФОП Ципкін С.Л., як поручитель, має непогашену заборгованість перед ТОВ «Екоспецінвест» у вигляді збитків за зберігання неприйнятого ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» майна.

У відповідь на вказані листи, ФОП Ципкін С.Л. повідомив про неможливість задовольнити заявлені у листах вимоги, у зв'язку із складною економічною ситуацією.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/4297/18 від 05.02.2019 за позовом ТОВ «Екоспецінвест» до ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та фізичної особи-підприємця Ципкіна С.Л. про зобов'язання вчинення певних дій та стягнення 4869грн в позові відмовлено повністю.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2019 у справі № 904/4297/18. Зупинено дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2019 у справі № 904/4297/18 на час розгляду апеляційної скарги.

Позовні вимоги по справі № 904/4297/18 обґрунтовані неналежним виконанням умов договорів оренди №1079 та №1080 від 01.10.2015 та договорів поруки №01/10 від 01.10.2015 та №02/10 від 01.10.2015.

Отже, вказані вище факти свідчать про вчинення відповідачами певних дій, пов'язаних з договорами поруки.

Таким чином, фактичне вчинення відповідачами дій на виконання договорів поруки, спростовує твердження позивача про фіктивність спірних договорів.

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що спірні договори виконувалися сторонами, та твердження позивача про його укладання сторонами без спрямування на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Позивачем не доведена заінтересованість, що є підставою для звернення із позовом до суду.

Заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Критеріями визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі можуть бути:

1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором;

2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені;

3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

ЦК України, не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Звернення позивача до суду щодо визнання договорів поруки недійсними та пов'язаність цих вимог із штучною заміною підсудності у справі №904/4297/18 не є доказом заінтересованості та не несе жодного майнового інтересу для ПрАТ «Північний ГЗК», наявність якого є обов'язковою умовою.

Також, є безпідставним посилання позивача на штучну зміну підсудності справи №904/4297/18 як підставу для визнання недійсними спірних договорів.

Чинне законодавство не забороняє укладення договору поруки щодо виконання зобов'язання за основним договором, який містить третейську угоду або арбітражне застереження. Наявність угоди сторін основного зобов'язання про вирішення спору третейським судом не впливає на законність договору поруки, укладеного для забезпечення виконання такого зобов'язання.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» є недоведеними, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В позові приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до товариства з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест», фізичної особи-підприємця Ципкіна Сергія Леонідовича про визнання недійсними договорів поруки № 01/10 від 01.10.2015, №02/10 від 01.10.2015 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 23.04.2019

Суддя В.О. Татарчук