ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" квітня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/506/19

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: Москаленко В.Л. - на підставі довіреності №б/н від 01.11.2018р.

Від відповідача: Соколов Д.С. - а підставі довіреності №б/н від 30.07.2018р.

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліон-95" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Горяц-Т" про стягнення 98 545,14грн. -

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліон-95" (надалі - позивач), звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Горяц-Т" (надалі - відповідач) суму заборгованості у розмірі 98 545,14грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.03.2019р. було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі №916/506/19 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні.

В судовому засіданні 28.03.2019р. представником відповідача було надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні 28.03.2019р. було оголошено перерву до "04" квітня 2019 р. о 11:45 год.

03.04.2019р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від позивача, надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 04.04.2019р. було оголошено перерву до "16" квітня 2019 р. о 14:00 год.

В судовому засіданні 16.04.2019р. представником відповідача було надано суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

16.04.2019р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Між Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліон-95" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» (надалі - покупець) був укладений договір поставки з відстрочкою платежу № 49/07 від 01.04.2008 року (надалі - Договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти товар покупцю, а Покупець зобов'язується приймати і оплачувати Товар, у відповідності з умовами даного договору.

Товаром за цим договором є товари, вказані у погодженому сторонами прейскуранті (специфікаціях), що є невід'ємними частинами цього договору. У прейскуранті (специфікаціях) вказується перелік товарів, що постачаються, та ціни на них (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору, поставка товару здійснюється за погодженими сторонами цінами, вказаним у прейскуранті (специфікації). При цьому, постачальник зобов'язується не збільшувати ціни, вказані у прейскуранті (специфікації), протягом 7 днів з моменту їх погодження сторонами. Постачальник зобов'язується визначати ціни у прейскуранті, які погоджені покупцем та постачальником, на рівних умовах, як для покупця, так і для інших роздрібних компаній.

Згідно п.3.1. Договору, поставка товару здійснюється на умовах DDP-склад покупця (Інкотермс-2000) однією або декількома партіями у відповідності до специфікацій або накладних, які складаються на кожну партію товару. За погодженням сторонами отримувачем товару може бути третя особа.

За умовами п. 4.1. Договору, оплату кожної окремої партії товару (визначеної у накладній) за цим договором покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з моменту її реалізації.

У п.5.2. Договору, сторони визначили, що кожна зі сторін за кожний день прострочення виконання будь-яких своїх зобов'язань за цим договором сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за весь час такого прострочення. Для покупця пеня обраховується від суми простроченого платежу.

Згідно п.8.1. Договору, договір укладено на невизначений строк та він діє до його припинення за згодою сторін або на підставах, передбачених діючим законодавством.

Позивач свої зобов'язання по договору виконував належно, поставляючи відповідачу на протязі тривалого часу товар, за який останній повністю не розрахувався.

31.10.2018 року позивачем було направлено вимогу на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» про виконання умов договору та сплату заборгованості №54, проте, відповідач на дану вимогу не відповів і свою заборгованість не оплатив.

З наведених підстав, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліон-95" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» про стягнення суми заборгованості у розмірі 98 545,14 грн.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав того, що 05.04.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» (Первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Сагітта-Т» (Новий боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліон-95" було укладено Договір переведення боргу №б/н, яким врегульовано правовідносини, пов'язані із заміною первісного боржника у зобов'язанні за Договором поставки з відстрочкою платежу №49/07 від 01.04.2008р., укладеного між Товариствм з обмеженою відповідальністю "Ліон-95" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т».

Відповідно до п. 2 Договору переведення боргу Первісний боржник передав Новому боржнику грошове зобов'язання перед Кредитором у розмірі 98 545,14 грн., яке виникло на підставі Договору поставки з відстрочкою платежу №49/07 від 01.04.2008 р., а Новий боржник погоджується виконати вказане грошове зобов'язання.

Згідно п. 3 Договору переведення боргу, грошове зобов'язання, що передається Первісним боржником Новому боржнику, встановлюється Актом звірення взаєморозрахунків між Первісним боржником та Кредитором.

Пунктом 4 Договору переведення боргу визначено, що Первісний боржник зобов'язаний забезпечити Нового боржника повною та своєчасною інформацією, що має відношення до переведення боргу.

Відповідно до п.5 Договору переведення боргу з моменту набрання чинності цим договором Новий боржник приймає на себе зобов'язання та права Первісного боржника за Договором поставки №49/07 від 01.04.2008 року.

Згідно п. 6 Договору переведення боргу, переведення боргу за цим договором не спричиняє собою ніяких інших змін в Основний договір, крім пов'язаних із заміною Первісного боржника Новим боржником.

В пункті 7 Договору переведення боргу зазначено, що Кредитор не заперечує проти заміни Первісного боржника Новим боржником в Основному договорі, та підписуючи зі своєї сторони цей Договір дає свою згоду на відповідну передачу боргу в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 8 Договору переведення боргу визначено, що Новий боржник, підписуючи цей Договір, підтверджує, що йому була передана уся необхідна інформація (документація), пов'язана з Основним договором, у тому числі й та, що стосується спорів та протиріч за Основним договором між Первісним боржником та Кредитором.

Згідно п. 10 Договору переведення бору, цей договір вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін.

Відповідно до п. 11 Договору переведення боргу після вступу в силу цього Договору усі попередні перемовини по ньому, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні чи письмові домовленості Сторін з питань, які так чи інше стосуються цього Договору, втрачають юридичну силу.

Відповідно до п. 13 Договору переведення боргу цей Договір складений при повному розмінні Сторонами його умов й термінології у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, - по одному для кожної з Сторін.

У зв'язку із наявністю вищезазначеного договору, відповідач зазначає, що грошове зобов'язання за договором № 49/07 від 01.04.2008 року перейшло до нового боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сагітта-Т» у зв'язку із чим, позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Горяц-Т» задоволенню не підлягають.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що правовідносини сторін склалися на підставі укладеного. між сторонами договору поставки з відстроченням платежу № 49/07 від 01.04.2008 року.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В підтвердження передачі товару за договором позивачем надано суду належним чином засвідчені копії видаткових накладних. Вказані накладні містять печатки та підписи уповноважених осіб ТОВ «Горяц-Т».

Згідно із ст. 512 Цивільного кодексу України, Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За умовами ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до умов Договору переведення боргу №б/н від 05.04.2017 р., боржником за Договором поставки з відстрочкою платежу №49/07 від 01.04.2008 року є ТОВ «Сагітта-Т».

Вищезазначений Договір переведення боргу №б/н від 05.04.2017 р. підписаний усіма його сторонами та містить відтиски печаток сторін, що свідчить, що належним боржником за Договором поставки з відстрочкою платежу №49/07 від 01.04.2008 року є ТОВ «Сагітта-Т».

Відповідно до ст. 48 ГПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Проте, суду не було надано заяви про заміну неналежного відповідача, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю "Горяц-Т" на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сагітта-Т».

Враховуючи вищезазначені обставини, господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позов пред'явлено до неналежно відповідача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліон-95" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Горяц-Т" про стягнення 98 545,14грн. - відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача у справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 квітня 2019 р.

Суддя С.Ф. Гут