ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 Справа №914/2303/18

За позовною заявою: Державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій", м. Львів

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Камінського Маряна Богдановича, м. Львів

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Стасюк Світлани Ігорівни, м. Львів

за участю: Заступника військового прокурора Львівського гарнізону, м. Львів

про визнання договору про відступлення права вимоги від 25.06.2018 недійсним

Суддя У.І. Ділай

Секретар М.Я. Куць

За участю представників:

Від прокуратури : Малетич М.М. (Посвідчення №050271 від 09.07.2018)

Від позивача: Іваницький Я.О. - представник (Ордер №147887 від 28.01.2019)

Від відповідача-1: не з'явився

Від відповідача-2: не з'явився

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" до відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Камінського Маряна Богдановича до відповідача-2 Фізичної особи-підприємця Стасюк Світлани Ігорівни про визнання договору про відступлення права вимоги від 25.06.2018 недійсним.

Ухвалою суду від 17.12.2018 позовну заяву Державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" №1009 від 07.12.2018 залишено без руху.

26.12.2018 за вх.№49885/18 від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 28.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29.01.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 29.01.2019 надав суду усні пояснення, заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, для можливості оформлення клопотання про залучення Фізичної особи-підприємця Стасюк Світлани Ігорівни, як співвідповідача договору про відступлення права вимоги від 25.06.2018.

Представник відповідача в судове засідання 29.01.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 29.01.2019 підготовче судове засідання відкладено на 21.02.2019.

29.01.2019 на адресу господарського суду надійшла заява Заступника військового прокурора Львівського гарнізону про вступ у справу №914/2303/18 на стороні позивача (вх. №226/19 від 29.01.2019). Дана заява обґрунтована тим, що заступник військового прокурора Львівського гарнізону у розгляд даної справи в інтересах держави в особі Державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій", викликано винятково захистом порушених інтересів держави та здійснюється відповідно до ст. 131-1 Конституції України, оскільки відповідно до вказаних положень Конституції та ст.ст. 23, 24 Закону України "Про прокуратуру" однією із функцій, що покладається на прокуратуру України, є представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

05.02.2019 на адресу господарського суду надійшло клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати у Військової прокуратури Західного регіону України (79007, м.Львів, вул.Клепарівська, 20) оригінали вилучених документів, а саме; договір №173-п від 03.09.2007, додаток №1 до договору №173-п, додаток №2 до договору №173-п, додаток до договору №173-п (план виробничої площадки), додаткова угода до договору №173-п від 17.07.2008.

05.02.2019 за вх.№313/19 від позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача, в якому зазначає, що відповідно до договору ФОП Стасюк С.І. передає належне право вимоги згідно Договору №173-п від 03.09.2007, який укладений між державним підприємством Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" та фізичною особою-підприємцем Стасюк Світланою Ігорівною та просить залучити до участі у справі співвідповідача фізичну особу-підприємця Стасюк Світлану Ігорівну (м. Львів вул. Широка, буд. 82, кв. 54 іден. номер ).

Прокурор в судовому засіданні 21.02.2019 надав суду усні пояснення, підтримав позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні 21.02.2019 надав суду усні пояснення заявив, що договір про відступлення права вимоги від 25.06.2018 був отриманий позивачем від відповідача Фізичної особи-підприємця Камінського Маряна Богдановича.

Представник відповідача в судове засідання 21.02.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 21.02.2019 продовжено строк підготовчого судового засідання та відкладено на 19.03.2019, а також залучено до участі відповідачем-2: Фізичну особу-підприємця Стасюк Світлану Ігорівну.

27.02.2019 за вх.№8552/19 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

18.03.2019 за вх.№11632/19 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

18.03.2019 за вх.№11654/19 на адресу господарського суду надійшли пояснення Заступника військового прокурора Львівського гарнізону, в якому повідомляє, що оригінали вилучених документів, а саме: договір №173-п від 03.09.2007, додаток №1 до договору №173-п, додаток №2 до договору №173-п, додаток до договору №173-п (план виробничої площадки), додаткова угода до договору №173-п від 17.07.2008, містяться у матеріалах кримінального провадження, що знаходиться на законних підставах у Головному управлінні Національної поліції у Львівській області, відповідно прокурор не в змозі надати вказані документи для огляду суду.

Прокурор в судовому засіданні 19.03.2019 надав суду усні пояснення, підтримав позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні 19.03.2019 надав суду усні пояснення, просив задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача-1,2 в судове засідання 19.03.2019 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 19.03.2019 підготовче судове засідання відкладено на 28.03.2019.

Сторони явки повноважних представників в судове засідання 28.03.2019 не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 28.03.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.04.2019.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні 16.04.2019 підтримали позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

Представник позивача заявив про необхідність подання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У судове засідання 16.04.2019 відповідач-1 та відповідач-2 явку повноважних представників не забезпечили, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Поштові конверти, направлені відповідачу-1,2 на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повернуті поштовим відділенням до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом п.п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв'язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об'єктивними причинами, а суб'єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

03 вересня 2007 року між Державним підприємством "Львівський завод збірних конструкцій та суб'єктом підприємницької діяльності Фізичною особою - підприємцем Стасюк С.І. укладений договір №173-п щодо передачі в тимчасове користування виробничої площадки, яка знаходиться у володінні ДП "Львівський завод збірних конструкцій". Виробнича площадка розташована на земельній ділянці наданій ДП "ЛЗЗК" у постійне користування. Відповідно до Акту прийому-передачі (Додаток №2 до Договору№173-п) виконавець передав, а замовник прийняв в користування виробничу площадку, що є підтвердженням виконання умов договору №173-п виконавцем.

Згідно з п. 4.1 договору №173-п від 03.09.2007, ФОП Стасюк С.І. зобов'язана використовувати виробничу площадку для виробничих потреб.

27 червня 2018 року Господарським судом Львівської області у справі №914/3037/15 задоволено позовні вимоги Заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" до Фізичної особи-підприємця Стасюк С.І., розірвано договір від 03 вересня 2007 року №173-п про передачу в тимчасове користування виробничої площадки та зобов'язано ФОП Стасюк С.І. повернути Державному підприємству "Львівський завод збірних конструкцій" виробничу площадку.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 рішення місцевого господарського суду скасовано в частині задоволення позовної вимоги про розірвання договору від 03.09.2007 №173- п про передачу в тимчасове користування виробничої площадки площею 193,35 кв.м по вул.Городоцькій,222 у м. Львові. В частині позовних вимог про зобов'язання ФОП Стасюк С.І. повернути ДП МО України «Львівський завод збірних конструкцій» виробничу площадку пл. 193,35 м кв. рішення господарського суду Львівської області від 27.06.2018 у справі № 914/3037/15 залишено без змін.

Як повідомив представник позивача в судовому засіданні постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.04.2019 у справі № 914/3037/15 Постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 у справі № 914/3037/15 скасовано. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.06.2018 у справі № 914/3037/15 залишено в силі.

09 липня 2018 року позивач отримав від відповідача повідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні та копію договору про відступлення права вимоги від 25 червня 2018 року, у якому первісний кредитор - Фізична особа- підприємець Стасюк С.І. передає належне йому право вимоги згідно договору №173-п від 03.09.2007 Новому кредитору - ФОП Камінському М.Б.

Як зазначив позивач, у даному договорі не зазначено, яку саме вимогу передає ФОП Стасюк С.І. новому кредитору та як ФОП Стасюк С.І може передати вимогу, яка їй не належить

ДП "ЛЗЗК" не погоджуючись із повідомленням ФОП Стасюк С.І про зміну кредитора у зобов'язанні направило ФОП Стасюк лист від 13.07.2018 №594, в якому зазначено, що зобов'язання ФОП Стасюк С.І. виникли згідно укладеного договору №173-п, де ФОП Стасюк є боржником у зобов'язанні, а ніяк не кредитором. А відтак, за твердженням позивача, і договір про відступлення права вимоги є нікчемним правочином, який не створює юридичних наслідків.

19 липня 2018 року та 10 серпня 2018 року ФОП Камінським М.Б. були перераховані кошти на розрахунковий рахунок ДП «ЛЗЗК» із призначенням платежу "Оплата за послуги, згідно договору про відчуження права вимоги від 25.06.2018" та були повернуті ДП «ЛЗЗК» назад ФОП Камінському М.Б., як помилково перераховані кошти, так як ДП «ЛЗЗК» не має договірних відносин із ФОП Камінським М.Б.

Позивач звернув увагу, що ФОП Стасюк С.І. не є кредитором у зобов'язанні, а боржником. Отже, право вимагати виконання обов'язку здійснити певні дії або утриматися від певної дії належить ДП «Львівський завод збірних конструкцій» до ФОП Стасюк С.І., так як ФОП Стасюк С.І. є боржником у зобов'язанні.

Відтак, ДП «ЛЗЗК» подало позов до Господарського суду Львівської області про визнання договору про відступлення права вимоги від 25.06.2018 недійсним.

Прокуратура підтримала позовні вимоги та зазначила, що обов'язок повернути ДП МО України «Львівський завод збірних конструкцій» виробничу площадку пл. 193,35 кв.м, зберігався за ФОП Стасюк С.І. і до винесення судом рішення у справі № 914/3037/15. Аналіз умов договору №173-п від 03.09.2007 свідчить, що ДП МО України «Львівський завод збірних конструкцій» передавши виробничу площадку ФОП Стасюк С.І. виконав усі обов'язки, що передбачені договором. Вказаний факт визначив подальші цивільно-правові ролі сторін наділивши держпідприємство правом вимагати плати за користування майном та вимагати повернення майна у разі припинення договору та залишивши за ФОП Стасюк С.І. відповідні обов'язки.

За твердженням прокуратури, ФОП Стасюк С.І. є зобов'язаною особою, тобто боржником, а ДП МО України «Львівський завод збірних конструкцій» управненою особою, тобто кредитором. ДП МО України «Львівський завод збірних конструкцій», як кредитор, ніяких погоджень ФОП Стасюк С.І. на її заміну як боржника, у зобов'язанні щодо повернення виробничої площадки по вул. Городоцькій, 222 у м. Львові, не надавав. Жодних інших правовідносин у яких ФОП Стасюк С.І. могла б бути кредитором стосовно ДП МО України «Львівський завод збірних конструкцій» не існує.

На думку прокуратури, укладений між ФОП Стасюк Світланою Ігорівною та ФОП Камінським Мар'яном Богдановичем договір про відступлення права вимоги ( згідно з Договором № 173-п від 03.09.2007) спрямований на незаконне заволодіння майном державного підприємства, порушує положення ст.ст. 509, 511, 525, 627, 651 Цивільного кодексу України, а тому є нікчемним в силу вимог ст. ст. 203, 215, 228 Цивільного кодексу України.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно із заявленими позовними вимогами позивач просив визнати договір про відступлення права вимоги від 25.06.2018 - недійсним.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали 03 вересня 2007 року договір №173-п щодо передачі в тимчасове користування виробничої площадки, яка знаходиться у володінні ДП "Львівський завод збірних конструкцій", у зв'язку з чим набули взаємних прав й обов'язків.

Спір виник у зв'язку із тим, що 09 липня 2018 року позивач отримав від відповідача повідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні та копію договору про відступлення права вимоги від 25 червня 2018 року, у якому первісний кредитор - Фізична особа- підприємець Стасюк С.І. передає належне йому право вимоги згідно договору №173-п від 03.09.2007 Новому кредитору - ФОП Камінському М.Б.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.06.2018 у справі № 914/3037/15 розірвано договір №173-п від 03.09.2007 та зобов'язано ФОП Стасюк С. І. повернути ДП МО України «Львівський завод збірних конструкцій» виробничу площадку площею 193,35 м кв. по вул. Городоцькій, 222 у м. Львові.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 рішення місцевого господарського суду скасовано в частині задоволення позовної вимоги про розірвання договору від 03.09.2007 №173- п про передачу в тимчасове користування виробничої площадки площею 193,35 кв.м по вул.Городоцькій,222 у м. Львові.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.04.2019 у справі № 914/3037/15 Постанову Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 у справі № 914/3037/15 скасовано. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.06.2018 у справі № 914/3037/15 залишено в силі.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та заслухавши пояснення представників позивача та прокуратури, Господарський суд Львівської області зазначає, що закон встановлює обмеження на заміну боржника у зобов'язанні поза волею кредитора. Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Норма статті 520 ЦК України має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов'язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов'язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Відтак, для заміни боржника у зобов'язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов'язку первісного боржника на іншу особу. Чинним законодавством встановлено лише форму правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні - цей правочин вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання (статті 513, 521 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статей 520, 521 ЦК України при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов'язання і замінюється новим боржником. Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення двостороннього правочину між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Положеннями частини 1 статті 513, статті 521 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Отже, передача боргу у зобов'язанні може здійснюватися виключно шляхом укладення трьохстороннього договору між кредитором та боржниками (первісним та новим).

Судом встановлено, що до матеріалів справи такого письмового договору між новим та первісним боржниками про переведення боргу не долучено. При цьому, відповідачами: ФОП Стасюк С.І. та ФОП Камінським М.Б. не доведено належними та допустимими доказами своїх повноважень як кредитора (первісного та нового) у правовідносинах, що склались між ФОП Стасюк С.І. та позивачем.

Положеннями статті 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства; недодержання зазначеної вимоги в момент вчинення правочину стороною (сторонами) є підставою недійсності правочину в силу частини 1 статті 215 ЦК України.

Отже, правочин, вчинений з метою порушити право державної власності, може визнаватися таким, що суперечить інтересам держави.

Відповідно до частини 1 статті 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним.

Виходячи із вищенаведеного, Господарський суд Львівської області вважає, що договір про відступлення права вимоги від 25 червня 2018 року в цій справі є недійсним в силу закону, виходячи зі змісту статей 202, 203, 520 ЦК України.

Судовий збір за подання позову покладається на відповідачів порівну, оскільки спір виник з їх вини.

Щодо заявленої представником позивача вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу Господарський суд Львівської області прийшов до висновку надати позивачу строк до 22.04.2019 для подання доказів, відповідно до вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Визнати договір про відступлення права вимоги від 25 червня 2018 року, укладений між Фізичною особою - підприємцем Стасюк Світланою Ігорівною та Фізичною особою - підприємцем Камінським Мар'яном Богдановичем - недійсним.

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Камінського Мар'яна Богдановича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 222, ідентифікаційний код 08006864) 881,00грн судового збору.

4.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Стасюк Світлани Ігорівни (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Львівський завод збірних конструкцій" (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 222, ідентифікаційний код 08006864) 881,00грн судового збору.

5.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

6.Зобов'язати позивача в строк до 22.04.2019 подати докази щодо розміру понесених судових витрат.

7.Судове засідання по розгляду заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу призначити на 11.05.2019 на 10 год 00 хв.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 22.04.2019.

Суддя Ділай У.І.