ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2019 Справа №914/315/19

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Фартушка Н.Б., розглянувши справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Носік Ольги Михайлівни

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПКБ ГРУП»

про: стягнення 118 282,73 грн.,

Представники сторін: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2019р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження задоволити; розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження; судове засідання призначити на 13.03.2019р.; явку представників сторін у судове засідання визнати обов'язковою.

13.03.2019р. позивачем через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог б/н від 12.03.2019р., яку зареєстровано за вх.№728/19.

Позивач в судове засідання 13.03.2019р. з'явився, підтримав подану заяву про зменшення розміру позовних вимог. Крім того, позивачем подано заяву про долучення до матеріалів справи письмових доказів б/н від 13.03.2019р., яку зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації суду за вх.№10853/19.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні 13.03.2019р. не забезпечив, підстав неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №79 6 від 21.02.2019р., відповідно до якого ухвалу про відкриття провадження у цій справі вручено відповідачу 26.02.2019р.

13.03.2019р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, ухвалив: прийняти заяву Фізичної особи-підприємця Носік Ольги Михайлівни про зменшення розміру позовних вимог б/н від 12.03.2019р. (вх.№728/19 від 13.03.2019р.); відкласти розгляд справи на 01.04.2019р.

Крім того, ухвалою від 15.03.2019р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав відповідача та повідомив про дату, час і місце судового засідання.

У судове засідання 01.04.2019р. позивач з'явився.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні 13.03.2019р. не забезпечив, підстав неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №7 9 та №79 7 від 18.03.2019р., відповідно до яких ухвалу від 13.03.2019р. у цій справі вручено відповідачу 23.03.2019р., ухвалу про виклик від 15.03.2019р. - 29.03.2019р.

Протокольною ухвалою від 01.04.2019р. розгляд справи відкладено на 17.04.2019р. Крім того, ухвалою від 01.04.2019р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав відповідача та повідомив про дату, час і місце судового засідання.

16.04.2019р. від позивача на адресу Господарського суду Львівської області надійшло клопотання від 15.04.2019р. про долучення до матеріалів справи письмових доказів та слухання справи без участі позивача, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації суду за вх.№15984/19.

Відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

У судове засідання 17.04.2019р. сторони участь повноважних представників не забезпечили.

Враховуючи наведене, 17.04.2019р. фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 ГПК України, надання відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Позиція позивача:

Позивач з підстав неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з транспортно-експедиторського обслуговування №24/07/2018 від 27.03.2018р., з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 12.03.2019р. (вх.№728/19 від 13.03.2019р.), просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 98829,70грн.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, пояснень позивача, суд встановив таке:

24.07.2018р. між Фізичною особою-підприємцем Носік Ольгою Михайлівною (надалі по тексту - «позивач», «Експедитор») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПКБ ГРУП» (надалі по тексту - «відповідач», «Замовник») укладено договір про надання послуг з транспортно-експедиторського обслуговування №24/07/2018 (надалі по тексту - «Договір»), згідно з п.1.1. якого Замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а Експедитор зобов'язується надати послуги з транспортно-експедиторного обслуговування, та організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньодержавному та міжнародному сполученні відповідно до умов цього Договору та Заявок Замовника, а Замовник зобов'язується сплатити погоджену Сторонами вартість послуг.

Відповідно до п.7.1. Договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018р.

Заявка є невід'ємною частиною даного Договору, в якій встановлюються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування товару, кількість (вага) та пакування вантажу, його особливі характеристики; найменування та місцезнаходження Відправника та Одержувача вантажу, пункти відправлення та призначення вантажу, пункти митного оформлення та очищення; дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання перевезення; розмір вартості послуг та строки оплати; інші вимоги щодо перевезення вантажу (п.1.2. Договору).

24.07.2018 року між позивачем та відповідачем підписано Заявки про надання транспортно-експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів до Договору:

- №07082018/1, №07082018/2, відповідно до умов кожної з яких сторонами погоджено наступну вартість перевезення та умови оплати: 850 євро по курсу НБУ на день замитнення, розрахунок проводиться шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок Експедитора протягом 7 днів по оригіналах + оплата Т1 по квитанції;

- №012707/1, №012707/2, №012707/3, №012707/4, відповідно до умов кожної з яких сторонами погоджено наступну вартість перевезення та умови оплати: 36200грн., розрахунок проводиться шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок Експедитора протягом 7 днів по оригіналах + оплата Т1 по квитанції.

У відповідності до умов Договору та Заявок на перевезення вантажів позивачем надано, а відповідачем прийнято транспортно-експедиційні послуги, вартість яких становить 163066,40грн. (без ПДВ) та 54740,00грн. (без ПДВ), що підтверджується актами виконаних робіт/послуг №134 від 06.08.2018р. та №142 від 14.08.2018р.

Як зазначає позивач, свої зобов'язання, передбачені Договором, з оплати наданих позивачем послуг відповідач виконав частково, в результаті чого виник борг.

Зважаючи на викладене, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 12.03.2019р. (вх.№728/19 від 13.03.2019р.), позивач звернувся із позовом про стягнення 73000,00грн. боргу. Крім того, позивачем нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 23790,96грн., проценти за користування грошовими коштами у розмірі 2038,74грн., котрі за своєю суттю, згідно наданих позивачем пояснень, є нарахованими у відповідності до ст.625 ЦК України трьома процентами річних.

При цьому, після відкриття провадження у справі та прийняття судом заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№728/19 від 13.03.2019р.), відповідач здійснив оплату наданих позивачем послуг у розмірі 30000,00грн.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого:

згідно зі статтею 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до приписів ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.316 ГК України, яка кореспондується зі ст. 929 ЦК України та зі ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, 24.07.2018р. між сторонами укладено Договір, згідно з п.1.1. якого відповідач доручає і надає для перевезення вантаж, а позивач зобов'язується надати послуги з транспортно-експедиторного обслуговування, та організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньодержавному та міжнародному сполученні відповідно до умов цього Договору та Заявок відповідача, а відповідач зобов'язується сплатити погоджену сторонами вартість послуг.

Відповідно до п.7.1. Договору, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018р.

Згідно з п.1.2.4. Договору, Заявка є невід'ємною частиною даного договору, в якій встановлюються істотні умови кожного конкретного перевезення, в тому числі: розмір вартості послуг та строки оплати.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

24.07.2018 року між позивачем та відповідачем підписано Заявки про надання транспортно-експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів до Договору (які, відповідно до п.1.2. Договору, є невід'ємною частиною даного Договору, в якій встановлюються істотні умови кожного конкретного перевезення):

- №07082018/1, №07082018/2, відповідно до умов кожної з яких сторонами погоджено наступну вартість перевезення та умови оплати: 850 євро по курсу НБУ на день замитнення, розрахунок проводиться шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок Експедитора протягом 7 днів по оригіналах + оплата Т1 по квитанції;

- №012707/1, №012707/2, №012707/3, №012707/4, відповідно до умов кожної з яких сторонами погоджено наступну вартість перевезення та умови оплати: 36200грн., розрахунок проводиться шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок Експедитора протягом 7 днів по оригіналах + оплата Т1 по квитанції.

Відповідно до п.2.3.5. Договору, сторони зобов'язуються підписати Акт виконаних робіт за умови належного надання послуг відповідно до Заявки. В Акті виконаних робіт повинно бути вказано дату підписання такого акту, номер та дата Заявки, відповідно до якої надавались послуги, підписи уповноважених осіб та печатки Сторін. Дата підписання Акту виконаних робіт вважається датою належного та повного надання послуг.

Позивач свої зобов'язання щодо надання відповідачу транспортно-експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів виконав належним чином, що підтверджується підписаними Сторонами актами виконаних робіт/послуг №134 від 06.08.2018р. на суму 163066,40грн. (без ПДВ) та №142 від 14.08.2018р. на суму 54740,00грн. (без ПДВ).

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Враховуючи визначений у Заявках строк для оплати відповідачем наданих позивачем послуг, а також отримання 16.08.2018р. відповідачем оригіналів документів, останнім днем такого строку був 23.08.2018р.

Факт повного виконання позивачем умов Договору та Заявок, в тому числі отримання оригіналів вищевказаних документів в термін, зазначений позивачем, а також відсутність будь-яких претензій зі сторони відповідача щодо такого виконання підтверджується гарантійним листом відповідача №0925-1 від 25.01.2018р., копія якого міститься в матеріалах справи. При цьому, в матеріалах справи відсутні та відповідачем не подано доказів протилежного.

Проте, відповідач порушив виконання зобов'язань, передбачених Договором.

Згідно з ст.526 ЦК України як кореспондується зі ст.193 ГК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Станом на момент звернення до суду із позовною заявою, відповідачем здійснено оплату наданих позивачем, у відповідності до умов Договору, послуг у розмірі 122806,40грн. (що підтверджується платіжними дорученнями: №822 від 26.07.2018р. на суму 30000,00грн., №925 від 12.10.2018р. на суму 10000,00грн., №955 від 19.10.2018р. на суму 10000,00грн., №965 від 26.10.2018р. на суму 50000,00грн., №971 від 31.10.2018р. на суму 7806,40грн., №965 від 31.10.2018р. на суму 5000,00грн., №977 від 05.11.2018р. на суму 5000,00грн., №1006 від 13.11.2018р. на суму 5000,00грн.), внаслідок чого розмір основного боргу становив 95000,00грн.

Разом з тим, після відкриття провадження у цій справі, враховуючи здійснені відповідачем оплати у розмірі 22000,00грн. (що підтверджується платіжними дорученнями: №1020 від 23.01.2019р. на суму 2000,00грн., №1037 від 25.02.2019р. на суму 5000,00грн., №1034 від 26.02.2019р. на суму 5000,00грн., №1041 від 02.03.2019р. на суму 10000,00грн.), внаслідок чого розмір основного боргу становив 73000,00грн., позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом.

Також, після відкриття провадження у справі та прийняття судом заяви про зменшення розміру позовних вимог, відповідач здійснив оплати у розмірі 30000,00грн. (що підтверджується платіжними дорученнями: №1053 від 15.03.2019р. на суму 1740,00грн., №1052 від 15.03.2019р. на суму 8260,00грн., №1074 від 29.03.2019р. на суму 10000,00грн., №1076 від 05.04.2019р., на суму 10000,00грн.), внаслідок чого розмір основного боргу станом на момент прийняття рішення у цій справі становить 43000,00грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем у справі вжито заходів, спрямованих на добровільне врегулювання господарського спору, наслідком яких стала часткова оплата у розмірі 30000,00грн. основного боргу, стягнення якого, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 12.03.2019р. (вх.№728/19 від 13.03.2019р.), є предметом спору, відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі в цій частині позовних вимог підлягає закриттю у зв'язку із відсутністю предмета спору.

При цьому, доказів сплати відповідачем позивачу основного боргу у розмірі 43000,00грн. станом на момент прийняття рішення сторонами не подано та в матеріалах справи відсутні.

Тому, позовні вимоги, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 12.03.2019р. (вх.№728/19 від 13.03.2019р.), щодо стягнення 43000,00грн. суми основного боргу зі сплати вартості наданих позивачем, у відповідності до умов Договору, послуг є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 12.03.2019р. (вх.№728/19 від 13.03.2019р.), просив стягнути з відповідача на його користь пеню за протермінування оплати наданих послуг, нараховану за період з 23.08.2018 по 12.03.2019р..

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 ЦК України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Згідно норми ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що у випадках затримки оплати за перевезення вантажу, відповідач виплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши правильність розрахунку пені суд зазначає, що такий здійснено позивачем невірно з огляду на наступне.

Як зазначено вище, останнім днем для здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг було 23.08.2018р.

У ч.1 ст.255 ЦК України вказано, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до п.2.3. Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», перебіг період часу, за який нараховується пеня починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане.

Тому, позивач вправі здійснити нарахування пені починаючи з 24.08.2018р., проте, таке нарахування здійснено позивачем починаючи з 23.08.2018р.

Також, відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч.3 ст.253 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, останнім днем шестимісячного строку, протягом якого позивач вправі здійснити нарахування пені, є 24.02.2019р.

Проте, незважаючи на відсутність в Договорі умов щодо збільшення строку нарахування пені, позивач нараховує пеню до 12.03.2019р.

Крім того, позивачем невірно визначено періоди, протягом яких існував борг. Суд зазначає, що, з врахуванням наявних в матеріалах справи доказів (платіжних доручень), такими періодом є:

Розмір боргу (грн.)Період існування боргу (число.місяць.рік)
зпо
187806,4024.08.201811.10.2018
177806,4012.10.201818.10.2018
167806,4019.10.201825.10.2018
117806,4026.10.201830.10.2018
105000,0031.10.201804.11.2018
100000,0005.11.201812.11.2018
95000,0013.11.201822.01.2019
93000,0023.01.201924.02.2019
88000,0025.02.201925.02.2019
83000,0026.02.201901.03.2019
73000,0002.03.201914.03.2019
63000,0015.03.201928.03.2019
53000,0029.03.201904.04.2019
43000,0005.04.2019-
Враховуючи наведене, судом здійснено перерахунок пені.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів прострочен-няРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
187806,4024.08.2018 - 06.09.20181417,5000 %0,096 %*2521,24
187806,4007.09.2018 - 11.10.20183518,0000 %0,099 %*6483,18
177806,4012.10.2018 - 18.10.2018718,0000 %0,099 %*1227,59
167806,4019.10.2018 - 25.10.2018718,0000 %0,099 %*1158,55
117806,4026.10.2018 - 30.10.2018518,0000 %0,099 %*580,96
105000,0031.10.2018 - 04.11.2018518,0000 %0,099 %*517,81
100000,0005.11.2018 - 12.11.2018818,0000 %0,099 %*789,04
95000,0013.11.2018 - 13.12.20183118,0000 %0,099 %*2904,66
95000,0014.12.2018 - 22.01.20194018,0000 %0,099 %*3747,95
93000,0023.01.2019 - 31.01.2019918,0000 %0,099 %*825,53
93000,0001.02.2019 - 24.02.20192418,0000 %0,099 %*2201,42
Таким чином, загальна сума пені за Договором складає 22957,93грн.

З підстав наведеного позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 23790,16грн. пені підлягають до задоволення частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 22957,93грн.

Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь три проценти річних у розмірі 2038,74грн., нарахованих за період з 23.08.2018р. по 12.03.2019р.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність розрахунку трьох процентів річних за заявлені періоди суд встановив, що такий здійснено невірно, оскільки позивач, як зазначено вище, визначив невірно суми боргу та періоди, за які вправі здійснювати відповідні нарахування.

Судом здійснено перерахунок трьох процентів річних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
187806,424.08.2018 - 11.10.2018493 %756,37
177806,412.10.2018 - 18.10.201873 %102,30
167806,419.10.2018 - 25.10.201873 %96,55
117806,426.10.2018 - 30.10.201853 %48,41
10500031.10.2018 - 04.11.201853 %43,15
10000005.11.2018 - 12.11.201883 %65,75
9500013.11.2018 - 22.01.2019713 %554,38
9300023.01.2019 - 24.02.2019333 %252,25
8800025.02.2019 - 25.02.201913 %7,23
8300026.02.2019 - 01.03.201943 %27,29
7300002.03.2019 - 12.03.2019113 %66,00
Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 2019,68грн.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2038,74грн. трьох процентів річних підлягають до задоволення частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 2019,68грн.

Відповідно до статей 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для надання заперечень, від жодного учасника справи не надходило клопотання про витребування доказів, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі факт підписання повноважними представниками та скріплення печатками юридичних осіб обох сторін заявок про надання транспортно-експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів, актів виконаних робіт/послуг, відсутність заперечень відповідача як проти самого факту надання позивачем послуг у відповідності до умов Договору, так і щодо факту порушення відповідачем встановлених Договором порядку і строку оплати за прийняті послуги, перевіривши правильність проведених розрахунків, заявлені позовні вимоги (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 12.03.2019р. (вх.№728/19 від 13.03.2019р.) підлягають до задоволення частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 43000,00грн. основного боргу, 22957,93грн. пені, 2019,68грн. трьох процентів річних.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як доказ сплати судових витрат позивач подав платіжне доручення №183 від 12.02.2019р. про сплату судового збору в розмірі 1921,00грн.

Доказів понесення інших судових витрат, окрім сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору станом на момент прийняття рішення позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, враховуючи, що провадження у справі в частині стягнення 30000,00грн. основного боргу підлягає закриттю, а також враховуючи недоведення позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу 1 ГПК України розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, судові витрати у справі, а саме сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1117,85грн. слід покласти на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (з врахуванням заяви про зменшення розміру таких), стягнути з відповідача на користь позивача 1104,01грн. судового збору.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що, відповідно до п.п.1,5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Проте, враховуючи відсутність клопотання позивача про повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 803,15грн. (судового збору у розмірі 487,22грн., сплаченого за подання позову в частині заявлених позовних вимог про стягнення 30000,00грн. основного боргу, провадження у справі щодо яких підлягає закриттю, а також судового збору у розмірі 315,93грн., сплаченого за подання позову в частині позовних вимог, про зменшення яких подано заяву), підстави для повернення такого судового збору станом на момент прийняття рішення у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення 30000,00грн. основного боргу.

2. Позов задовольнити частково.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПКБ ГРУП» (місцезнаходження: 81082, Львівська обл., Яворівський район, село Жорниська, вулиця Промислова, будинок 5; ідентифікаційний код: 38464872) на користь Фізичної особи-підприємця Носік Ольги Михайлівни (місце проживання: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) 43000,00грн. основного боргу, 22957,93грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, 2019,68грн. трьох процентів річних та 1104,01грн. судового збору.

4. В решті позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено та підписано 22.04.2019р.

Суддя Король М.Р.