ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/5395/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Антоніка С.Г., Березкіної О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м.Запоріжжя на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 року, ухвалене суддею Євстигнеєвою Н.М., повний текст якого складений 22.01.2019 у справі №904/5395/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м.Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

про стягнення 6 920,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулось Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс" з позовом, яким просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" шкоду, завдану недостачею вугільного концентрату, у розмірі 6 920,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору перевезення, яким є накладна, оскільки вантаж прибув до позивача з недостачею у кількості 1900 кг проти зазначеної у перевізних документах, що підтверджено актом загальної форми № 34466 від 01.06.2018, комерційним актом № 460005/672 від 02.06.2018 та, в свою чергу, є підставою для покладення на відповідача майнової відповідальності за неналежне здійснення перевезення вантажу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 року у справі №904/5395/18 (суддя Євстигнеєва Н.М.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" шкоду, завдану недостачею у розмірі 2 910 (дві тисячі девятсот десять) грн. 97 коп. та витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 741 (сімсот сорок одну) грн. 12 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс", м.Запоріжжя звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновок суд обставинам справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом невірно застосовано до спірних відносин норми матеріального права, зокрема, суд дійшов невірного висновку про завантаження спірного вантажу (вугільного концентрату) у вологому стані, в зв"язку з чим до спірного вантажу слід застосовувати норму природної втрати у 2%; так, до постачальників предявляється вимога з постачання вугільного концентрату з оптимальними, граничними показниками якості щодо вмісту вологи, яка і була обумовлена в п.п. 1.1. п.1 договору № 18/142 від 27.02.2018 та специфікації від 25.04.2018, укладеного між ТОВ "Інкостіл Груп" та позивачем; в графі 20 залізничної накладної №49994866 відправником були вказані показники якості вугільного концентрату марки К, групи "К1" щодо вмісту золи 9,0% та вологи 10,5%, які передбачені договором.

Позивач звертає увагу на те, що графа 20 накладної не містить відмітки про те, що вантаж завантажувався у вологому стані, що передбачено Правилами щодо перевізних документів та зауважує, що Слід зауважити, що поняття показника якості вантажу "волога", який залежить від наявності хімічно зв'язаної вологи, яка при звичайному висушуванні не виділяється з вугілля, призначення вантажу (вугілля) та умов його виробництва та експлуатації, не є тотожним з поняттям вологи щодо вантажу, який передається до перевезення в сирому або у вологому стані - тобто вантаж з поверхневою вологою.

Скаржник зазначає, що всі вагони, які за певною залізничною накладною прибувають для Позивача на станцію Запоріжжя-Ліве передаються на під'їзну колію Позивача, де відбувається зважування всіх вагонів на електронних вагонних вагах Позивача № 085 та комісійна видача вантажу Позивачу за участі представників станції Запоріжжя-Ліве, тобто відбувається повагонне приймання вантажу; у разі встановлення нестачі вантажу у будь якому вагоні складається комерційний акт, що передбачено п.129 Статуту залізниць України; в даному випадку був складений комерційний акт №460005/672 від 02.06.2018, яким зафіксована нестача понад природну втрату; в той же час, за залізничною накладною № 49994866 в груповій відправці транспортувалося 15 вагонів з вугільним концентратом марки К, групи "К1", при цьому всі 15 вагонів мали однаковий вантаж з однаковими його властивостями та станом, але нестачу вантажу виявлено лише в одному вагоні № 56170210, по інших 14 вагонах не складалися комерційні акти про нестачу (втрату) вантажу, що спростовує доводи відповідача та суду стосовно вологого стану продукції, оскільки за однакових обставин однакова нестача була би у всіх вагонах (або в їх переважній більшості).

Крім того, комерційним актом зафіксовано крадіжку вантажу маркованого катком-ущільнювачем і поперечними смугами, оскільки виявлені виїмки при технічній справності вагона та щільно закритих люках.

Таким чином, з урахуванням норми природної втрати ваги у 1% позивачем здійснено вірний розрахунок суми відшкодування за нестачу вантажу, який становить 6920,75 грн (з ПДВ).

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст..263 ГПК України, не скористався; про відкриття провадження у справі та надання часу для подання відзиву був попереджений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали суду апеляційної інстанції (а.с.123-124).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.02.2019 року (головуючий суддя Іванов О.Г., судді Березкіна О.В., Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження у справі; з урахуванням суми спору, розгляд справи вирішено здійснювати у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

15.04.2019 року розпорядженням керівника апарату суду, відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/5395/18 у звязку з відрядженням судді - члена колегії суддів Дарміна М.О.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2019, справу №904/5395/18 передано колегії суддів у складі: ОСОБА_2 (головуючий, доповідач), ОСОБА_3, ОСОБА_4

Ухвалою суду від 16.04.2019 справу № 904/5395/18 прийнято до провадження вказаною колегією суддів та вирішено розглядати в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

27.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкостіл Груп" (Постачальник) і Приватним акціонерним товариством "Запоріжкокс" (Покупець) укладений договір поставки №18/142, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобовязався передати, а Покупець зобовязався прийняти і сплатити на умовах цього договору вугільну продукцію (товар) виробництва ТОВ "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська": вугільний концентрат марки К з певними показниками якості: зола (max) - 9,0%, волога (max) - 10,5%, сірка (max) - 0,8%, якщо інше не обумовлено в додаткових угодах і Специфікаціях (а.с.26-32).

Сторони дійшли згоди, що ціна, обсяг і строки поставки товару, що поставляється за цим договором, вказуються в Специфікаціях, які підписуються сторонами,скріплюються печатками сторін і являються невідємною частиною договору (п. 2.1).

Відповідно до п. 2 Специфікації від 25.04.2018 Постачальник зобовязався поставити Покупцю 23500 тн вугільного концентрату для коксування, марки К групи К1 0-100 ТОВ "ЗФ "Свято-Варваринська" ТУ У 05.1-1:2017, вартість товару з ПДВ 135407940,00 грн (а.с.33).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що поставка товару здійснюється залізничним транспортом на умовах FCA станція Вдала (Удачная), згідно Міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року, якщо інші умови поставки не передбачені додатковими угодами (Специфікаціями) до цього договору.

На виконання умов договору 31.05.2018 на адресу ПрАТ "Запоріжкокс" відповідно до залізничної накладної №49994866 в вагонах №№53513651, 53589461, 56330889, 62199765, 52225752, 53590527, 52538733, 53599528, 53522645, 61299319, 53485520, 53125803, 56970189, 53525259, 56170210 насипом №419, зола 9,0%, волога 10,5% була направлена партія концентрату вугільного марки "К", групи "К1" (а.с.13).

Між сторонами договору 31.05.2018 підписано акт №66052 приймання-передачі продукції по договору №18/142, згідно якого покупець прийняв від постачальника 1040,900 тн концентрату вугілля камяного для коксування (к(К1) 0-100 мм) на загальну суму 5988201,94 грн. з ПДВ (а.с.16).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкостіл груп" надало позивачу рахунок №66052 від 31.05.2018 на суму 5 988 201,94 грн. (з ПДВ) щодо оплати вартості концентрату вугільного (марка К, група К1) загальною кількістю 1 040,9 т (ціна вугільної продукції (без ПДВ) 4 794,09 грн. за 1 т) (а.с.15).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги №18/142-06П від 27.06.2018 ТОВ "Інкостіл груп" відступило ПАТ "Донецьксталь Металургійний завод" право вимоги виконання зобовязання ТОВ "Запоріжкокс" за договором №18/142 від 27.02.2018 на суму 121 728 089,88 грн. (а.с. 17-20).

В свою чергу, згідно з договором про відступлення права вимоги №18/142-06-01 П від 27.06.2018 ПАТ "Донецьксталь Металургійний завод" відступило ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" право вимоги виконання зобовязання ТОВ "Запоріжкокс" за договором №18/142 від 27.02.2018 на суму 121 728 089,88 грн. (а.с.21-24).

На виконання своїх зобовязань ТОВ "Запоріжкокс" сплатило на користь ПАТ "Шахтоуправління "Покровське" грошові кошти у розмірі 121 728 089,88 грн., у тому числі і за рахунком №66052 від 31.05.2018, що підтверджується банківською випискою № від 27.06.2018 (а.с. 25).

Таким чином, позивач розрахувався за поставлений за договором поставки товар у повному обсязі.

02.06.2018 на станції Запоріжжя ОСОБА_1 залізниці за №460005/672 складено комерційний акт, яким засвідчено, що на підставі акту загальної форми № 34466 від 01.06.2018 станції Запоріжжя-Ліве ОСОБА_1 залізниці проведена комісійна видача вантажу вантажоодержувачу, який прибув по груповій відправці, вказаній на лицьовій стороні цього акту, зі зважуванням вагону на справних електронних вагових вагах вантажоодержувача № 085, повірка 07.05.2018 приймальником поїздів ОСОБА_5, прийомоздавальником заводу ОСОБА_6, слідчим Заводського ВП Межлумян Е.К.., в присутності ДС ОСОБА_7 Згідно перевізного документу значиться: 15 напіввагонів, загальною масою вантажу 1 040 900 кг, у вагоні 56170210 нетто 69700 кг, тара 22100 кг. Фактично виявилось брутто 89900 кг, тара з документу 22 100 кг, нетто 67800 кг, що менше документу на 1900 кг. У комерційному відношенні навантаження шапкоподібне на рівні бортів. Вантаж маркований катком-ущільнювачем і поперечними борознами, що відповідає перевізному документу. Маркування порушене, над 1-ми люками вибірка: довжиною 150 см, шириною 280 см, глибиною 40 см. У технічному відношенні вагон справний, двері цільнометалеві, люка закриті, течі вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінилися. Зав. вантажного двору відсутній.

Вважаючи, що недостача вантажу в спірному вагоні виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, позивач просить стягнути вартість недостачі вантажу із вирахуванням норми природної втрати в сумі 6 920,75 грн., в зв"язку з чим звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неналежним чином виконані свої обов`язки з доставки вантажу, оскільки нестача мала місце, що зафіксовано комерційним актом, втім, позивачем здійснено невірне обчислення розміру такої нестачі з огляду на застосування у розрахунку норми природної втрати вантажу 1%, в той час, як у п.20 накладної зазначена характеристика товару волога 10,5%, в зв`язку з чим до обчислення вартості нестачі слід застосовувати величину природної втрати вантажу 2%.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Аналізуючи відносини сторін, колегія суддів зазначає, що вони виникли із договору перевезення, що регламентований главою 64 підрозділу 1 розділу 3 книги 5 Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України, спеціальними нормативними актами у сфері перевезення.

Перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частини 1, 2 ст. 306 Господарського кодексу України).

Відповідно ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 2, ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезення вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).

Згідно ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Наведена стаття кореспондується і з положеннями ст. 314 ГК України, якою також встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини; у транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника; за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов'язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин (стаття 113 Статуту залізниць України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; - за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (стаття 115 Статуту залізниць України).

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу вантажу у разі, зокрема коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення (стаття 111 Статуту залізниць України).

Відповідно до частини 1 статті 127 Статуту залізниць України залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже;

1.5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі;

0,5% маси всіх інших вантажів.

Таким чином, з урахуванням вказаної норми для вугільного концентрату, що перевозився у спірному напіввагоні природною нормою недостачі є 1%.

Статтею 26 Закону України "Про залізничний транспорт" установлено, що обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (стаття 129 Статуту залізниць України).

Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах (п. "а" ст.129).

Матеріалами справи встановлено, що вагон № 56170210 прийнято відповідачем до перевезення без будь-яких зауважень щодо повноти завантаження, його технічного стану, при тому, що ст. 24 Статуту залізниць України залізниці надано право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення. В подальшому, складеним відповідачем актом загальної форми № 34466 від 01.06.2018, на підставі якого складений комерційний акт №460005/672 від 02.06.2018 зафіксовано факт невідповідності маси вугільного концентрату, даним, зазначеним в транспортному документі на 1900 кг та виявлені виїмки на промаркованій поверхні при зачинених люках, що свідчать про крадіжку вантажу.

Зазначені обставини є підставою для покладення відповідальності за нестачу вантажу на відповідача (перевізника).

З урахуванням норми недостачі 1% маси, зазначеної в перевізних документах, вагова недостача у даній партії вугільного концентрату склала 1203 кг (1900 кг - 697 кг) та, виходячи із вартості 1 тони вугільного концентрату у розмірі 4794,09 грн. без ПДВ, вартість недостачі склала 6920,75 грн (4794,09 грн х 1203 кг=5767,29 грн. вартість нестачі без ПДВ + 1153,46 грн ПДВ) з ПДВ, яка вірно розрахована позивачем.

При цьому посилання суду першої інстанції та відповідача на необхідність врахування при розрахунку величину природної втрати вантажу в 2% колегія суддів вважає безпідставним, враховуючи наступне.

Згідно наведеного п. 27 Правил видачі вантажів такий відсоток норми природної втрати застосовується для: вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руди марганцевої і хромової; кварциту у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідного купоросу; хімічної сировини навалом; солі; фруктів свіжих; овочів свіжих; шкіри обробленої і мокросолоної; тютюну; м'яса свіжого. Тобто, у вказаному переліку відсутній товар, що поставлявся за залізничною накладною.

Відповідно до Пояснень щодо заповнення накладної (Додаток 3) до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138) у графі 20 відправником, зокрема, зазначаються: найменування вантажу відповідно до Алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів та відмінні ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді), та інше.

В даному випадку відправником у графі 20 накладної були вказані не відмінні ознаки вантажу, а показники якості вугільного концентрату марки К: зола (max) -9,0%, волога (max) - 10,5%, сірка (max) - 0,8, який постачальник зобовязався передати покупцю за умовами договору.

Тобто, вказана у накладних вологість 10,5%, є показником якості товару згідно умов договору поставки і не відноситься до відмінних ознак вантажу, прийнятого залізницею до перевезення.

У зв?язку з чим, норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 1%, як і було вірно визначено позивачем у позовній заяви.

При цьому зазначення вологи у якісних характеристиках товару підтверджується тим, що основними компонентами вугілля є: органічна речовина, мінеральні домішки і волога. Волога вугілля в основному сорбційна, капілярна та порова, частково волога входить до складу органічної маси або міститься в кристалізаційних ґратках мінералів (пірогенетична волога). Масова частка сумарної вологи коливається від 60% в м'яких пухких до 16% в щільному бурому вугіллі, знижуючись до 6-10% в кам'яному вугіллі і антрацитах. Мінімальну вологість (до 4%) має середньометаморфізоване кам'яне вугілля. Величина цього показника один з основних параметрів класифікації бурого вугілля, який важливий для визначення якісних характеристик цієї природної копалини для можливості застосування у промисловості.

Вказана якісна характеристика вмісту вологи у вугіллі впливає на теплоту його згоряння, відповідно, виділення енергії, та є хімічно зв`язаною, тобто, такою, що не виділяється при звичайному висушуванні.

До того ж колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що поставка здійснювалась груповим відправленням з 15 вагонів, завантажених одним і тим же товаром, при цьому нестача була виявлена лише в одному вагоні.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

З огляду на те, що судом першої інстанції здійснені правильні висновки стосовно нестачі товару, втім застосована невірна величина природної втрати ваги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувавши рішення суду першої інстанції у відмовленій частині, в зв"язку з чим позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, слід задовольнити пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Оскільки загальна ціна позову становить 6 920,75 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у звязку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 277, 281, 282, 283 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м.Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 року у справі № 904/5395/18 скасувати у відмовленій частині стосовно стягнення 4009,78 грн. шкоди, завданої нестачею вантажу та 1020,88 грн судового збору.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, стягнувши з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро на користь Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м. Запоріжжя 4009,78 грн шкоди, завданої нестачею вантажу, 1020,88 грн судового збору.

В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2019 року у справі № 904/5395/18 - залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "ОСОБА_1 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро на користь Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м. Запоріжжя 1531,35 грн судових витрат за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Видачу відповідних наказів згідно зі ст.327 ГПК України доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.04.2019 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна