ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" квітня 2019 р. Cправа № 902/731/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Тісецького С.С., при секретарі судового засідання Поцалюк Н.В., розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду матеріали у справі

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф" (, 22000, м. Хмільник, вул. Дзержинського, 47, Вінницька область)

про визнання банкрутом

за участю :

арбітражний керуючий (ліквідатор) Бойко В.О.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/731/15 про банкрутство ТОВ "Тріумф".

Провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

Так, ухвалою суду від 12.03.2019 року продовжено строк ліквідаційної процедури ТОВ "Тріумф" та повноважень арбітражного керуючого (ліквідатора) Бойка В.О. по справі № 902/731/15 до 22.05.2019 року та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 22.05.2019 року.

Окрім того, ухвалою суду від 27.02.2019 року було призначено клопотання арбітражного керуючого Бойка В.О. № 02-02/132 від 22.08.2018 року про надання згоди на продаж заставного майна у справі № 902/731/15 до розгляду в судовому засіданні на 24.04.2019 року.

На визначену дату в судове засідання 24.04.2019 року з'явився арбітражний керуючий (ліквідатор) Бойко В.О..

При цьому, судом встановлено, що 23.04.2019 року на електронну поштову адресу суду від АТ "УкрСиббанк" надійшло клопотання № 21-5/б/н від 23.04.2019 року про перенесення судового засідання, призначеного на 24.04.2019 року у цій справі на іншу дату, в зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні, яке призначено Київським апеляційним судом. Також, представник Банку просить не проводити засідання без його участі.

Крім того, у поданому клопотанні повідомляється, що АТ "УкрСиббанк" 08.01.2019 року було оплачено оцінку по визначенню вартості майна. Станом на 23.04.2019 року арбітражним керуючим Бойко В.О. звіт не надано.

В судовому засіданні, ліквідатор боржника зазначив про можливість проведення судового засідання за відсутності представника Банку.

Суд заслухавши арбітражного керуючого та розглянувши вищевказане клопотання про перенесення судового засідання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

За змістом п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18 (чинної на даний час), господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Отже, сторона у справі, має право забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зазначене вище клопотання про надання згоди на продаж заставного майна було подано до суду ще 23.08.2018 року та ухвалами суду неодноразово призначалося до розгляду на іншу дату.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутність в судовому засіданні представника Банку не перешкоджає розгляду справи по суті, в зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання АТ "УкрСиббанк" № 21-5/б/н від 23.04.2019 року про перенесення судового засідання на іншу дату.

В ході розгляду справи, арбітражний керуючий підтримав клопотання № 02-02/132 від 22.08.2018 року про надання згоди на продаж заставного майна.

Суд, розглянувши вказане клопотання, заслухавши арбітражного керуючого, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Як вбачається із змісту клопотання № 02-02/132 від 22.08.2018 року, з метою своєчасного проведення ліквідаційної процедури по справі № 902/731/15, ліквідатор звертався на адресу заставного кредитора АТ "Укрсиббанк" з цінними листами з описом вкладення про надання згоди на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення (лист вих. № 02-02/102 від 07.06.2018 року, реєстр поштових відправлень № 02-02/102Р/2 від 07.06.2018 року).

Відповідно до "Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу" за ф. № 119, адресат - АТ "Укрсиббанк" отримав вказаний лист ліквідатора 14.06.2018 року (поштове відправлення №090).

Станом на 22.08.2018 року, відповідь заставного кредитора АТ "Укрисббанк" на вказаний лист ліквідатора (вих. № 02-02/102 від 07.06.2018 року) про надання згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення у справі № 902/731/15 - не надходила.

Враховуючи викладене, ліквідатор боржника просить суд надати згоду на продаж заставного майна, що є предметом забезпечення у справі № 902/731/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф" () у порядку передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Наведені у клопотанні обставини, підтверджуються доданими відповідними письмовими доказами.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В силу ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 17.11.2015 року визнано вимоги ПАТ "УкрСиббанк" до ТОВ "Тріумф" у справі № 902/731/15 у розмірі 11299371,14 грн., з яких: вимоги, що забезпечені заставою - 3 752 368,07 грн.; конкурсні вимоги - 7 547 003,14 грн. та судовий збір - 1 218,00 грн..

Судом встановлено, що ліквідатор боржника звертався до заставного кредитора у даній справі - АТ "УкрСиббанк" із листом № 02-02/102 від 07.06.2018 року про надання згоди на продаж заставного майна, який останнім отримано, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення № 090.

Разом з тим, відповіді на звернення ліквідатора боржника стосовно згоди/відмови у наданні згоди на продаж майна боржника, яке є предметом забезпечення кредиторських вимог АТ "УкрСиббанк" ліквідатору не надано.

Відповідно до ч. 1, п. 14 ч. 2 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Частиною 4 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Отже, суд вправі надати згоду на продаж заставного майна боржника, у випадку неотримання відповідної згоди ліквідатором боржника від заставного кредитора.

Із таких висновком погодився Верховний Суд у своїй постанові від 05.03.2019 року року у справі № 918/1738/14.

Відтак, за наслідками розгляду клопотання арбітражного керуючого Бойка В.О. №02-02/132 від 22.08.2018 року про надання згоди на продаж заставного майна, суд дійшов висновку, що останнє не суперечить приписам Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та спрямоване на здійснення ліквідатором повноважень у ході ліквідаційної процедури ТОВ "Тріумф" стосовно продажу майна банкрута для задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення зазначеного вище клопотання у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 8, 9, 41, 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 2, 3, 12 (ч. 6) 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 232, 234, 235, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Задоволити клопотання арбітражного керуючого Бойка В.О. № 02-02/132 від 22.08.2018 року про надання згоди на продаж заставного майна у справі № 902/731/15 повністю.

2. Надати згоду на продаж заставного майна, що є предметом забезпечення у справі № 902/731/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф" (, вул. Дзержинського, 47, м. Хмільник, Вінницька область, 22000) у порядку передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

3. Копію ухвали надіслати згідно переліку рекомендованим листом.

Згідно ч.1 ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст. 254-256, пп. 17.5 п. 17 ч. 1 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. 7 прим.:

1 - до справи;

2 - Боржнику (22000, м. Хмільник, вул. Дзержинського, 47, Вінницька область);

3 - Арбітражному керуючому Бойку В.О. АДРЕСА_1

4 - Калинівській ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області (22100, вул. П. Орлика, 19, м. Козятин, Вінницька область).

5 - ПАТ "УкрСиббанк" (вул. Мечникова, 11, м. Київ, 01021);

6 - ОСОБА_1 (АДРЕСА_2

7 - МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" (29000, м. Хмельницький, вул. Пересипкіна, 5).