ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2019 року м. Дніпро Справа № 908/1592/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства Українська залізниця

в особі філії Центр забезпечення виробництва

на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 р.

( суддя Дроздова С.С., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 20.12.2018 р.)

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Українська залізниця

в особі філії Центр забезпечення виробництва

( м. Київ )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Владар Україна

( м. Запоріжжя )

про стягнення 567 021 грн. 72 коп.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Владар Україна про стягнення 567 021 грн. 72 коп. штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 р. позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Владар Україна на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва 480 000 грн. 00 коп. штрафних санкцій, 8 505 грн. 33 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.12.2018 р. заяву Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва задоволено частково - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Владар Україна на користь Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва 663 грн. 02 коп. судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафних санкцій у розмірі 87 021 гнр. 72 коп., та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов про стягнення штрафних санкцій у розмірі 567 021 грн. 72 коп.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується із оскаржуваним рішенням суду в частині відмови у задоволенні стягнення з ТОВ «Владар Україна» штрафних санкцій у розмірі 87 021 грн. 72 коп., оскільки вважає оскаржувану частину рішення необгрунтованою, та такою, що винесена з порушенням норм матеріальних права ( ст. ст. 526, 551, 629, 712 ЦК України, ст. ст. 230, 233 ГК України ), при неповному з'ясованні обставин, які мають значення для справи, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Скаржник наголошує на тому, що в даному випадку ні законом, ні договором не встановлена можливість звільнення ТОВ «Владар Україна» ( як субєкта господарювання ) від відповідальності за порушення своїх зобовязань за Договором. А, тому, за відсутності наданих Відповідачем доказів настання дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин, підстави для звільнення від відповідальності, в силу положень ст. 218 ГК України, відсутні.

При цьому Скаржник зазначає, що ТОВ «Владар Україна» своїми діями погодився з умовами укладеного Договору, на підставі якого у сторін виникли певні господарські правовідносини, які засновані на юридичній рівності учасників. При цьому, своєчасне виконання зобов'язання кожною із сторін Договору - є безумовною умовою стабільності господарського обороту в цілому.

Таким чином, Скаржник вважає, що зменшення розміру штрафних санкцій на суму 87 505 грн. 33 коп. є невиправданим та не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки п. 5.2 Договору встановлений інший розмір нарахування штрафних санкцій за порушення термінів постачання продукції.

Водночас, на думку Скаржника, в даному випадку зменшення розміру неустойки не може бути застосовано судом, оскільки Відповідачем не вживались заходи для своєчасного виконання умов договору, Відповідач в повному обсязі заперечував проти позову, Відповідач відмовився від сплати штрафних санкцій у добровільному порядку та не надав доказів, які б свідчили про наявність хоча б однієї із підстав для зменшення штрафних санкцій.

Скаржник зазначає, що Відповідачем не було подано будь-яких доказів, які б свідчили про майновий стан Відповідача в 2018 році та наявність виключних або будь-яких інших обставин, які б могли слугувати підставами для зменшення пені та штрафу. У звязку з цим, ТОВ «Владар Україна» не довів, що розмір неустойки, який підлягає стягненню, є надмірно великим у порівнянні зі збитками кредитора.

Відтак, на думку Скаржника, обумовлені законом підстави для зменшення розміру штрафних санкцій за даних обставин відсутні.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю Владар Україна надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою, та просить апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 р. по справі № 908/1592/18 скасувати. Розглянути та задовольнити клопотання Відповідача про зменшення суми неустойки. Постановити нове рішення про стягнення з ТОВ «Владар Україна» на користь Позивача 271 296 грн. 63 коп., в тому числі 62 686 грн. 08 коп. пені та 208 610 грн. 55 коп. штрафних санкцій.

Зокрема, Товариство посилається на те, що строк поставки є однією із істотних умов договору, а, отже при розгляді спорів заснованих на своєчасності поставки продукції є обов'язковим застосування положень порядку визначення початку перебігу строку, його переривання та закінчення, які вміщені у главі 18 ЦК України.

Крім того, у відзиві Товариство посилається на те, що до часу одержання інформації про місце поставки і осіб вантажоодержувачів, Постачальник не має можливості виконувати свій обов'язок, а відтак і нести відповідальність за його невиконання ( ст. 612, ст. 613 ЦК України ).

Товариство також вказує на те, що суд неправильно визначив фактичні обставини в частині розрахунку пені.

Також, ТОВ Владар Україна зазначає про те, що при винесенні рішення, суд першої інстанції задовольнив клопотання Відповідача та зменшив суму неустойки на 87 021 грн. 72 коп. Разом з тим, розмір стягнутої за рішенням суми неустойки є значно великим для Відповідача та призведе до банкрутства підприємства, а також значно перевищує понесені Позивачем збитки. У зв'язку з чим, Скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції з повторним клопотанням щодо зменшення суми неустойки.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, Позивач посилається на те, що доводи Відповідача є безпідставними, оскільки прийняття на себе обов'язку зі сплати штрафних санкцій у разі несвоєчасного виконання зобов'язань за Договором жодним чином не ставиться в залежність від заподіяних збитків іншій стороні. Крім того, обставини щодо визначення строків поставки товару не порушувались Позивачем в апеляційній скарзі і не можуть зазначатись Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Позивач заперечує проти клопотання Відповідача щодо зменшення неустойки та вважає його необгрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки обумовлені законом підстави для подання такого клопотання до суду апеляційної інстанції відсутні.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л.,Широбокова Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.01.2019 р. розгляд скарги призначено в судове засідання на 26.02.2019 р.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, і Товариство з обмеженою відповідальністю Владар Україна звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду в повному обсязі, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2019 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Владар Україна на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018р. у справі № 908/1592/18 було залишено без руху. При цьому, апелянту встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліку надавши суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 12 758 грн., шляхом подання відповідної заяви.

11.02.2019 р. через відділення Укрпошта від Апелянта до суду надійшла заява про продовження строку на усунення недоліків в апеляційній скарзі на 15 днів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 р. відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю Владар Україна у продовженні строку на усунення недоліків апеляційної скарги. Апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1592/18, з доданими до скарги матеріалами, повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю Владар Україна .

19.02.2019 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю Владар Україна до суду надійшла касаційна скарга на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2019 р. провадження у справі № 908/1592/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 р. було зупинено до розгляду Верховним Судом касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Владар Україна на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 р., ухвалену у справі № 908/1592/18 та повернення матеріалів справи до суду.

29.03.2019 р. вказана справа повернулась до суду разом з ухвалою Верховного Суду від 05.03.2019 р. про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 908/1592/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Владар Україна на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 р. та повернення Скаржнику вказаної касаційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.04.2019 р. поновлено провадження у справі № 908/1592/18. Розгляд апеляційної скарги призначено на 23.04.2019 р.

09.04.2019 р. від Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва до суду надійшло клопотання про участь представника Позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні будь-якого іншого суду, зазначеного в переліку даного клопотання.

Розпорядженням керівника апарату суду від 12.04.2019 р. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у звязку з перебуванням у відпустці судді Широбокової Л. П.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_1 у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.04.2019 р. відмовлено Публічному акціонерному товариству Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 23.04.2019 р. о 10:30 в режимі відеоконференції у справі № 908/1592/18.

Від Відповідача до апеляційного суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 908/1592/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/1826/19 за позовом ТОВ «Владар Україна» до філії «ЦЗВ» про визнання недійсним п. 10.1 Договору поставки від 16.06.2017 р. № ЦЗВ-03-02417-10 .

Своє клопотання, ТОВ «Владар України» обгрунтовує тим, що результат розгляду по справі № 910/1826/19 порушеної Господарським судом міста Києва, значно впливає на правильне визначення фактичних обставин по справі, оцінку доказів та відповідно впливає результат її розгляду.

Від Позивача надійшло заперечення про задоволення клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі № 908/1592/18, з огляду на відсутність обставин об'єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення спору у справі № 910/1826/19, при цьому пов'язаність справи № 908/1592/18 зі справою, яка розглядається Господарським судом міста Києва не є достатньою підставою для зупинення провадження у справі за змістом п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату суду від 22.04.2019 р. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у звязку з виходом з відпустки судді Широбокової Л. П.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_1 у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.04.2019 р. колегією суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 р. до свого провадження.

Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Відповідача.

У судовому засіданні 23.04.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Скаржника, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 16.06.2017 р. між ПАТ Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва Публічного акціонерного товариства Українська залізниця ( Замовник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю Владар Україна ( Постачальник ) укладений Договір поставки № ЦЗВ-03-024117-01 ( Договір ).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобовязується поставити та передати у власність, а Замовник прийняти та оплатити Продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі.

Згідно з п. 1.2 Договору визначено найменування Продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до пасажирських вагонів).

Постачальник зобов'язаний здійснити поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) - пункт призначення - згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог ІНКОТЕРМС ред. 2010). Вантажовідправником може бути третя особа, зазначена Постачальником (п. 5.1 Договору).

Поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії Договору, тільки після письмової рознарядки Замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Замовника до прийому Продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе Замовник. Рознарядка надається Постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти. Після отримання рознарядки по електронній пошті постачальник повинен протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту Замовника, що підтверджує отримання рознарядки та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначений термін Кожна партія продукції постачається протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки Замовника, якщо інше не вказано у рознарядці (п. 5.2 Договору).

На виконання умов Договору, Замовник направляв на адресу Постачальника рознарядки на відвантаження продукції: від 14.08.2017 р. № ЦЗВ-20/3260 на суму 2 248 930,00 грн. (з ПДВ); від 14.12.2017 р. № ЦЗВ-20/5972 на суму 2 611 572,00 грн. (з ПДВ).

Протягом строку дії Рознарядки від 14.08.2017 р. № ЦЗВ-20/3260 (з 14.08.2017 р. по 13.09.2017 р. включно) Постачальником відвантажено продукцію на суму 169 056,00 грн., а саме:04.09.2017 р. - на суму 45 786,00 грн., акт приймання-передачі продукції від 04.09.2017 № 40; 04.09.2017 р. - на суму 52 830,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 04.09.2017 № 109; 04.09.2017 р. - на суму 70 440,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 04.09.2017 № 41.

Місцевим господарським судом встановлено, що з порушенням строків (термінів) поставки, відвантажено продукцію на суму 2 579 874,00 грн.: 20.10.2017 р. - на суму 539 220,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 20.10.2017 р. № 86; 23.10.2017 р. - на суму 528 654,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 23.10.2017 р. № 85; 13.11.2017 р. - на суму 504 000,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 13.11.2017 р. № 93; 15.11.2017 р. - на суму 504 000,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 15.11.2017 р. № 121; 16.11.2017 р. - на суму 504 000,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 16.11.2017 № 92).

Протягом строку дії Рознарядки від 14.12.2017 р. № ЦЗВ-20/5972 ( з 14.12.2017 р. по 13.01.2018 р. включно ) Постачальником відвантажено продукцію на суму 2 409 972,00 грн.: 15.12.2017 р. - на суму 504 000,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 15.12.2017 р. № 8; 19.12.2017 р. - на суму 553 308,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 19.12.2017 р. № 43;19.12.2017 р. - на суму 511 044,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 19.12.2017 р. № 44; 20.12.2017 р. - на суму 841 620,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 20.12.2017 р. № 40.

З порушенням строків (термінів) поставки 06.04.2018 р. відвантажено продукцію на суму 201 600,00 грн., про що свідчить акт приймання-передачі продукції від 06.04.2017 р. № 04.

Таким чином, ТОВ Владар Україна свої зобов'язання за Договором виконало неналежним чином, з порушенням вимог п. 5.2 Договору., в звязку з чим, Позивачем на підставі п. 10.1 Договору нараховано суму пені в розмірі 149 800 грн. 62 коп. та штраф в розмірі 417 221 грн. 10 коп.

В зв'язку з невиконанням ТОВ Владар Україна умов Договору, Позивач надсилав на адресу Відповідача претензію від 19.03.2018 р. № ЦЗВ-20/1256 з вимогою сплатити штрафні санкції у сумі 562 788,12 грн., однак матеріали справи не містять відповіді ТОВ Владар України на вказану претензію. Станом на момент подання позову сума штрафних санкцій відповідачем не сплачена.

У зв'язку з тим, що Відповідачем було порушено своє зобов'язання за Договором, а саме п. 5.2 Договору, щодо строку поставки продукції, Позивач просить суд стягнути з Відповідача суму пені в розмірі 149 800 грн. 62 коп. ( за Рознарядкою від 14.08.2017 р. в сумі 133 269 грн. 42 коп. за період з 14.09.2017 р. по 15.11.2017 р., за Рознарядкою від 14.12.2017 р. в сумі 16 531 грн. 20 коп. за період з 14.01.2018 р. по 05.04.2018 р. ) та штраф в розмірі 417 221 грн. 10 коп. ( за Рознарядкою від 14.08.2017 р. в сумі 386 981 грн. 10 коп., за Рознарядкою від 14.12.2017 р. в сумі 30 240 грн. 00 коп. ), загальною сумою штрафні санкції 567 021 грн. 72 коп., які нараховані за порушення строків поставки продукції за Договором.

П. 10.1 Договору встановлено, що за порушення термінів постачання Постачальник оплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах, передбачених п. 5.2 даного Договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції. При цьому, Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово Замовник.

Перевіривши розрахунки пені та штрафу здійснені Позивачем, місцевий господарський суд вважає їх вірними, а суму до стягнення в розмірі 567 021 грн. 72 коп. штрафних санкції (пені в розмірі 149 800 грн. 62 коп. та штраф в розмірі 417 221 грн. 10 коп.) обґрунтованою.

Разом з тим, Відповідачем було подано клопотання про зменшення заявленої до стягнення суми штрафних санкцій.

В обґрунтування вказаного клопотання, заявник посилається на те, що зобовязання за Договором ним було виконано, чистий прибуток підприємства відповідача за 2017 р. складає 124,5 тис. грн., а стягнення штрафних санкцій в розмірі 567 021 грн. 72 коп. призведе до банкрутства підприємства.

Розглянувши клопотання Відповідача про зменшення суми штрафних санкцій, місцевий господарський суд дійшов висновку про його часткове задоволення, зменшивши суму штрафних санкцій до 480 000 грн. 00 коп., з огляду на приписи ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також те, що спірне зобов'язання Відповідачем на момент розгляду даної справи виконано у повному обсязі, і тільки частина продукції була поставлена з порушенням строку поставки та на незначний проміжок часу.

Відтак, враховуючи нездійснення наразі Відповідачем оплати штрафних санкцій за несвоєчасно поставлену продукцію за договором поставки № ЦЗВ-03-024117-01 від 16.06.2017 р., ПАТ Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва ПАТ Українська залізниця звернулось до господарського суду з позовними вимогами до ТОВ Владар Україна про стягнення означеної суми штрафних санкцій.

Отже, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати штрафних санкцій за порушення ( прострочення у виконанні ) зобов'язань зі своєчасної поставки, обумовленої в договорі продукції.

Беручи до уваги правову природу укладеного Договору поставки № ЦЗВ-03-024117-01 від 16.06.2017 р., кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов'язків сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов'язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов'язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Наразі, отримання коштів (штрафних санкцій) за прострочення виконання такого зобов'язання з поставки товару є належним об'єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов'язання з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов'язку із здійснення своєчасної поставки товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної поставки товару на нарахування у відповідності до п. 10.1 його умов штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції та штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції за прострочення понад 15 календарних днів.

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині відмови у стягненні штрафних санкцій у розмірі 87 021 гнр. 72 коп., у зв'язку зі зменшенням судом її розміру.

Ст. 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з Відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п. 6 ст. 3 ЦК України ).

Частково задовольняючи клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, нарахованих на несвоєчасну поставку товару на підставі умов Договору, суд першої інстанцій врахував, що спірне зобов'язання Відповідачем на момент розгляду даної справи виконано у повному обсязі, прострочення в поставці мало місце, однак тільки частина продукції була поставлена з порушенням строку поставки та на незначний проміжок часу.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що зменшення судом першої інстанції розміру штрафних санкцій, який підлягає стягненню з Відповідача ґрунтується, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відтак на підставі наведених вище норм, встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, дійшов вірного висновку про можливість зменшення розміру заявленої Позивачем до стягнення суми штрафних санкцій на 87 021 гнр. 72 коп. до 480 000 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанеції не знаходить підстав для задоволення клопотання Відповідача заявленого до Центрального апеляційного господарського суду про чергове зменшення штрафних санкцій стягнутих судом першої інстанції.

Клопотання Відповідача про зупинення апеляційного провадження у справі № 908/1592/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/1826/19 за позовом ТОВ «Владар Україна» до філії «ЦЗВ» про визнання недійсним п. 10.1 Договору поставки від 16.06.2017 р. № ЦЗВ-03-02417-10, колегією суддів відхиляються з огляду на таке.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Оскільки обов'язок зупинення провадження у справі згідно з приписами ст. 277 ГПК України, виникає у суду лише у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, тоді як таких обставин судом апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що у випадку визнання недійсним п. 10.1 Договору поставки від 16.06.2017 р. № ЦЗВ-03-02417-10, Відповідач не буде позбавлений права звернутися до суду з заявою про перегляд судового рішення у цій справі за нововиявленими обставинами, у разі наявності таких обставин.

Разом з тим, необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов'язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ впродовж розумного строку.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття процесуального документу в оскаржуваній частині не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр забезпечення виробництва залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 10.12.2018 р. у справі № 908/1592/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 24.04.2019 року

Головуючий суддя І. М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя Л.П. Широбокова