ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/22948/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Разіної Т.І.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранс Логістик»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2018р. (повний текст складено 03.12.2018р.)

у справі № 910/22948/17 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранс Логістик»

про стягнення 426 051, 50 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2018р. по справі №910/22948/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранс Логістик» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» 417 697,54 грн. заборгованості, 8 353,96 грн. штрафу та 6 390,77 грн. судового збору.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем було порушено умови договору №37 про надання транспортно-експедиційних послуг від 04.09.2014р. та положення ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України щодо оплати наданих послуг.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртранс Логістик» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2018р. скасувати та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було застосовано ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» в частині невідповідності актів наданих послуг вимогам чинного законодавства та визнання господарських операцій за умовою неможливості ідентифікації осіб, які приймали участь в господарській операції; п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, згідно з яким тільки неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційної скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранс Логістик» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2018р. у справі № 910/22948/17.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» заперечує проти апеляційної скарги, посилаючись на виконання умов договору в частині надання послуг, що підтверджується актами про надання послуг, товарно-транспортними накладними. Відповідачем не надано жодного документа, який свідчить про неотримання ним послуг.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

04.09.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртранс Логістик» (експедитор) було укладено договір № 37 про надання транспортно-експедиторських послуг, предметом якого є порядок взаємовідносин, які виникають між перевізником та експедитором при організації та виконанні обсягу послуг пов'язаних з перевезенням та транспортно-експедиційним обслуговуванням (ТЕО) вантажів номенклатури експедитора у міжнародному та внутрішньому сполученні. /а.с. 9 т.1/.

Згідно з п. 1.2. договору перевізник зобов'язується доставити або організувати перевезення від свого імені і за рахунок експедитора довірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а експедитор зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з п. 3.1.13. договору експедитор зобов'язаний, зокрема оплатити послуги та узгоджені і документально підтверджені витрати перевізника на умовах, зазначених у даному договорі.

Згідно з п. 3.2.2. договору перевізник зобов'язаний забезпечити своєчасне прибуття транспортних засобів під завантаження, придатних для перевезення вантажу згідно отриманого замовлення (заявки) на перевезення.

Забезпечити наявність накладної СМR (при міжнародних перевезеннях) або товарно-транспортної накладної (при перевезеннях по території України) при здійснені кожного перевезення та надати її копію експедиторові. (п. 3.2.3. договору).

Згідно з п. 4.12. договору, у разі прострочення експедитором платежів за надані перевізником або його довіреною особою послуги більше ніж на 20 календарних днів з моменту спливу строку оплати, згідно п. 5.3. договору, перевізник має право вимагати від експедитора оплати штрафу у розмірі 2 % від вартості наданих послуг.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що оплата за виконане перевезення здійснюється експедитором на підставі даного договору протягом 20 календарних днів з моменту надання перевізником оригіналів документів: акта виконаних робіт, податкової накладної (у разі потреби), рахунка-фактури з прикладеною копією товарно-транспортної накладної (ТТН, СМR) й оригінальних квитанцій за додаткові витрати перевізника або його третьої особи (штраф за перевантаження, наявність наднормативних простоїв під навантаження/розвантаження, штраф за скасування завантаження і т.п.), якщо інші терміни та умови не обумовлені в замовленні (заявці). Оплата проводиться без врахування взаємних претензій шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок перевізника або шляхом внесення готівки у касу перевізника, якщо інше не узгоджено в замовленні.

Даний договір набирає сили з моменту підписання і діє до 31.12.2015р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе обов'язків під час дії договору. Якщо договір укладено шляхом факсимільного зв'язку, оригінал даного договору з печаткою та підписом уповноваженої особи передається (пересилається) перевізником протягом 15 днів з моменту укладення договору шляхом факсимільного зв'язку. У випадку, якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону про намір припинити дію договору за 30 діб до спливу його строку, договір вважається пролонгований на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах (п. 8.1. договору).

На виконання умов договору, на підставі заявок від 23.11.2016р., від 30.11.2016р., від 29.11.2016р., від 02.12.2016р., від 09.12.2016р., від 06.12.2016р. згідно актів про надання послуг № 1452 від 05.12.2016р. на суму 49 216, 82 грн., № 1454 від 05.12.2016р. 30 868, 82 грн., №1457 від 06.12.2016р. на суму 47 868, 00 грн., № 1459 від 06.12.2016р. на суму 37 248, 00 грн., № 1461 від 07.12.2016р. на суму 67 184, 75 грн., № 1463 від 07.12.2016р. на суму 40 044, 00 грн., №1468 від 08.12.2016р. на суму 45 390, 00 грн., № 1462 від 15.12.2016р. на суму 56 884, 62 грн., № 1495 від 14.12.2016р. на суму 42 920, 04 грн., №1532 від 22.12.2016р. на суму 48 820,75 грн. позивач надав відповідачу послуги з перевезення на загальну суму 417 697,54 грн. /а.с. 37-46, 128-137, т.1/.

Також на доказ виконання послуг позивачем надано копії замовлень, подорожніх листів та транспортних накладних (СМR) №№ 534803, 16/2/66839, 578894, 580433, 580478, 534866, 678833, 534835, 534808, копії податкових накладних. /а.с. 128-188, т.1/.

В порушення вимог п. 5.3. договору відповідач за надані послуги не розрахувався, а тому 05.10.2017р. позивач звернувся до відповідача із претензією на суму 426 051,50 грн. /а.с. 15, т. 1/.

Доказів оплати, як і реагування на претензію, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1. ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 316 Господарського кодексу України договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 4.12. договору, у разі прострочення експедитором платежів за надані перевізником або його довіреною особою послуги більше ніж на 20 календарних днів з моменту спливу строку оплати, згідно п. 5.3. договору, перевізник має право вимагати від експедитора оплати штрафу у розмірі 2 % від вартості наданих послуг.

Враховуючи те, що відповідач за надані послуги не розрахувався, що не спростовується останнім, позивач правомірно нарахував штраф на підставі п. 4.12. договору.

За таких обставин, позовні вимоги документально обґрунтовані, підлягають задоволенню.

Щодо доводів, наведених у апеляційній скарзі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, учасниками якої є Україна та Республіка Білорусь, яка застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін, визначено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної.

Відповідно до п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладення договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Матеріали справи містять копії транспортних накладних (СМR) №№ 534803, 16/2/66839, 578894, 580433, 580478, 534866, 678833, 534835, 534808 як докази надання позивачем послуг. Їх відповідність відповідачем не оскаржується.

Щодо ідентифікації осіб, які підписували акти наданих послуг, то під час розгляду справи в суді першої інстанції було проведено судову почеркознавчу експертизу. За результатами проведення судової почеркознавчої експертизи було встановлено, що підписи на актах наданих послуг виконані не директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» ОСОБА_2, а іншою особою. Проте зазначене не спростовує факту надання послуг, оскільки вказані акти містять відтиски печаток сторін. Доказів підроблення печаток, їх викрадення та інше до суду не подано.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Дослідивши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

З наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2018р. у справі №910/22948/17.

керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.11.2018р. у справі №910/22948/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/22948/17 повернути до місцевого господарського суду.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Т.І. Разіна

І.А. Іоннікова