ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. Справа№ 910/13318/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Власова Ю.Л.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача 1- Сєров Є.І. (довіреність № 01/01//07-666/д від 06.11.2018),

від відповідача 2 - не з'явився,

від Шевченківського районного відділу виконавчої служби м. Києва - Мороз Л.Є. (довіреність б/н від 12.12.2018),

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2019

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на дії Шевченківського районного відділу виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві

у справі № 910/13318/16 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг"

до 1.Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Зурбаган - Юг"

про стягнення 513 255, 89 дол.США.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відмовлено повністю.

Ухвала місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- скаржником не доведено та не надано доказів, що підтверджують письмове повідомлення безпосередньо державного виконавця про здійснення зарахування;

- державним виконавцем в постанові від 28.12.2018 у виконавчому провадження №57982969 було вказано резолютивну частину виконавчого документу (наказу суду №910/13318/16 від 22.12.2018);

- вимога ПАТ "Укрнафта" про визнання бездіяльності державних виконавців щодо звернення до суду з заявою про роз'яснення постанови Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №910/13318/16 не підлягає задоволенню, оскільки Законом України "Про виконавче провадження" надано саме право на звернення до суду із заявою про роз'яснення, при тому, що надано як виконавцю, так і сторонам виконавчого провадження.

Не погоджуючись з ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу №01/01/07/51 від 15.01.2019 задовольнити.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" зазначає про те, що:

- у господарського суду міста Києва не було правових підстав для встановлення необізнаності Шевченківського РВ ДВС Києва про здійснене зарахування, оскільки 26.12.2018 Шевченківський РВ ДВС Києва отримав заяву ПАТ «Укрнафта» №01/01/07/3707 від 22.12.2018, що вбачається з інформації відстеження відповідного поштового відправлення, розміщеною на офіційному сайті ПАТ «Укрпошта»;

- оскільки 22.12.2018 ПАТ «Укрнафта» здійснило зарахування, про що повідомило Шевченківський РВ ДВС Києва 22.12.2018 електронною поштою і 26.12.2018 Укрпоштою, то станом на 28.12.2018 (дата винесення постанови про арешт коштів боржника) у Шевченківського РВ ДВС Києва не було правових підстав накладати арешт на кошти ПАТ «Укрнафта» у розмірі 7 250 605,45 грн.;

- частина 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» не врегульовує як у постанові про відкриття виконавчого провадження повинна відображатись резолютивна частина відповідного наказу (відповідного судового рішення), це питання врегульовано Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, згідно з яким постанова державного виконавця, зокрема містить такий обов'язковий реквізит, як резолютивна частина документа. Незважаючи на це, у постанові про відкриття виконавчого провадження №57982969 зазначено стягнення боргу у сумі 6 591 241,32 грн.

Від Шевченківського районного відділу виконавчої служби м. Києва (16.04.2019) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Шевченківське РВ ДВС Києва просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Шевченківське РВ ДВС Києва зазначає про те, що:

- у заяві про відкриття виконавчого провадження представником стягувача не було зазначено про часткове виконання виконавчого документу , пред'явленого на виконання, у зв'язку з чим державним виконавцем 28.12.2018 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження на загальну суму, що підлягає стягненню згідно наказу, а саме на суму 6 591 241,32 грн.;

- після відкриття виконавчого провадження, а саме 29.12.2018 до державного виконавця надійшла заява від боржника, згідно якої останній просить врахувати заяву ПАТ «Укрнафта» №01/01/07/3704 від 22.12.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 39395,82 грн. при відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу;

- ПАТ «Укрнафта» одночасно подано дві заяви, одна з яких до Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві про зарахування зустрічних однорідних вимог у ВП №57982969 на суму 39395,82 грн., а іншу до Печерського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ТОВ «ФК «Бізнес Факторинг» на користь ПАТ «Укрнафта» 286576,26 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та касаційних скарг . Таким чином, ПАТ «Укрнафта» не було зараховано зустрічні однорідні вимоги, а прийнято рішення про примусове стягнення грошових коштів. 11.01.2019 ПАТ «Укрнафта» направлено до Печерського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві заяву про повернення виконавчого документу на підставі п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто на момент перерахунку грошових коштів на користь стягувача у сумі 6591241,32грн. ПАТ «Укрнафта» не здійснило зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 39395,82 грн., а було прийнято рішення щодо примусового стягнення зазначених коштів з ТОВ «ФК «Бізнес Факторинг». ПАТ «Укрнафта» до Печерського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві подано заяву про повернення виконавчого документу на підставі п.1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок чого відповідно до Закону можливе пред'явлення виконавчого документу до повторного виконання, як в той самий час зарахування однорідних зустрічних вимог може бути підставою для закінчення виконавчого провадження, про що має бути заява відповідного змісту.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", справу призначено на 16.04.2019.

В судове засідання апеляційного господарського суду 16.04.2019 не з'явився позивач та відповідач 2.

При вирішенні питання про розгляд справи у відсутності позивача та відповідача 2, судовою колегією враховано, що:

- позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 про відкриття провадження та призначення справи до розгляду на 16.04.2019);

- щодо відповідача 2, то як слідує з відомостей на офіційному сайті Укрпошти та отриманої інформації за штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення, здійсненого судом на адресу відповідача 2 процесуальних документів (ухвали Північного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 ), відправлення за номером 524 (ТОВ «Зурбаган-юг»), відправлення не вручене під час доставки: інші причини.

Враховуючи те, що позивач та відповідач про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, та відомості з офіційного сайту Укрпошти, явка учасників судового процесу не визнана обов'язковою, неявка представників в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, з урахування процесуальних строків щодо розгляду апеляційних скарг на ухвалу місцевого господарського суду та думки відповідача 1 та представника Шевченківського районного відділу виконавчої служби м. Києва щодо можливості розгляду апеляційної скарги у відсутності позивача та відповідача 2, судова колегія ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представників позивача та відповідача 2.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2 судовою колегією встановлено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" попередню оплату у розмірі 513 255,89 дол. США, що еквівалентно 32 822 714,17 рос. рублів, та судовий збір у розмірі 191 316,13 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.04.2017, рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 скасовано повністю, а провадження у справі №910/13318/16 припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Верхового суду від 16.02.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постанову Вищого господарського суду України від 18.04.2017 у справі №910/13318/16 скасовано, а справу передано на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року у справі №910/13318/16 змінено в частині пункту другого резолютивної частини рішення, який викладено наступній редакції:

"Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 12, оф. 195; ідентифікаційний код 40386508) попередню оплату у розмірі 513 255,89 дол. США, що еквівалентно 13 657 739, 12 грн., та судовий збір у розмірі 191 316,13 грн.", в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 року у справі №910/13318/16 залишено без змін.

15.06.2018 Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Постановою Верховного суду від 31.10.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 в частині вирішення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення попередньої оплати та в частині розподілу судового збору скасовано, прийнято в цій частині нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення попередньої оплати задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" 6 591 241,32 грн. попередньої оплати, що станом на день подання позову еквівалентно 16 736 260,11 російських рублів, у решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" відмовлено, рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2018 в частині відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зурбаган - юг" про солідарне стягнення 100 000,00 грн. залишено без змін, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 286 576,26 грн. судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" 118 646,61 грн. судового збору за подання касаційної скарги №37-3/03/17 та 128 533,83 грн. - за перегляд Верховним Судом 16.02.2018 заяви позивача про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 18.04.2017.

22.12.2018 Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

15.01.2019 через канцелярію господарського суду міста Києва Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" подано скаргу на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

Так, постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиція у місті Києві від 28.12.2018 відкрито виконавче провадження №57982969 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/13318/16 від 22.12.2018 та винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №57982969, якою накладено арешт на грошові кошти ПАТ "Укрнафта" у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів у загальному розмірі 7 250 605,45 грн., що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Цього ж дня, 28.12.2018 державним виконавцем складені на направлені платіжні вимоги на примусове списання коштів боржника у сумі 7 250 605,45 грн., які списані 04.01.2019.

В апеляційній скарзі та скарзі, поданій на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, скаржник зазначає, що такі дії державного виконавця є неправомірними, оскільки відбулось зарахування зустрічних вимог на суму 39 395,82 грн., на підтвердження чого ПАТ "Укрнафта" надана заява про зарахування №01/01/07/3704 від 22.12.2018 направлена ТОВ "ФК "Бізнес факторинг".

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Згідно з частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Таким чином, за своєю правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін.

Частиною 4 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Тобто, сторони зобов'язані повідомити про зарахування зустрічних вимог безпосередньо виконавця в провадженні якого перебуває відповідне виконавче провадження.

Господарським судом міста Києва встановлено, що 22.12.2018 ПАТ "Укрнафта" направило на адресу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиція у місті Києві заяву №01/01/07/3707 від 22.12.2018, в якій заявник просив врахувати зарахування зустрічних вимог на суму 39 395,82 грн.

Як зазначає скаржник в скарзі та в апеляційній скарзі, таке відправлення отримано адресатом 26.12.2018, тобто ще до відкриття виконавчого провадження №57982969 та здійснення оскаржуваних дій.

Господарським судом міста Києва, з пояснень державного виконавця, наданих в судовому засіданні, встановлено, що на момент вчинення оскаржуваних дій виконавець не був обізнаний про здійснення зарахування, а в матеріалах виконавчого провадження №57982969 заява №01/01/07/3707 від 22.12.2018 була відсутня.

Скаржник також зазначає, що 11.01.2019 представник ПАТ "Укрнафта" ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №57982969, проте звертаючись із даною скаргою до суду додав до неї копію заяви №01/01/07/3707 від 22.12.2018, яка не міститься штампа вхідної кореспонденції Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиція у місті Києві з вхідним номером та датою реєстрації, хоча копії інших заяв і клопотань, які долучені до скарги, містять відповідний штамп.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України унормовано, учасники справи зобов'язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 22.12.2018 №910/13318/16 про стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «ФК «Бізнес Факторинг» на суму 6591241,32 грн. є правомірними, підстави вважати, що в момент вчинення оскаржуваних дій державні виконавці та начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві були обізнані про здійснення зарахування та діяли всупереч вимогам чинного законодавства відсутні, а скаржником не доведено та не надано суду доказів, що підтверджують письмове повідомлення державного виконавця про здійснення зарахування, до відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вимоги скаржника щодо визнання неправомірними дій: щодо стягнення з ПАТ "Укрнафта" 6 591 241,32 грн., щодо зазначення у постанові ВП№57982969 від 28.12.2018 про відкриття виконавчого провадження про "стягнення боргу у сумі 6 591 241,32 грн." та щодо затвердження розпорядження №57982969/12 від 09.01.2019 про переказ на користь ТОВ "ФК "Бізнес факторинг" 6 591 241,32 грн., списаних з рахунку ПАТ "Укрнафта" у виконавчому провадженні №57982969 після зарахування зустрічних однорідних вимог між ПАТ "Укранафта" і ТОВ "ФК "Бізнес факторинг" не підлягають задоволенню.

Також, зазначеним вище спростовуються доводи представника ПАТ "Укрнафта", якими він обґрунтовує неправомірність накладення арешту на кошти боржника у сумі 7 250 605,45 грн., оскільки державний виконавець на момент винесення даної постанови не був обізнаний про здійснення зарахування, а діяв у спосіб та в межах визначених Законом України "Про виконавче провадження".

В апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що частина 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» не врегульовує як у постанові про відкриття виконавчого провадження повинна відображатись резолютивна частина відповідного наказу (відповідного судового рішення), це питання врегульовано Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, згідно з яким постанова державного виконавця, зокрема містить такий обов'язковий реквізит, як резолютивна частина документа. Незважаючи на це, у постанові про відкриття виконавчого провадження №57982969 зазначено стягнення боргу у сумі 6 591 241,32 грн.

З приводу зазначених доводів апеляційної скарги судова колегія зазначає таке.

Відповідно до п.7 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа.

Отже, вступна частина постанови повинна містити, зокрема, резолютивну частину виконавчого документу.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження №57982969 від 28.12.2018, в її вступній частині державним виконавцем зазначено назву виконавчого документа (наказ №910/13318/16), коли та ким виданий (22.12.2018, Господарський суд міста Києва), резолютивна частини документа (стягнення боргу у сумі 6591241,32грн.), як того вимагає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, у зв'язку з чим, доводи скаржника щодо не відображення резолютивної частини є необґрунтованими, а вимога щодо визнання таких дій державного виконавця неправомірними не підлягають задоволенню.

Щодо доводів скаржника про залишення його заяв та клопотань без розгляду судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 3 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов'язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Водночас, положеннями Закону України "Про виконавче провадження" не встановлено строків, протягом яких державний виконавець має розглянути зазначені заяви та клопотання, а також не передбачено певної процедури їх розгляду.

Скаржник вважає, що заява про зарахування мала бути розглянута, ще до відкриття виконавчого провадження №57982969, однак, як вже було встановлено на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не був обізнаний про здійснення зарахування та відповідна заява не була наявна в матеріалах виконавчого провадження, у зв'язку з чим такі доводи ПАТ "Укрнафта" не можуть бути покладені в основу рішення.

Статтею 31 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення його змісту.

Тобто, Законом України "Про виконавче провадження" надано право на звернення до суду із заявою про роз'яснення як виконавцю, так і сторонам виконавчого провадження.

Відтак, місцевий господарський суд обґрунтовано зазначає про те, що вимога ПАТ "Укрнафта" про визнання бездіяльності державних виконавців щодо звернення до суду і заявою про роз'яснення постанови Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №910/13318/16 не підлягає задоволенню.

Статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Отже, відкладення виконавчих дій є також правом виконавця, а не обов'язком.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що всі його заяви і клопотання не були розглянуті згідно з вимогами Закону України "Про виконавче провадження" є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 280-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 у справі № 910/13318/16 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 23.04.2019

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Ю.Л. Власов

С.І. Буравльов