ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. Справа №909/563/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області за № 05/2-198вих-18 від 12.11.2018 (вх. № 01-05/1084/18 від 14.11.2018)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2018 (повний текст складено 22.10.2018, суддя Максимів Т.В.)

у справі № 909/563/18

за позовом: керівника Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі

1). Івано-Франківської обласної ради , м. Івано-Франківськ

2). Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, м. Івано-Франківськ

до відповідача-1: комунальної установи Погонянський психоневрологічний інтернат, с. Погоня Тисменицького району Івано-Франківської області

до відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю Івано-Франківськгаз збут, м. Івано-Франківськ

про визнання недійсною публічної закупівлі та договору постачання природного газу на суму 513 074,32 грн

за участю учасників справи:

від прокуратури : ОСОБА_2 - прокурор

від позивача-1: не зявилися

від позивача-2: не зявилися

від відповідача-1: ОСОБА_3 директор (контракт б/н від 20.02.2018)

від відповідача-2: ОСОБА_4 адвокат (довіреність № 767-ск-17-0119 від 03.01.2019)

ВСТАНОВИВ:

Керівник Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради та Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації з позовною заявою до комунальної установи Погонянський психоневрологічний інтернат та товариства з обмеженою відповідальністю Івано-Франківськгаз збут про визнання недійсною публічної закупівлі та договору на постачання природного газу № 41АВІFZ626-18 від 14.03. 2018 на загальну суму 513074,32 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2018 у справі №909/563/18 в позові відмовлено.

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що прокурор, вказуючи на порушення відповідачами вимог щодо порядку укладення оспорюваного договору, не обґрунтував, в чому саме полягає порушення інтересів держави, в чому полягають втрати, яких зазнала держава внаслідок порушень встановленого законом порядку проведення відкритих торгів, не обґрунтував змісту протиправного витрачання коштів місцевого бюджету, що унеможливило їх раціональне та ефективне використання. Прокурор також не навів жодного факту перевищення ліміту використання КУ "Погонянський психоневрологічний інтернат" бюджетних коштів. Зазначаючи про порушення інтересів держави в бюджетній сфері (тобто майнових інтересів), прокурор всупереч положенням статей 73-74 ГПК України не навів розміру шкоди, яка завдана та доказів на підтвердження наявності такої шкоди. Прокурором не наведено жодного обґрунтування стосовно визнання договору на закупівлю недійсним, не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу того, що оспорюваний договір суперечить інтересам держави і суспільства та моральним засадам суспільства, а також наявності наміру хоча б у однієї з сторін договору щодо настання відповідних наслідків.

Крім того, рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що законодавством України встановлено та визначено, що державним органом, який уповноважений порушувати у суді питання про визнання недійсними договорів, укладених за результатами закупівель є Державна аудиторська служба. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що прокурор перед зверненням до суду перевірив, що захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Не погоджуючись з даним рішенням, перший заступник прокурора Івано-Франківської області подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що прокурором самостійно визначено, що проведення публічної закупівлі природного газу та подальше укладення договору на постачання природного газу відповідачу -1 відбулось з порушенням відповідної процедури, що призвело до грубого порушення інтересів держави, а їх виконання може призвести до неналежного та неефективного використання бюджетних коштів. А недотримання відповідачами ОСОБА_5 України «Про публічні закупівлі» і є неоспорюваною підставою для звернення прокуроа до суду із вказаним позовом.

Прокурор зазначає, що, пред'являючи позов в інтересах Івано-Франківської обласної ради та Департаменту скоціальної політики Івано-Франківської державної адміністрації, виходив з того, що у відповідності до положення «Про Погонянський психоневрологічний інтернат» власником Інтернату є територіальні громади сіл, селищ, міст області в особі Івано-Франківської обласної ради. Уповноваженим органом управління «Погонянського психоневрологічного інтернату» є структурний підрозділ в галузі соціального захисту населення обласної державної адміністрації - Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації.

Отже, Івано-Франківська обласна рада, будучи засновником комунальної установи «Погонянський психоневрологічний інтернат», здійснює повноваження як щодо управління майном так і щодо фінансування інтернату, а тому використання коштів бюджету з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування.

Стверджує, що в даному випадку звернення прокурора до суду з позовною заявою спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо належного розпорядження бюджетними коштами.

Окрім того, прокуратура звертає увагу суду на те, що перелік підстав для проведення переговорної процедури закупівлі, визначений ч.2 ст. 35 ОСОБА_5«Про публічні закупівлі», і є вичерпним. Проте, на думку скаржника, жодна з цих обставин не відноситься до закупівлі, яку провела КУ «Погонянський психоневрологічний інтернат», а тому закупівля є незаконною й необґрунтованою.

Прокурор в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 в судовому засідання проти доводів скаржника заперечили, рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим, відтак просять суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Івано-Франківська обласна рада та Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації уповноважених представників в судове засідання жодного разу не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2018 КУ "Погонянський психоневрологічний інтернат" оприлюднено оголошення на електронному майданчику про проведення відкритих торгів на закупівлю природного газу.

20.02.2018 відбувся аукціон, переможцем за результатами якого визнано Т3ОВ "Кастум".

23.02.2018 відповідачем-1 оприлюднено оголошення про намір укласти договір з переможцем.

В ході проведення переговорів із переможцем зясувалося, що ТзОВ "Кастум" не виконав свої зобовязання щодо підтвердження лімітів природного газу для інтернату на березень 2018.

02.03.2018 ПАТ "Тисменицягаз" надіслало на адресу Погонянського психоневрологічного інтернату повідомлення про припинення газопостачання згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 № 1687 "Про затвердження Порядку по обєктового припинення (обмеження) газопостачання споживачам (крім населення)", у звязку з відсутністю підтверджених номінацій на березень 2018 року та надано час до 10:00 години 05.03.2018 для усунення цієї ситуації.

ОСОБА_4 на 06.03.2018 підтверджених номінацій по постачанню природного газу на березень 2018 року для інтернату ПАТ "Тисменицягаз" не отримало, про що свідчить лист, надісланий ПАТ "Тисменицягаз" № Т8 03.1 -Сл-189-0318 від 06.03.2018 відповідачу-1, внаслідок чого створено небезпеку роботи газової котельні та систем водопостачання і опалення та виникнення обставин, що поставило під загрозу життя та здоровя підопічних інтернату.

05.03.2018 на засіданні тендерного комітету КУ "Погонянський психоневрологічний інтернат" прийнято рішення, оформлене Протоколом №9 про обрання та проведення закупівлі природного газу шляхом застосування скороченої переговорної процедури з ТзОВ "Івано-Франківськгаз збут" - наступним учасником аукціону. Згідно вимог п.3 ч.2 ст.35 ОСОБА_5 України "Про публічні закупівлі", а саме нагальної потреби у здійсненні закупівлі у звязку з виникненням особливих економічних чи соціальних обставин, що унеможливлюють дотримання замовниками строків для проведення тендеру, а саме повязаних з негайною ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій.

14.03.2018 між ТзОВ "Івано-Франківськгаз збут" (постачальник) і КУ "Погонянський психоневрологічний інтернат" (споживач) укладено Договір № 41АВІFZ626-18 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2018 році природній газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору, річний плановий обсяг газу - до 47,830 тис. куб.м.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що ціна газу становить 8939,20 грн за 1 000 куб.м., крім того ПДВ 1787,84 грн, всього з ПДВ 10727,04 грн.

Згідно з п. 3.6 Договору, загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить 513074,32 грн.

Прокурор, вважаючи, що проведення публічної закупівлі природного газу та подальше укладення договору на постачання природного газу відповідачу -1 відбулось з порушенням відповідної процедури, що призвело до грубого порушення інтересів держави, звернувся до суд з даним позовом.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов'язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Відповідно до частин третьої - п'ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 ГПК України.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це у позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Водночас пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках і в порядку визначеному законом.

Аналіз частини третьої статті 23 ОСОБА_5 України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

У першому виключному випадку передбачається наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а в другому - відсутність такого органу. Проте, правові підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

Крім того, у першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

В контексті зазначеного судам слід враховувати, окрім іншого, і рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99.

Так, Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 ОСОБА_5 України "Про прокуратуру".

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (неофіційний переклад): сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У рекомендаціях Парламентської ОСОБА_6 Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, можна дійти висновку, що наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Статтею 7 ОСОБА_5 України "Про публічні закупівлі" визначено органи, які здійснюють державне регулювання та контроль у сфері публічних закупівель, а саме: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №459, основними завданнями Мінекономрозвитку є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері державних та публічних закупівель. Повноваження здійснюються шляхом здійснення нормативно-правового забезпечення державного регулювання у сфері публічних закупівель, аналізу функціонування системи публічних закупівель, узагальнення практики здійснення закупівель, надання роз'яснень щодо застосування законодавства у сфері державних закупівель.

Статтею 5 ОСОБА_5 України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" визначено, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель, який згідно ст. 2 цього ОСОБА_5 є одним з головних завдань органу державного фінансового контролю, здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому ОСОБА_5 України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Відповідно до п. 10 ст. 10 ОСОБА_5 України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Разом з тим, згідно з п. п. 3, 4, 9 ч. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку право охоронюваним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для здійснення прокурором самостійного представництва інтересів держави у цій справі, оскільки у Державної аудиторської служби України як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, є повноваження щодо звернення до господарського суду з позовами про визнання недійсними рішень тендерного комітету, договорів про закупівлю робіт за державні кошти.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі №924/1237/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 10.04.2019 у справі №909/569/18.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що прокурор перед зверненням до суду перевірив, що захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Всупереч ст. 23 ОСОБА_5 України "Про прокуратуру", прокурор не вжив заходів щодо перевірки наявності підстав для представництва інтересів держави, а також наявність органів, які уповноважені відповідно до законодавства здійснювати захист таких інтересів у випадку їх порушення.

Подаючи позов в інтересах держави, прокурор не звернув уваги на те, що Івано-Франківська обласна рада є органом місцевого самоврядування, Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації - органам місцевого самоврядування у вирішенні питань соціально-економічного розвитку відповідних територій, тому вони не наділені повноваженнями щодо оскарження процедур закупівлі, проведених відповідно до ОСОБА_5 України "Про публічні закупівлі".

В свою чергу, Державна аудиторська служба України є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що у цій справі немає передбачених законом виключних підстав, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, адже безпідставно не зазначаючи належний орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу позивача, тобто особи, в інтересах якої подано позов про захист порушеного права та/або охоронюваного законом інтересу, прокурор не підтвердив правових підстав для представництва та, відповідно, не набув процесуального статусу органу, якому законом (статтею 53 ГПК України та статтею 23 ОСОБА_5 України "Про прокуратуру") надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Окрім вищенаведеного, апеляційний господарський суд зазначає, що КУ "Погонянський психоневрологічний інтернат" є стаціонарною соціально-медичною установою на 130 ліжко-місць, призначеною для постійного проживання громадян з психоневрологічними захворюваннями, соціально-побутового обслуговування, медичної допомоги та комплексу реабілітаційних заходів.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом стосовно того, що особи із обмеженими можливостями, які перебувають в спеціалізованих установах та постійно прикуті до ліжка мають право на найбільш досяжний рівень здоровя без дискримінації за ознакою інвалідності, в тому числі право на комфортні умови проживання в цих закладах, яке їм зобов"язана забезпечити держава у відповідності до ст.3 Конституції України, якою визнано людину, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Діяльність як державних органів, так і органів місцевого самоврядування повинна бути спрямована не тільки на ліквідацію наслідків надзвичайних ситуацій, а насамперед на їх недопущення.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції вірно встановив, що КУ "Погонянський психоневрологічний інтернат", забезпечуючи фундаментальні права людини, змушена була укласти договір на постачання природного газу з метою недопущення припинення теплопостачання в холодний період застосовуючи переговорну процедуру, оскільки в іншому разі, настання надзвичайних ситуацій було б неминучим.

З огляду на викладене, доводи апелянта про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 279 ГПК України, є безпідставними.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2018 у справі № 909/563/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.П. Дубник

ОСОБА_1