СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2019 р. Справа № 922/3205/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І.В.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укртрансгаз” в особі філії “Управління магістральних газопроводів “Харківтрансгаз” (вх.№825Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2019 (повний текст рішення складено 25.02.2019 у приміщенні господарського суду Харківської обалсті суддею Ольшанченко В.І.) у справі №922/3205/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецпромсистема”, м.Харків,

до Акціонерного товариства “Укртрансгаз” в особі філії “Управління магістральних газопроводів “Харківтрансгаз”, м.Харків,

про стягнення 9661850,87 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецпромсистема" зіернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою (з урахуванням уточненення позовних вимог) про стягнення з відповідача на свою користь основного боргу - 8541864,96 грн, 3% річних - 271741,05 грн та збитків з урахуванням індексу інфляції - 848244,86 грн, а всього, 9661850,87 грн. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати отриманого обладнання та виконаних робіт за договором про закупівлю робіт № від 31.08.2016.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.02.2019 у справі №922/3205/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецпромсистема" заборгованість за договором про закупівлю робіт № від 31.08.2016 у сумі 8541864,96 грн, 3% річних у сумі 271741,05 грн, інфляційні у сумі 848244,86 грн та судовий збір у сумі 144927,76 грн.

Господарський суд, мотивуючи прийняте рішення, урахував те, що відповідач частково оплатив вартість поставленого обладнання та виконаних позивачем робіт у загальній сумі 2329764,73 грн, що підтверджено копіями банківських виписок з особового рахунку позивача від 27.12.2016 та від 24.01.2017. Однак після спливу строку, передбаченого пунктом 4.2 договору, відповідач не оплатив решту вартості поставленого обладнання та виконаних позивачем робіт у загальній сумі 8541864,96 грн, у звязку відсутністю доказів сплати заборгованості за договором про закупівлю робіт № від 31.08.2016 господарський суд стягнув з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 8541864,96 грн, 3% річних у сумі 271741,05 грн та збитки з урахуванням індексу інфляції у сумі 848244,86 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2019 у справі №922/3205/18 скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору - покласти на позивача.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей №379/09 від 18.01.2017 та №376/09 від 18.01.2017 були видані у порядку передоручення без нотарільного посвідчення, тому, на думку відповідача, такі довіреності відповідно до ст.244, 245, 220, 216 Цивільного кодексу України є нікчемним правочином та не породжує жодних правових наслідків, а тому не підтверджує факт уповноваження відповідачем осіб, яким така довіреність видана на отримання товару (партій товару) за договором, а, отже, не підтверджує і факту поставки уповноваженою особою відповідача товару за договором. Довіреності мали бути видані лише у порядку передоручення і нотаріально посвідчені, однак вони були оформлені неналежним чином без дотримання вимог чинного законодавства. Відповідач вважає, що надані позивачем видаткові накладні №РН-00000007 від 22.02.2017, №РН-0000022 від 12.05.2017 та №РН-0000025 від 31.05.2017 не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки підписані неуповноваженою особою з боку відповідача, а, отже, не можуть підтверджувати факт поставки відповідачем товару (обладнання) за договором. Відповідач вважає, що позивачем не доведено та не підтверджено доказами факт поставки товару (обладнання) за договором та їх прийняття відповідачем, а тому позовні вимоги вважає безпідставними та необгрунтованими. Також вважає, що поставка товару позивачем здійснена не у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, позивачем не було направлено відповідачу вимогу у порядку ст.530 Цивільного кодексу України, тому не настав строк для оплати поставленого товару (обладнання) за видатковими накладними, отже, у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків. Порушення норм процесуального права відповідач убачає у тому, що суд першої інстанції мав усі правові підстави для відмови у задоволенні позову, однак всупечреч вимог ст.5, 7, 11, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України задовольнив вимоги позивача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Укртрансгаз” в особі філії “Управління магістральних газопроводів “Харківтрансгаз” на рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2019. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 18.04.2019 о 10:45 год. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 04.04.2019 для подання заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

27.03.2019 від позивача до суду надійшов відзив (вх.№3141) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію, а тому твердження відповідача про те, що лише довіреність представника покупця на отримання товару є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з відпуску товару саме відповідачеві, є необгрунтованим. Згідно з умовами договору обладнання (шафи пожежної сигналізації) були отримані відповідачем та змонтовані позивачем, роботи прийняті відповідачем, що підтверджується дотаком до акту приймання виконаних будівельних робіт за травень 2017 –актом вартості устаткування поставки замовника, що передається виконавцем робіт після монтажу від 31.05.2017. Факт поставки та отримання відповідачем товару за договором є доведеним та підтвердженим належними доказами – видатковими накладними, актами, тому у відповідача у відповідності до вимог чинного законодавства виникло зобовязання по оплаті отриманого обладнання.

У судовому засіданні 18.04.2019 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її безпідставною та необґрунтованою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

31.08.2016 між позивачем та відповідачем укладений договір про закупівлю робіт №, за умовами якого підрядник (позивач) зобов'язується виконати роботи "Капітальний ремонт автоматичної пожежної сигналізації приміщень Дніпропетровського проммайданчика Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (будівельні роботи)", а замовник (відповідач) - прийняти і оплатити такі роботи.

Відповідно до пункту 1.2 договору склад та обсяги робіт, які підлягають закупівлі за даним договором визначені договірною ціною (додаток №2), що є невід'ємною частиною договору.

Зміст і строки виконання робіт визначаються календарним планом (додаток №1), що є невід'ємною частиною договору.

Згідно з пуктом 1.3 договору обсяги закупівлі робіт можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Пунктом 3.1 вказаного договору сторони визначили, що ціна договору становить 11123598,96 грн, у тому числі ПДВ (20%) - 1853933,16 грн.

Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 договору ціна договору є кінцевою і не може бути збільшена. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно з пунктом 4.1 договору оплата проводиться шляхом перерахування коштів замовником на розрахунковий рахунок підрядника, що вказаний у реквізитах договору.

Пунктом 4.2 договору сторони погодили умови оплати: оплата здійснюється поетапно, протягом 180 календарних днів після підписання акту виконаних робіт по кожному етапу (форма КБ-2в, КБ-3) або за фактом поставки обладнання або матеріалів шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника.

Відповідно до пункту 5.1 договору строк виконання робіт: з дати укладення договору до 30.06.2017.

Згідно з пунктом 10.1 договір набуває чинності з дати його укладення та діє до 27.12.2017.

У додатковій угоді №1 від 08.09.2016 до договору сторони перелічили покладені на начальника Запорізького ЛВУМГ УМГ "Харківтрансгаз" функції замовника по договору (а.с.26).

Додатковою угодою №3 від 05.07.2017 до договору сторони внесли зміни до договору, а саме: пункт 5.1 договору виклали у такій редакції: «строк виконання робіт: з дати укладання договору до 30.09.2017», пункт 10.1 договору виклали у такій редакцї: «договір набирає чинності з дати його укладання та діє до 29.03.2018», внесли зміни у додаток №1 «Календарний план» (а.с.27).

Додатком №1 до договору, із змінами, внесеними додатковою угодою №3 від 05.07.2017, календарний план виконання робіт "Капітальний ремонт автоматичної пожежної сигналізації приміщень Дніпропетровського проммайданчика Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (Будівельні роботи)" передбачені терміни поставки підрядником обладнання, виконання будівельних робіт та виконання пусконалагоджувальних робіт (а.с.28).

Факт отримання товару підтверджується матеріалами справи. Усього за договором про закупівлю робіт № від 31.08.2016 позивачем поставлено обладнання та виконано робіт на суму 10871629,69 грн, дана сума погоджена сторонами в актах звірки взаєморозрахунків за період з 31.08.2016 по 30.11.2017, та за період з 01.01.2018 по 29.11.2018, які підписані обома сторонами (а.с.71).

Отримане відповідачем обладнання та виконані позивачем роботи оплачено частково у загальній сумі 2329764,73 грн, що підтверджується копіями банківських виписок з особового рахунку позивача за період 27.12.2016 та від 24.01.2017 (а.с.150-152).

Після спливу строку, передбаченого пунктуом 4.2 договору, відповідач не оплатив решту вартості поставленого обладнання та виконаних позивачем робіт у сумі 8541864,96 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач неодноразово звертався до відповідача щодо сплати боргу листами №29-08/29Л від 29.08.2017, №06-09/2Л від 06.09.2017, у тому числі по договору про закупівлю робіт № від 31.08.2016 (а.с.73, 74, 76).

Відповідач у відповіді (за вих.№4253/07 від 12.09.2017) на вищезазначені листи повідомив позивача про складну ситуацію щодо оплати заборгованості по договорах, у зв`язку з чим направив лист - звернення до ПАТ «Укртрансгаз» з проханням сприяти у вирішенні питання оплати заборгованості за договорами, у тому числі і за спірним (а.с.75).

26.09.2017 позивач надіслав відповідачу лист (за вих.№26-09/22Л) щодо заборгованості з оплати договорів, на яку у відповіді (за вих.№2101вих-17-1180 від 04.12.2017) відповідач зазначив, що кошти на оплату заборгованості, зокрема, за договором про закупівлю робіт № від 31.08.2016, передбачені у фінансовому плані 2017 року (а.с.77).

08.12.2017 позивач надіслав відповідачу претензію (вих.№1/12-17 від 08.12.2017), в якій вимагав негайно сплатити заборгованість за договором у сумі 6342712,54 грн, про що свідчать копії фіскального чеку від 08.12.2017 та опису вкладення від 08.12.2017 (а.с.78-79).

Як свідчать матеріали справи, відповідач не сплатив решту вартості поставленого обладнання та вартості виконаних робіт, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість у сумі 8541864,96 грн за видатковими накладними №РН-0000007 від 22.02.2017 на суму 5140800,00 грн, №РН-0000022 від 12.05.2017 на суму 1183250,64 грн, №РН-0000025 від 31.05.2017 на суму 5412,00 грн та за актами приймання виконаних будівельних робіт за травень 2017 року від 31.05.2017 на суму 13249,90 грн, за червень 2017 року на суму 30283,72 грн, за липень 2017 року від 31.07.2017 на суму 67821,07 грн, за вересень 2017 року від 29.09.2017 на суму 1429163,84 грн, за жовтень 2017 року від 27.10.2017 на суму 671883,79 грн, що підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та засвідчені печатками обох підприємств.

Господарським судом Харківської області правомірно встановлено, що відповідача перед позивачем існує заборгованість у розмірі 8541864,96 грн.

Матеріали справи не містять доказів оплати отриманого за договором обладнання та виконаних робіт у повному обсязі.

Вищезазначеним спростовуються доводи апелянта щодо нездійснення позивачем поставки товару за спірним договором та ненаправлення претензії у порядку ст.530 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України та ст.509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 ст.179 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Договір про закупівлю робіт № від 31.08.2016, укладений між позивачем та відповідачем, є змішаною формою договору, а саме, за своєю правовою природою він є договором поставки обладнання, матеріалів та договором підряду

Згідно зі ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до частини 2 ст.317 Господарського кодексу України загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень ЦК України про договір підряду.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.837 Цивільного кодексу України по договору підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу по замовленню іншої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти і оплатити виконану роботу.

Згідно з частиною 4 ст.849 Цивільного кодексу України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ст.854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов’язаний уплатити підряднику обумовлену ціну після остаточної здачі роботи при умові, що робота виконана належним чином і в узгоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов’язковість договору для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до чинного законодавства права і обов'язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”.

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Підпунктом 2.5 пункту 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема, підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.

Таким чином, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ у суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

Відповідач зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем матеріальних цінностей по видатковим накладним, оскільки відповідчем не було видано особі, вказаній у видаткових накладних, нотаріально посвідчену довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, за якими, на думку позивача, виник борг.

Колегія суддів не погоджується з такими твердженням апелянта, оскільки надані позивачем на підтвердження його вимог видаткові накладні оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, зокрема, містять посилання на договір № від 31.08.2016, печатки відповідача та підпис особи, яка отримала товар. Ці видаткові накладні, надані в обґрунтування вимог по стягненню заборгованості, є первинними документами у розумінні статті 9 Закону та є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Самі лише посилання апелянта на відстуність довіреності або неналежне її оформлення (відсутність нотаріального посвідчення), без наведення відповідних доказів та за наявності у справі первинних документів (видаткових накладних), що підтверджують здійснення господарських операцій з передачі відповідачеві товару, не можуть заперечувати ці господарські операції.

Крім того, розрахунок заборгованості по договору про закупівлю робіт №1608-000653 від 31.08.2016 містить інформацію про вартість кожної поставки обладнання та строк її оплати з посиланням на видаткові накладні (а.с.110-112).

Колегія суддів вважає, що підписи представників відповідача, скріплені відповідними штампами на доданих у підтвердження позовних вимог видаткових накладних, за своєю правовою природою є документальним оформленням юридичного факту приймання-передачі товару, з чого виникає обов'язок відповідача оплатити його вартість.

Як свідчать матеріали справи, товар був частково оплачений відповідачем.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заперечення про неналежність доказів поставки товару за спірним договором, у тому числі щодо оформлення довіреностей, не були викладені ані у відзиві на позовну заяву, ані у будь-якому іншому документі у суді першої інстанції, а тому у силу приписів ст.165 Господарського процесуального кодексу України відповідач взагалі позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Ураховуючи умови договору та приписи чинного законодавства, підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зміст яких із зазначенням кінцевої дати для оплати обладнання фіксує факт здійснення господарських операцій, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач не довів суду апеляційної інстанції той факт, що у нього відсутнє зобов'язання перед позивачем стосовно сплати вартості отриманого обладнання та виконаних робіт у спірний період по договору у розмірі 8541864,96 грн.

Твердження відповідача про те, що зобов'язання по оплаті за договором не є простроченим є необґрунтованим та спростовується пунктом 4.2 договору про закупівлю робіт № від 31.08.2016, в якому чітко визначено строк на оплату виконаних робіт та за вартість поставленого товару.

У ході розгляду справи відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували розмір заявленої до стягнення заборгованості.

Встановивши факт порушення відповідачем умов договору щодо своєчасного розрахунку за отримане обладнання та роботи, ураховуючи вимоги частини 2 статті 343 Господарського кодексу України, статей 253-255, 611, 625 Цивільного кодексу України, статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розділу VІІ (відповідальність сторін) договору про закупівлю робіт № від 31.08.2016, перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних у розмірі 848244,86 грн, 3% річних у розмірі 271741,05 грн.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок господарського суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а доводи апелянта такими, що не грунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з нормами чинного законодавтства.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з’ясовані та правильно оцінені обставини у справі, прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв’язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає. Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд; –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укртрансгаз” в особі філії “Управління магістральних газопроводів “Харківтрансгаз” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.02.2019 у справі №922/3205/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.04.2019.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова