Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/105/19

Господарський суд Житомирської області у складі

судді Шніт А.В.,

секретар судового засідання Степанченко О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Діва-Агролан"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка"

про стягнення 483467,08 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діва-Агролан" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка" про солідарне стягнення 483467,05грн, з яких: 433504,68грн - заборгованість зі сплати лізингових платежів, 3867,78грн - 3% річних, 46094,59грн - пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем 1 своїх зобов'язань по договору фінансового лізингу №1002-10/02/18-Г від 20.02.2018 до Генерального договору №1002-Г від 20.02.2018 в частині своєчасної сплати лізингових платежів. Позивач вказує на солідарну відповідальність відповідачів згідно договору поруки від 20.02.2018.

В позовній заяві містилось клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.02.2019.

Ухвалою суду від 26.02.2019 відкладено розгляд справи по суті на 11.03.2019.

11.03.2019 на електронну адресу суду від відповідача-2 надійшло клопотання, відповідно до якого останній, з метою врегулювання спору мирним шляхом, просив суд розгляд справи відкласти (а.с.60-62).

Ухвалою суду від 11.03.2019 відкладено розгляд справи по суті на 04.04.2019.

Ухвалою суду від 04.04.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" №УФ-18052 від 13.03.2019 про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог повернуто позивачу без розгляду; відкладено розгляд справи по суті на 15.04.2019.

В судове засідання сторони уповноважених представників не направили. Ухвалу суду від 04.04.2019 отримано сторонами, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.112-113, 115).

Отже, сторони належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що неявка сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та за зміст спірних правовідносин.

20.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛФ-Фінанс» (позивач, лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діва-Агролан» (відповідач 1, лізингоодержувач) укладено Генеральний договір фінансового лізингу №1002-Г (а.с.13-22), згідно п.1.1. якого лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування замовлене лізингоодержувачем обладнання/устаткування (далі - предмет лізингу), найменування, асортимент, комплектація, рік випуску, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у відповідному договорі фінансового лізингу (далі - Договір), що є невід'ємною частиною Генерального договору, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов цього генерального договору та відповідного Договору, а в кінці строку дії Договору має право придбати предмет лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у відповідному Договорі. Під викупною вартістю слід розуміти останній лізинговий платіж в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу, розмір якого визначений у відповідному Договорі.

Згідно п.1.2. Генерального договору лізингоодержувачу надається право користування Предметом лізингу на строк, вказаний у відповідному Договорі. Строк лізингу починається з дати підписання Сторонами Акту прийому- передачі відповідного Предмета лізингу, але в будь-якому разі не може бути менше одного року.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Генерального договору всі платежі за користування відповідним предметом лізингу лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставляння та отримання рахунків лізингодавця. У разі необхідності рахунки на оплату можуть надаватися лізингодавцем по факсу та/або на е-mail лізингоодержувача. Лізингові платежі включають платежі в погашення (компенсацію) вартості предмета лізингу і винагороду (комісію) лізингодавця за наданий в лізинг предмет лізингу та встановлюється в додатках до цього Генерального договору та/або до відповідного Договору. Сума лізингових платежів за користування предметом лізингу зазначається у відповідному Договорі та може змінюватися відповідно до умов цього Генерального договору. Порядок, розмір та терміни оплати лізингоодержувачем лізингових платежів певного предмета лізингу встановлюються в графіку платежів, який зазначається у відповідному договорі.

Всі чергові лізингові платежі за користування певним Предметом лізингу Лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати не пізніше за дату та в сумі, які встановлені для їх оплати відповідно до Графіка платежів відповідного договору (п.2.4. Генерального договору).

Згідно п. 2.5. Генерального договору, якщо дата нарахування та оплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або інший) день, то датою нарахування і оплати такого лізингового платежу вважається наступний за ним робочий день.

Відповідно до п.7.1 Генерального договору за невиконання або неналежне виконання умов Генерального договору та/або відповідного договору Лізингодавець має право стягнути шляхом направлення відповідної вимоги/рахунку (в тому числі на електронну адресу Лізингоодержувача) наступні штрафні санкції:

7.1.1. за несвоєчасну оплату лізингових платежів за відповідним Договором та інших платежів, передбачених Генеральним договором, Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сторони дійшли згоди, що при нарахуванні пені відповідно до умов цього пункту Генерального договору не застосовуються положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України. Пеня нараховується за весь строк прострочення до повного погашення заборгованості.

Протягом всього терміну дії відповідного Договору Предмет лізингу є власністю Лізингодавця (п.8.1. Генерального договору).

Генеральний договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами (в тому числі обов'язкового підписання Сторонами всіх Додатків до Генерального договору) і діє до повного виконання Сторонами зобов'язань за Генеральним договором та всіма Договорами, що є відповідними Додатками до Генерального договору (п.13.1. Генерального договору).

Всі додатки та додаткові угоди до Генерального договору є його невід'ємними частинами лише у разі двостороннього підписання Сторонами, за винятком випадків, передбачених цим Генеральним договором (п.13.2 Генерального договору).

Сторони повністю усвідомлюють зміст умов Генерального договору, погоджуються з ними і повністю усвідомлюють значення і наслідки своїх дій за Генеральним договором (п.13.4 Генерального договору).

20.02.2018 між позивачем та відповідачем 1 укладено Договір фінансового лізингу №1002-10/02/18-Г до Генерального договору фінансового лізингу №1002-Г від 20.02.2018 (далі - Договір), згідно якого предметом лізингу є комплекс для внесення рідких добрив КЖУ-5000-10 (п.3.1), строк лізингу - 12 місяців з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі (п.5 Договору), загальна сума лізингових платежів - 772 308,42грн (п.8.1 Договору) (а.с.23).

Згідно додатку №1 до Договору позивачем та відповідачем 1 погоджено графік внесення лізингових платежів (а.с.24), згідно якого сторонами Договору погоджено наступний графік внесення лізингових платежів:

- 22.02.2018 - 208500,00грн;

- 28.02.2018 - 6950,00грн;

- 28.03.2018 - 11886,16грн;

- 28.04.2018 - 11886,16грн;

- 28.05.2018 - 93219,49грн;

- 28.06.2018 - 91327,81грн;

- 28.07.2018 - 89436,13грн;

- 28.08.2018 - 87544,45грн;

- 28.09.2018 - 85652,78грн;

- 28.10.2018 - 83761,12грн;

- 28.11.2018 - 536,09грн;

- 28.12.2018 - 536,09грн;

- 28.01.2019 - 536,09грн;

- 28.02.2019 - 536,05грн.

28.02.2018 позивачем та відповідачем 1 підписано та скріплено печатками акт (видаткову накладну) прийому - передачі предмету лізингу до Договору (а.с.26), згідно якого позивачем передано відповідачу 1 Комплекс для внесення рідких добрив ЮКУ-5000-10.

Також, 20.02.2018 між ТОВ «УЛФ-Фінанс» (позивач, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Донснаб-Агротехніка» (поручитель, відповідач 2) укладено договір поруки (далі - Договір поруки) (а.с.27), за умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання ТОВ «Діва-Агролан» усіх його грошових зобов'язань перед кредитором у повному обсязі, в тому числі і в частині компенсації можливих збитків та сплати можливих штрафних санкцій, комісій (винагород), додаткових платежів, що виникли або виникнуть в майбутньому із договору фінансового лізингу №1002-10/02/18-Г від 20.02.2018, що є додатком до Генерального договору фінансового лізингу №1002-Г від 20.02.2018, укладеного між кредитором та боржником зі всіма змінами та доповненнями до них, включаючи також ті, що можуть бути укладені сторонами в майбутньому.

Відповідно до умов п. п.1.2, 1.3., 1.4., 1.5. договору поруки поручителю відомі усі умови лізингового договору та генерального договору, укладених між кредитором та боржником, а саме: предмет договору: надання у фінансовий лізинг майна, зазначеного у лізинговому договорі; загальна сума лізингових платежів складає 772308,42 грн; строк лізингу 12 місяців; розмір та порядок сплати лізингових платежів: що передбачено ст. 2 генерального договору та Графіком сплати лізингових платежів (Додаток № 1 до лізингового договору, який є невід'ємною його частиною). Всі умови щодо розміру та порядку сплати грошових коштів боржником кредитору визначаються згідно лізингового договору/генерального договору, а також додаткових угод до лізингового договору/генерального договору, які будуть укладені між кредитором і боржником, та будуть невід'ємною частиною лізингового договору/генерального договору.

Згідно позовної заяви за період із 22.02.2018 по 28.05.2018 відсутня заборгованість відповідача 1 щодо внесення лізингових платежів. Лізинговий платіж за 28.06.2018 внесено частково на суму 4753,70грн.

Тому позивач зазначає, що заборгованість відповідача 1 за Договором фінансового лізингу зі сплати лізингових платежів за період із 28.06.2018 по 14.12.2018 (що включає лізингові платежі: 28.06.2018 на суму 86574,11грн, 28.07.2018 на суму 89436,13грн, 28.08.2018 на суму 87544,45грн, 28.09.2018 на суму 85652,78грн, 28.10.2018 на суму 83761,12грн, 28.11.2018 на суму 536,09грн) становить 433504,68грн.

Позивачем направлено листи-вимоги №УФ-13435 від 14.09.2018 та №УФ-13436 від 14.09.2018 на адреси відповідачів із повідомленням про заборгованість із лізингових платежів та вимогою негайно її погасити (а.с. 28-29).

Оскільки, відповідачами не було здійснено погашення заборгованості, позивач звернувся до господарського суду із позовом про її солідарне стягнення із відповідачів.

2. Норми права, які застосував господарський суд.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

За ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій

При розгляді даного спору суд виходить з того, що правовідносини, які виникли між сторонами ґрунтуються на укладених договорі, які за правовою природою є господарськими договорами фінансового лізингу та поруки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Вимогами ч.2 ст.806 ЦК України встановлено, що до договору лізингу застосовується загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, а в силу вимог ч.3 ст. 806 ЦК України особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Правові та економічні засади фінансового лізингу визначені Законом України «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон), вимогами ч.1 ст.2 якого передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.1 вказаного Закону за договором фінансового лізингу (далі договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з п.3 ч.2 ст.11 Закону лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Згідно до приписів ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Статтею 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

3. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 46094,59грн пені.

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

За несвоєчасну оплату лізингових платежів за відповідним Договором та інших платежів, передбачених Генеральним договором, Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сторони дійшли згоди, що при нарахуванні пені відповідно до умов цього пункту Генерального договору не застосовуються положення ч.б ст.232 Господарського кодексу України та ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України. Пеня нараховується за весь строк прострочення до повного погашення заборгованості (п.п.7.1.1. п.7.1. Генерального договору).

Згідно п. 2.5. Генерального договору, якщо дата нарахування та оплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або інший) день, то датою нарахування і оплати такого лізингового платежу вважається наступний за ним робочий день.

Згідно ч.2 ст.67 Кодексу законів про працю України загальним вихiдним днем є недiля.

Статтею 73 Кодексу законів про працю України встановлено, що 28 червня - святковий день - День Конституції України.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок пені (а.с.5 (на звороті) - 6), суд дійшов висновку, що їх нарахування в сумі 45931,34грн за період із 30.06.2018 по 14.12.2018 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення 163,25грн пені, оскільки позивачем не враховано положення п.2.5. Генерального договору, а саме те, що дні внесення лізингових 28.06.2018 - святковий, вихідний день та 28.10.2018 - вихідний день - неділя, а тому датою нарахування і оплати лізингових платежів є 29.06.2018 та 29.10.2018 відповідно.

4. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 3867,78грн 3% річних.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та нараховані 3% проценти річних.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних, з урахуванням положень п.2.5. Генерального договору, судом встановлено, що заборгованість відповідача зі сплати 3% річних становить 3853,78грн за період із 30.06.2018 по 14.12.2018.

За таких обставини, суд відмовляє у задоволенні стягнення 14,00грн 3% річних, оскільки позивачем під час здійснення розрахунку не враховано вищевказані положення Генерального договору.

5. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення основного боргу у сумі 433504,68грн належними та допустимими доказами у справі.

Відповідачі позов щодо підстав та предмету не оспорили, доказів сплати боргу суду не надали, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи факт несвоєчасного та неповного виконання ТОВ "Діва-Агролан" своїх зобов'язань на підставі договору фінансового лізингу №1002-10/02/18-Г від 20.02.2018, та враховуючи положення договору поруки від 20.02.2018, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: 433504,68грн основного боргу, 45931,34грн пені, 3853,78грн 3% річних.

В частині стягнення 163,25грн пені та 14,00грн 3% річних слід відмовити.

6. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 ст.129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов ТОВ "УЛФ-Фінанс" задоволено частково, судовий збір слід покласти на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діва-Агролан" (12015, Житомирська обл., Пулинський район, село Кошелівка, вул.Миру, будинок 23, ідентифікаційний код 39268782) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Донснаб-Агротехніка" (62370, Харківська обл., Дергачівський район, селище міського типу Солоницівка, вул.Заводська, будинок 49, ідентифікаційний код 35434748) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" (04205, м.Київ, просп.Оболонський, будинок 35-А, офіс 300, ідентифікаційний код 41110750):

-433504,68 основного боргу;

-45931,34грн пені;

-3853,78грн 3% річних;

-7249,34грн судового збору.

3. В задоволенні позову в частині стягнення 163,25грн пені та 14,00грн 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.04.19

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2- 4 - сторонам (рек. з пов.)