СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2019 р. Справа № 917/1097/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.

секретар судового засідання Соляник Н.В.

за участю:

від позивача (апелянта) ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

третя особа не зявилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ, (вх.№669 П/2)

на рішення господарського суду Полтавської області від 10.01.2019 у справі №917/1097/18 (суддя Киричук О.А., ухвалене в м. Полтава об 11:45 годині, повний текст складено 18.01.2019),

за позовом: Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ,

до: Приватного акціонерного товариства "Кременчукгаз", м.Кременчук, Полтавська область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

про визнання договору укладеним в редакції позивача

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Кременчукгаз" про визнання укладеним договору про транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2018р. в редакції, що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він надіслав на адресу відповідача на затвердження Договір транспортування природного газу, а відповідач, у свою чергу, направив лист з підписаним Договором та протоколом розбіжностей, в якому п. 9.3. та 17.1 Договору викладено в іншій редакції.

Позивач вважає, що відповідач, як сторона договору, фактично змінив зміст та істотні умови договору транспортування природного газу, що суперечить абз.4 ч.4 ст. 179 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.01.2019 у справі №917/1097/18 задоволено частково позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Приватного акціонерного товариства "Кременчукгаз" про визнання договору транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2018 р. укладеним, в редакції позивача.

Визнано Договір про транспортування природного газу № від 01.08.2018 укладеним в редакції, зазначеній у резолютивній частині рішення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач підписав Договір про транспортування природного газу № від 01.08.2018р., виклавши заперечення лише до п.9.3 та п.17.1, тобто спір між сторонами щодо укладення договору відсутній, існують тільки розбіжності щодо редакції п.9.3 та п.17.1 договору, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції послався на те, що включення Відповідачем до пункту 9.3 розділу IX Типового договору постанови КМУ № 256, суперечитиме вимогам постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 Про затвердження Типового договору транспортування природного газу, в редакції постанови НКРЕКП від 04.12.2018 №1598. При цьому, вказана редакція п. 9.3 не конкретизує умови договору, а змінює його істотні умови та зміст, що прямо заборонено абз.4 ч.4 ст. 179 ГК України, тому дійшов до висновку про необхідність викладення п.9.3 договору у редакції суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та викладаючи п.17.1 в редакції позивача, послався на те, що редакція п.17.1. Договору, пропонована Відповідачем, суперечить вимогам постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 Про затвердження Типового договору транспортування природного газу, в редакції постанови НКРЕКП від 04.12.2018 №1598, а також ч.4 ст. 179 Господарського кодексу України.

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Полтавської області від 10.01.2019 у справі №917/1097/18, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині викладення п.9.3. в редакції Постанови НКРЕКП від 04.12.2018 №1598 Про внесення змін до Типового договору транспортування природного газу та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та викласти п.9.3. договору № в редакції позивача.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та викладення п.9.3 договору в редакції постанови НКРЕКП від 04.12.2018 №1598 є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що підставою даного спору є положення абз. 4 ч. 4 ст. 179 ГК України, постанова НКРЕКП від 04.12.2018 №1598, на яку послався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, набула чинності 28.12.2018, тобто вже після звернення до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, тому суд першої інстанції, в порушення приписів ч.2 ст.237 ГПК України, дійшов помилкового висновку про необхідність викладення договору транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2018 в іншій редакції, ніж заявлено позивачем.

Апелянт вважає, що якщо договір визнається укладеним з 01.08.2018, відсутні правові підстави викладення п.9.3. в редакції постанови НКРЕКП від 04.12.2018 №1598.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Кременчукгаз" просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 10.01.2019 у справі №917/1097/18 та повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на положення ч.2 ст.181 ГК України. Відповідач зазначає, що оскільки у спірному п.9.3 типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нечинним нормативно-правовим актом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість задоволення вимог позивача та визнання укладеним договору на умовах, запропонованих позивачем, однак за наслідком визнання цієї обставини суд повинен був ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки предметом позову є визнання укладеним договору у формі єдиного документа.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Укртрансгаз на рішення господарського суду Полтавської області від 10.01.2019 у справі №917/1097/18, розгляд справи призначено на 17.04.2019.

Про дату, час та місце судового засідання учасники провадження повідомлені належним чином.

Стаття 269 ГПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно вимог ст.ст.222, 223 та п.17.7 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників учасників провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила.

Акціонерне товариство Укртрансгаз (далі за текстом АТ Укртрансгаз) направило на адресу Приватного акціонерного товариства Кременчукгаз (далі за текстом - ПрАТ Кременчукгаз) договір транспортування природного газу № від 01.08.2018 (далі - Договір) у двох примірниках.

Даний Договір складено у відповідності до типової форми договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497.

Листом № 21/2275 від 13.08.2018, який отримано позивачем 16.08.2018, відповідач направив підписаний Договір та протокол розбіжностей до нього, де п. 9.3. Договору викладено в редакції Замовника, а саме; у випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця. Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період. Одночасно, у протоколі розбіжностей до Договору Відповідач виклав п. 17.1 Договору в наступній редакції: Цей Договір набирає чинності з моменту впровадження добового балансування та діє до 31 грудня 2022 року.

05.09.2018 Позивач, в межах встановленого ч.2 ст.181 ГК України 20-ти денного строку, звернувся до суду з позовом про визнання договору про транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2018р. укладеним в його редакції, посилаючись на те, що редакція п. 9.3. та п.17.1 Договору, яка викладена Відповідачем в протоколі розбіжностей до Договору, є порушенням норм чинного законодавства.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України "Про ринок природного газу".

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобовязується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобовязується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором (ч. 2 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу").

Договір транспортування договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п.5 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015р.).

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, взаємовідносини між Оператором ГТС та Оператором ГРМ, пов'язані з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з ГТС до ГРМ, регулюються укладеним між ними договором на транспортування природного газу, який укладається за формою Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2497, технічною угодою (за необхідності) та відповідно до вимог Кодексу ГТС.

За приписами ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори (частина 2 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони (частини 3-5 ст. 181 ГК України).

Згідно з ч. 7 ст. 181 ГК України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Тобто, предметом судового спору можуть бути саме розбіжності у договорі, а не сам договір.

Європейський суд з прав людини наголосив, що рішення господарського суду повинне бути спрямоване на реальне настання правових наслідків захист чи відновлення порушеного чи оспорюваного права і законного інтересу, а також на вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Так, зокрема, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Відповідно до частини другої статті 14 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив визнати договір про транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2018 в редакції АТ "Укртрансгаз", яка наведена у прохальній частині позовної заяви.

При цьому предметом розгляду в даному випадку є саме окремі умови договору щодо яких виник спір (розбіжності) - п.9.3, 17.1 договору.

Звернення з позовом про визнання договору укладеним можливе лише у разі ухилення сторони від укладання договору, укладання якого є обов'язковим.

В даному випадку відповідач не ухилявся від укладання договору, а підписав його з протоколом розбіжностей, не погодившись з п.9.3, 17.1 договору.

Враховуючи, що спір щодо решти умов договору про транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2018 відсутній, оскільки договір, крім п.9.3, 17.1, підписаний двома сторонами без жодних зауважень, відтак договір є укладеним сторонами у добровільному порядку.

З урахуванням вищенаведеного, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, тому рішення господарського суду Полтавської області від 10.01.2019 у справі №917/1097/18 підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що умови запропонованого позивачем договору викладені у відповідності до умов Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за N 1383/27828.

Зокрема, п.9.3. Типового договіру транспортування природного газу, в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду, викладено в наступній редакції: "У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року N 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.".

Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 № 951 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Вищезазначена постанова КМУ набрала чинності з 01.01.2018.

Отже, з 01.01.2018 втратив чинність Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов'язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню. Таким чином, оскільки у спірному п. 9.3. типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нечинним нормативно-правовим актом, суд апеляційної інстанції не вбачає за можливе задоволення вимог позивача та визнання укладеним договору на умовах, запропонованих останнім, оскільки такі умови відсилають до норм, які втратили чинність.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, скориставшись своїм правом конкретизувати положення п. 9.3 запропонованого договору, надіслав позивачу протокол розбіжностей, виклавши п 9.3 у власній редакції, яка зазначалася вище.

Після втрати чинності з 01.01.2018 «Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, чинним нормативним актом, який врегульовує механізм фінансування видатків місцевих бюджетів за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам на оплату,зокрема, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), встановлює відповідні строки та процедуру, є «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Саме на цей Порядок послався відповідач у запропонованій ним у протоколі розбіжностей редакції пункту 9.3 договору.

Як встановлено судом в подальшому постановою НКРЕКП від 04.12.2018 № 1598 внесені зміни до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497, та виключено з абзацу другого пункту 9.3 розділу IX Типового договору посилання на Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

З урахуванням вищенаведеного, запропонована позивачем редакція п.9.3. договору про транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2018 міститься посилання на порядок, встановлений нормативно-правовим актом, який втратив чинність, тому відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача та визнання укладеним п.9.3. договору на умовах, запропонованих АТ «Укртрансгаз».

Однак суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні послався на те, що включення Відповідачем до пункту 9.3 розділу IX Типового договору постанови КМУ № 256, суперечитиме вимогам постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 Про затвердження Типового договору транспортування природного газу, в редакції постанови НКРЕКП від 04.12.2018 №1598, та дійшов висновку, що з викладенням п. 9.3 договору в редакції відповідача не конкретизуються умови договору, а змінюються його істотні умови та зміст, що заборонено абз.4 ч. 4 ст. 179 ГК України, тому наявні підстави для викладення п. 9.3 договору у редакції суду, яка передбачена у постанові НКРЕКП від 04.12.2018 № 1598.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Судова колегія апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про можливість викладення п.9.3 договору у редакції суду необґрунтованим та таким, що суперечить нормам процесуального права.

Враховуючи, що умови договору, окрім спірних п. 9.3 та п. 17.1, не викликають заперечень у сторін, тобто договір, в силу закону, є укладеним в добровільному порядку за винятком п. 9.3 та п. 17.1, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог не ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах та не відповідає фактичним обставинам справи.

Пунктом 2 частини 1 ст. 275 визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Полтавської області від 10.01.2019 у справі №917/1097/18 підлягає частковому задоволенню.

Рішення господарського суду Полтавської області від 10.01.2019 у справі №917/1097/18 підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Полтавської області від 10.01.2019 у справі №917/1097/18 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 10.01.2019 у справі №917/1097/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Приватного акціонерного товариства "Кременчукгаз" про визнання договору транспортування природного газу № НОМЕР_1 від 01.08.2018 укладеним, в редакції позивача відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.04.2019

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя І.А. Шутенко