РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.04.2019Справа № 910/12403/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М";

до Антимонопольного комітету України;

про скасування рішення.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: Лихвар В. А., представник, довіреність № б/н від 19.03.2018 р.;

Від відповідача: Кондрашова А.О., представник, довіреність № 300-122/02-97 від 06.09.2018 р.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" про скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2018 № 6-р/тк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ""Котнар-М" залишено без руху, надано позивачеві строк для виправлення встановлених судом недоліків.

До господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2018 року відкрито провадження у справі № 910/12403/18 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, розгляд справи призначено на 13.11.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 року підготовче засідання відкладено до 29.11.2018 року.

У підготовчому засіданні 29.11.2018 року було оголошено перерву до 11.12.2018 року.

Через канцелярію суду 22.01.2019 представник позивача подав заяву про зміну підстав позову.

Відповідно до ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до закінчення підготовчого засідання змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Оскільки заяву про зміну підстав позову позивач заявив в установленому законодавством порядку з дотриманням процесуальних вимог, така заява була прийнята до розгляду судом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/12403/18 до судового розгляду по суті на 12.03.2019.

У судовому засіданні 12.03.2019 року та 02.04.2019 було оголошено перерву в слуханні справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 11.04.2019 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 6-р/тк від 20.06.2018 визнано, що ТОВ "Котнар-М" вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 03.07.2017 № 127-26/09-7162 (далі - Вимога) у встановлений ним строк.

За вказане порушення на ТОВ "Котнар-М" накладено штраф у розмірі 54 400,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками Тимчасової адміністративної колегії Комітету про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, звернувся до Господарського суду м. Києва на підставі статі 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" з позовом про скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.06.2018 № 6-р/тк з підстав порушення та неправильного застосування відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 6-р/тк в межах зазначеного строку (17.09.2018), оскільки як вбачається з матеріалів справи, рішення Тимчасової адміністративної колегії було отримано відповідачем 17.07.2018 р.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

До Антимонопольного комітету України надійшла заява Р енд А Бейлі Ко (м. Дублін, Ірландія) від 16.06.2017 № 170616/13305 про недобросовісну конкуренцію в діях ТОВ "Котнар-М" під час виробництва та реалізації кремових лікерів "O'Dailys".

На підставі статей 7, 16, 22 та 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" відповідачем на адресу ТОВ «Котнар-М» була надіслана Вимога, в якій запропоновано у 25-денний строк з дня отримання цієї Вимоги надати Комітету інформацію та належним чином засвідчені копії документів відповідно до пунктів Вимоги.

У Вимозі зазначалося, що відповідно до пунктів 13, 14, 15 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" дії з неподання інформації у встановлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації Комітету визнаються порушенням законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність, встановлену статтею 52 цього Закону.

Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 112 Вимога була отримана ТОВ «Котнар-М» 13.07.2017 уповноваженою особою позивача Мошанським Б.З. Таким чином, останній день строку надання інформації на вимогу припадав на 07.08.2017.

Листом від 31.07.2017 № 97 позивач звернувся до Комітету з проханням продовжити термін надання інформації на Вимогу до 27.08.2017.

Комітет листом від 09.08.2017 № 127-26/09-8587 продовжив позивачу термін надання інформації на Вимогу до 23.08.2017.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 252 лист отримано 22.08.2017 уповноваженою особою позивача Мошанським Б.З.

Відповідач зазначає, що інформація та документи, які запитувались у Вимозі у встановлений строк до Комітету від позивача не надійшли.

Комітет вказує на те, що листом від 29.08.2017 № 110 позивач надав часткову відповідь на свою Вимогу. У подальшому позивач листами від 27.09.2017 № 124, від 24.11.2017 № 143 та від 06.03.2018 № 33 надало відповіді на всі пункти Вимоги.

Позивач, обґрунтовуючи свої доводи, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, зазначає наступне:

- відповідач відповідно до ст. 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не встановив, чи є скаржник суб'єктом звернення відповідно до Закону та чи має скаржник право на звернення з заявою до відповідача, як то передбачено ст. 36 Закону та абз. 3 п. 17 розд. VI "Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції", що затверджені розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 р. № 5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 травня 1994 за № 90/299;

- власником продукції лікерів "БЕЙЛІС", що реалізовуються на території України є не скаржник (компанія Р енд А Бейлі енд Ко (м. Дублін, Ірландія), а українська компанія ТОВ "БАЯДЕРА-ІМПОРТ";

- вимога відповідача про надання документів є незаконною, оскільки вона направлена позивачу у рамках справи, за заявою яка не підлягала розгляду відповідачем, а отже надання чи ненадання, а також надання недостовірної інформації на незаконну вимогу відповідача не може бути порушенням, яке відповідач кваліфікував за ч.ч. 13-15 статті 50 Закону, та відповідно відповідач не мав права застосувати до позивача санкції передбачені ст. 52 Закону.

Законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку випадків, за яких органи Антимонопольного комітету України мають право вимагати відповідну інформацію у суб'єктів господарювання та інших осіб.

З огляду на зазначену норму закону, обов'язок надання інформації на запит (вимогу) уповноваженої особи органу Антимонопольного комітету України повинен виконуватись суб'єктом господарювання незалежно від того, чи розпочата органом Антимонопольного комітету України справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Інформація може бути витребувана як під час розгляду заяв, так і під час розгляду справ, а також в інших випадках, передбачених законом.

Разом з тим, статтею 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Так, зокрема, статтею 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема:

- здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

- сприяння розвитку добросовісної конкуренції.

- здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

У свою чергу, Закон України "Про Антимонопольний комітет України" та інші нормативно-правові акти не містять положень про право суб'єктів господарювання на відмову від виконання вимоги голови територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо подання інформації, необхідної для реалізації завдань. покладених на органи Антимонопольного комітету України.

Законодавством України не передбачено можливості суб'єкта господарювання на власний розсуд вирішувати питання доцільності витребування органом Комітету інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Статтею 21 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадові особи зобов'язані передавати Антимонопольному комітету України та його територіальним відділенням відомості, що можуть свідчити про порушення законодавства про захист економічної конкуренції,

Неподання суб'єктом господарювання інформації на вимогу органу Комітету є конкретним актом невиконання конкретної заснованої на законі вимоги державного органу, що й тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність - незалежно від того чи було в подальшому визнано недійсним рішення органу Комітету у справі, під час розгляду якої була витребувана інформація.

Відсутність законодавчих обмежень щодо підстав витребування Антимонопольним комітетом України необхідної йому інформації підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14.08.2012 у справі № 08/03/26/64/2011.

Крім того, як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, Компанія Р енд А Бейлі енд Ко (м. Дублін, Ірландія) є власником торговельних марок "BAILEYS" за свідоцтвами України № 8539, 34742, 34743, 34744, 116920, 145524, 147658, 155136, 174025, 183002, 184659 та є відомим у всьому світі (у тому числі в Україні) виробником алкогольної продукції під зазначеною серією торговельних марок.

Це також підтверджується постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/4071/17 (Позивач: Р енд А Бейлі енд Ко (м. Дублін, Ірландія); Відповідачі: TOB "КОТНАР-М" та TOB "Торговий дім "Медіатрейдінг" про визнання торговельних марок добре відомими та припинення порушення прав інтелектуальної власності).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою: група суб'єктів господарювання, якщо один або декілька з них здійснюють контроль над іншими. Суб'єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності.

Таким чином, законодавством встановлено, що під визначення "суб'єкт господарювання" підпадають лише такі суб'єкти господарювання в яких кумулятивно зберігаються наступні ознаки:

- це є юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності;

- така юридична особа здійснює діяльність з виробництва реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою.

Окрім того, компанія Р енд А Бейлі енд Ко (м. Дублін, Ірландія) у заяві про захист від недобросовісної конкуренції надало Комітету копії свідоцтва про державну реєстрацію на території Ірландії та статутних документів.

Відповідно до пункту 17 розділу IV Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (далі - Правила), "Особами, які мають право подавати заяву відповідно до абзацу другого частини першої статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" або частини першої статті 28 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", є суб'єкти господарювання - конкуренти, постачальники чи покупці відповідача та інші фізичні та юридичні особи, які можуть підтвердити, що дії чи бездіяльність відповідача, визначені зазначеними законами як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть безпосередньо і негативно вплинути на їхні права.

Тобто заяву до Комітету можуть подавати безпосередні виробники товару, а також й інші особи, які можуть підтвердити, що дії чи бездіяльність відповідача (у справі Комітету), визначені законами як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть безпосередньо і негативно вплинути на їхні права.

Отже, у зв'язку з вищевикладеним, заявник Р енд А Бейлі енд Ко (м.Дублін, Ірландія) є суб'єктом господарювання в розумінні статті 1 Закону України Про захист економічної конкуренції", оскільки дана компанія є офіційно зареєстрованою юридичної особою та здійснює діяльність з виробництва та реалізації відповідних товарів, а тому доводи Позивача стосовно того, що заява компанії Р енд А Бейлі енд Ко (м. Дублін, Ірландія) не підлягає розгляду Комітетом є помилковою та не ґрунтується на жодних нормативно-правових актах.

Щодо тверджень Позивача про те, що власником продукції лікерів "БЕЙЛІС", що реалізуються на території України є не компанія Р енд А Бейлі енд Ко (м.Дублін, Ірландія), а українська компанія Товариство з обмеженою відповідальністю "Баядера-Імпорт" суд вважає за необхідне звернути увагу на такі обставини.

Компанія Р енд А Бейлі енд Ко (м. Дублін, Ірландія) здійснює господарську діяльність на території України опосередковано - через представництво "ДІАГЕО СКОТЛАНД ЛІМІТЕД" та офіційного дистриб'ютора та імпортера TOB "Баядера-Імпорт".

Це також підтверджується постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.12.2018 у справі № 910/4071/17 (Позивач: Р енд / Бейлі енд Ко (м. Дублін, Ірландія); Відповідачі: TOB "КОТНАР-М" та TOB - Торговий дім "Медіатрейдінг" про визнання торговельних марок добре відомими та припинення порушення прав інтелектуальної власності).

Окрім того Компанія Р енд А Бейлі енд Ко у своїй заяві в додатках надало Комітету довідку в якій зазначено, що TOB "Баядера-Імпорт" є офіційним імпортером лікеру марки "BAILIES" з 2005 року.

Однак, відповідно до пункту 17 розділу IV Правил "Особами, які мають право подавати заяву відповідно до абзацу другого частини першої статті 36 Закону України "Про захист економічної конкуренції" або частини першої статті 28 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", є суб'єкти господарювання - конкуренти, постачальники чи покупці відповідача та інші фізичні та юридичні особи, які можуть підтвердити, що дії чи бездіяльність відповідача, визначені зазначеними законами як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть безпосередньо і негативно вплинути на їхні права. Такі заяви мають відповідати вимогам, викладеним у пункті 18 цих Правил".

Отже, таку Заяву до Комітету має право подавати не лише безпосередній виробник товару, а саме компанія Р енд А Бейлі енд Ко, але й інші особи, які можуть підтвердити, що дії чи бездіяльність відповідача (у справі Комітету), визначені законами як порушення законодавства про захист економічної конкуренції та можуть безпосередньо і негативно вплинути на їхні права у тому числі й офіційний імпортер лікеру марки "BAILIES" TOB "Баядера-Компані", а тому й вимога направлена на підставі статей 7, 16 та 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" була направлена правомірно та з дотриманням усіх норм законодавства.

Отже відповідачем доведено, а позивачем не спростовано, що не подавши інформацію на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету у встановлений строк, ТОВ "Котнар-М" вчинило порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог статей 73, 76, 77 та 79 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийняте Антимонопольним комітетом України з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням та доведенням обставин, які мають значення для справи, а також з відповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" до Антимонопольного комітету України не підлягають задоволенню.

Згідно положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.04.2019 р.

Суддя О.В. Мандриченко