УХВАЛА

18 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/23537/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Пількова К.М., Ткача І.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 (у складі колегії суддів: Чорногуз М.Г. (головуючий), Іоннікова І.А., Хрипун О.О.)

та ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 (суддя Мандичев Д.В.) у справі № 910/23537/16

за позовом Першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод"

про стягнення 6 454 596,96 грн,

за зустрічним позовом Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод"

до Міністерства оборони України

про стягнення 24 761 220,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2019 Державне підприємство "Львівський бронетанковий завод" (далі - ДП "Львівський бронетанковий завод") звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду через Північний апеляційний господарський суд із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі № 910/23537/16.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ДП "Львівський бронетанковий завод", колегія суддів дійшла таких висновків.

Оскарженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2018, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2019, Державній судовій адміністрації України поновлено строк для пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 12.04.2018 у справі №910/23537/16 до виконання.

ДП "Львівський бронетанковий завод" звернулося до суду із касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, зазначені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити Державній судовій адміністрації України у поновленні строку для пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 12.04.2018 у справі № 910/23537/16 до виконання.

Згідно з частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) визначено перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано касаційну скаргу після їх перегляду в апеляційному порядку. Зокрема, до їх числа належать ухвали, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини 1 статті 255 цього Кодексу.

Ухвали про поновлення, відмову у поновленні пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання (пункт 22 частини 1 статті 255 ГПК) до переліку таких ухвал не віднесено, а тому, відповідно, не підлягають касаційному оскарженню.

Суд звертає увагу скаржника на те, що згідно з Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходів щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, для запобігання будь-яким зловживанням системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: Levages Prestations Services v. France від 23.10.1996; Brualla Gomes de la Torre v. Spain від 19.12.1997).

Наявність вичерпного переліку ухвал суду першої інстанції, які після їх перегляду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені до касаційного суду, не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечити сталість судової практики.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 910/23537/16.

Керуючись статтями 234, 235, 287, пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/23537/16 за касаційною скаргою Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2018.

2. Копію цієї ухвали, оригінал касаційної скарги разом із доданими до скарги матеріалами на 11 аркушах (у тому числі оригіналом платіжного доручення від 22.03.2019 № 1071 про сплату судового збору на суму 1 921,00 грн) надіслати скаржникові.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: К. М. Пільков

І. В. Ткач