ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2019 р. Справа№ 910/6848/15-г

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Буравльова С.І.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 01.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Арджуна"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.04.2016 (повний текст рішення підписано 22.04.2018)

у справі №910/6848/15-г (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний

Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арджуна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відкрите акціонерне товариство "Птахофабрика "Немирівська"

про визнання правочину нікчемним

ВСТАНОВИВ:

20.03.2015 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіна М.А. звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання нікчемним договору відступлення прав вимоги від 12.06.2014 з підстав, передбачених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»: неотримання 50% заборгованості по кредиту; завдання збитків банку у розмірі різниці між заборгованістю позичальника та сумою, за яку відступлено право вимоги, фактичної відмови позивача від власних майнових вимог за договорами іпотеки, відчуження майна банку за цінами нижче ринкових, внаслідок взятих на себе зобов'язань банк став неплатоспроможним. Зокрема, позивач вказував, що загальна заставна вартість іпотеки та застави, що виступає забезпеченням за кредитним договором, становить 16 166 666,66 грн., заборгованість боржника за кредитним договором, що підлягає стягненню за судовим рішенням, становить 9 408 500,18 грн., тоді як вартість права вимоги склала 4 000 000,00 грн., що є значно нижчою вартістю, ніж дійсна реальна вартість такого права.

16.07.2015 рішенням Господарського суду міста Києва, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2015, відмовлено у задоволенні позову з мотивів недоведеності того, що вартість відчуження переданого права грошових вимог за договором відступлення права вимоги від 12.06.2014 є значно заниженою.

09.12.2015 постановою Вищого господарського суду України зазначені вище судові рішення скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. Постанова обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили доводи банку про те, що загальна вартість предметів забезпечення за кредитним договором та сума боргу за кредитом значно перевищує вартість відступлення права вимоги. Крім того, нез'ясованим залишилось питання щодо встановлення звичайних цін для такого відступлення права вимоги.

За результатами нового розгляду даної справи, 14.04.2016 рішенням Господарського суду міста Києва позов задоволено. Визнано недійсним з підстав нікчемності договір відступлення права вимоги від 12.06.2014, укладений між сторонами. Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю позивачем заниженої оцінки відшкодування, отриманого банком при уступці прав вимоги.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Арджуна" звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення про задоволення позовних вимог порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник вказував на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не прийняв до уваги що у висновку спеціаліста, який надав позивач в підтвердження своїх вимог допущено помилку в оцінці майна. Окрім того скаржник вказував, що позивачу в процесі ліквідації позичальника (ВАТ «Птахофабрика «Немирівська») були сплачені значні кошти від реалізації майна позичальника, а саме 716023,70 грн., отже загальна сума, яку отримано позивачем в рахунок погашення кредиту з урахуванням оплати по договору відступлення права вимоги та сплачених ліквідатором коштів складає 4 716 023,7 грн., які не було враховано судом при ухваленні оскаржуваного рішення.

Крім того, в доповненнях до апеляційної скарги, скаржник наголошував на тому, що предметом оспорюваного договору відступлення прав вимоги від 12.06.2014 є відступлення права вимоги, у відповідності до якого право вимоги грошового зобов'язання ВАТ "Птахофабрика "Немирівська" по кредитному договору № 26 від 28.12.2005 перейшло від ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ТОВ «Арджуна». При цьому, ВАТ "Птахофабрика "Немирівська" як юридична особа є припиненим шляхом ліквідації, а тому є припиненими і зобов'язання вказаної особи перед будь-яким кредитором. Скаржник вказував, що у зв'язку з ліквідацією ВАТ "Птахофабрика "Немирівська" зобов'язання вказаного боржника також є припиненим, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає припиненню згідно з ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

15.05.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована результатами призначеної судом апеляційної інстанції експертизи ринкової вартості прав вимоги, яка усувала розбіжності у наданих сторонами висновках спеціалістів про незалежну оцінку вартості прав вимоги. При цьому судом апеляційної інстанції зазначено, що позивачем не доведено, що спірний договір відступлення права вимоги від 12.06.2014 укладений на умовах, що значно гірші за звичайні ринкові умови укладення відповідних договорів, та не довів, що вартість права вимоги, переданої за договором, є нижчою за звичайні ціни, що діяли на момент укладення спірного договору відступлення права вимоги.

Постановою Верховного Суду від 27.03.2018, постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 у справі № 910/6848/15-г скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції було порушено норми процесуального права щодо обов'язковості виконання вказівок суду касаційної інстанції та принцип повноти оцінки доказів та їх відображення у прийнятих судових рішеннях, якими вирішувався спір по суті, що вимагає направлення справи на новий розгляд. Справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки саме цим судом з'ясовувалось питання вартості права вимоги безвідносно до оцінки предметів забезпечення за кредитним договором. Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно встановити ринкову вартість предметів забезпечення виконання кредитного договору та співставити її з сумою боргу за кредитом та з оцінкою вартості права відступленої вимоги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2018 справу №910/6848/15-г за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арджуна" передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

21.06.2018 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від скаржника надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких скаржник наголошував на тому, що матеріали справи містять докази, які підтверджують, що скаржник сплатив реальну ринкову вартість за отримане право вимоги, що зокрема підтверджено висновком експертизи, що підтверджує відсутність збитків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арджуна" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі №910/6848/15-г, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 04.07.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 06.08.2018.

Розпорядженням №09.1-08/2141/18 від 06.08.2018 керівника апарату Київського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебування судді Гаврилюка О.М. у відпустці, відповідно до підпункту 2.3.25. пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/6848/15-г.

Відповідно до протоколу повторної автоматичної зміни складу колегії суддів, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арджуна" у справі №910/6848/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді: Майданевича А.Г., суддів Шаптала Є.Ю. та Суліма В.В.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2018 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арджуна" у справі №910/6848/15-г на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у складі головуючого судді: Майданевича А.Г., суддів Шаптала Є.Ю. та Сулім В.В. до провадження, розгляд справи відкладено на 24.09.2018.

17.09.2018 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від скаржника надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких скаржник наголошував на тому, що Відкрите акціонерне товариство " Птахофабрика "Немирівська" є ліквідованою як юридична особа і виключена з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а тому провадження у справі слід закрити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 10.10.2018.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 №475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/6848/15-г за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арджуна" передано до Північного апеляційного господарського суду.

23.10.2018 через відділ діловодства Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшли документи на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2018.

23.10.2018 через відділ діловодства Північного апеляційного господарського суду від ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвал суду апеляційної інстанції, в яких банк наголошував:

- щодо надання доказів встановлення ринкової вартості предметів забезпечення за кредитним договором № 26 від 28.12.2015 на час підписання з ТОВ «Арджуна» договору відступлення права вимоги від 12.06.2014, експертиза встановлення вартості заставного майна на час укладання договору відступлення права вимоги не проводилась;

- підтримується позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 стосовно перевірки доводів про встановлення ринкової вартості предметів забезпечення виконання кредитного договору та співставлення її з сумою боргу за кредитом та з оцінкою вартості права відступленої вимоги.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арджуна" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі №910/6848/15-г передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Агрікова О.В., судді: Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/65/18 від 05.12.2018 у зв'язку перебуванням головуючого судді Агрикової О.В. на лікарняному, призначений повторний автоматизований розподіл справи №910/6848/15-г.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2018 для розгляду справи №910/6848/15-г визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Зубець Л.П., суддів Буравльов С.І., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 прийнято справу №910/6848/15-г за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Арджуна" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., суддів: Буравльов С.І., Мартюк А.І., розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Арджуна" призначено на 24.01.2019.

В судовому засіданні 24.01.2019 судом оголошено перерву до 25.02.2019.

В судове засідання 25.02.2019 з'явилися представники позивача та відповідача (скаржника), третя особа в судове засідання представників не направила, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

В судовому засіданні 25.02.2019 представник відповідача (скаржника) підтримав подане раніше клопотання про виклик в судове засідання експертів, які виконували експертизу за дорученням суду та з врахуванням їх пояснень ухвалити відповідне рішення. В обґрунтування вказаного клопотання представник скаржника зазначає, що експерти які виконували експертизу можуть дати пояснення щодо ринкової вартості предметів на забезпечення виконання кредитного договору та за допомогою експертів співставити з сумою боргу за кредитом та з оцінкою вартості права відступленої вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні 25.02.2019 залишив вказане клопотання на розсуд суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 25.02.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 27.03.2019, викликано судових експертів експертної установи ТОВ "БІЗНЕС АССІСТ" Корінька Миколу Даниловича та Мухіна Олексія Олександровича у судове засідання 27.03.2019 для надання усних пояснень щодо висновку за результатами проведення судово-економічної експертизи №204/17-1005 від 13.02.2017, запропоновано учасникам спору надати відповідні пояснення.

25.03.2019 через відділ діловодства Північного апеляційного господарського суду від судових експертів експертної установи ТОВ "БІЗНЕС АССІСТ" Корінька Миколу Даниловича та Мухіна Олексія Олександровича надійшли письмові пояснення стосовно виконаного експертного дослідження.

В судовому засіданні 27.03.2019 оголошено перерву до 01.04.2019.

Представник скаржника в судовому засіданні 01.04.2019 підтримав доводи апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 01.04.2019 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відкрите акціонерне товариство " Птахофабрика "Немирівська" - в судове засідання 01.04.2019 представників не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що явка третьої особи в судове засідання обов'язковою не визнавалась, а отже, неявка в судове засідання представників третьої особи, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом - не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як підтверджується матеріалами справи, 28.12.2005 між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (кредитор) та ВАТ "Птахофабрика "Немирівська" (позичальник) укладено кредитний договір № 26 про кредитування позичальника на суму 5 000 000 гривень 00 коп., терміном користування до 27 грудня 2008 року, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 17 % річних.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між ВАТ "Птахофабрика "Немирівська" та ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" укладено іпотечний договір, посвідчений 05.01.2006 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за реєстровим номером № 81, а також договір застави № 26/Z2 від 29.12.2005.

12.06.2014 між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та ТОВ "Арджуна" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого банк передав, а ТОВ "Арджуна" прийняло всі права вимоги щодо виконання грошового зобов'язання за кредитним договором № 26 від 28.12.2005, укладеним між банком та ВАТ "Птахофабрика "Немирівська" з наступними змінами та доповненнями до них.

Разом з правом вимоги, що передається за цим договором, до нового кредитора у повному обсязі перейшли всі права, що забезпечують виконання зобов'язання за кредитними договорами, зокрема: право вимоги до іпотекодавця за іпотечним договором № 26/Zl від 28.12.2005; право вимоги до заставодавця за договором застави № 26/Z2 від 29.12.2005.

За умовами п. 1.2 договору відступлення права вимоги за кредитним договором здійснено на платній основі. Вартість права вимоги складає 4 000 000 гривень 00 коп.

Право вимоги вважається відступленим в момент належного виконання новим кредитором обов'язків, передбачених п. 3.1 цього договору, а саме, сплати кредитору за відступлення права вимоги грошової суми в розмірі 4 000 000 гривень 00 коп.

Згідно п. 1.5 договору новий кредитор підтверджує, що йому відомо про те, що господарським судом Вінницької області відповідно до ухвали від 29 квітня 2010 року порушено справу № 15/27-10 про банкрутство ВАТ "Птахофабрика "Немирівська". Згідно постанови Господарського суду Вінницької області від 11 травня 2010 року ВАТ "Птахофабрика "Немирівська" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Пунктами 2.1 та 2.2 договору сторони домовились, що сплата за відступлення права вимоги за цим договором здійснюється новим кредитором протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання даного договору.

На виконання вищевказаного пункту договору, ТОВ "Арджуна" перераховано на користь позивача 4 000 000 гривень 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 12.06.2014.

Протягом 3-х банківських днів з дати надходження коштів у загальній сумі на рахунок кредитора останній передає новому кредитору за актом приймання-передачі документи, що підтверджують дійсність вимоги по виконанню зобов'язань. (п. 2.2. договору).

12.06 2014 складено, підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі документів, які підтверджують дійсність та наявність права вимоги.

Як свідчать матеріали справи, 20.11.2014 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", згідно якого з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк".

24.11.2014 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 128 призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ВіЕйБі Банк".

17.02.2015 рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 35 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк" по 20.03.2015 року.

20.03.2015 рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 розпочата процедура ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіну М.А.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.02.2018 № 474 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" на два роки, а саме: з 20.03.2018 по 19.03.2020 включно.

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що укладення договору про відступлення права вимоги від 12 червня 2014 року, на його думку, фактично спрямовано на: погіршення фінансового стану банку шляхом неотримання частини активів неплатоспроможного банку, а саме, близько 50 % відсотків боргу по кредиту; внаслідок укладення спірного договору банк зазнав збитків у розмірі 5 408 500 гривень 18 коп. Суму збитків становить різниця між розміром боргу ВАТ "Птахофабрика "Немирівська" перед ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (9408500 гривень 18 коп.) та сумою, за яку позивачем відступлено відповідачеві право вимоги щодо вказаної заборгованості (4000000 гривень 00 коп.) відповідно до спірного договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вартість переданого права грошових вимог за договором про відступлення права вимоги від 12.06.2014 року є значно заниженою, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорюваний правочин підлягає визнанню недійсним з підстав його нікчемності.

Як передбачено ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як передбачено, ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що:

виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків;

допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов;

вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Разом з тим, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Норми вказаного закону є спеціальними, а тому пріоритетні для регулювання спірних правовідносин, що виникли між сторонами даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частинами 2 та 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.ст. 514, 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний банк» звертаючись з позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 12.6.2014 року, з підстав нікчемності зазначав на те, що при укладенні оспорюваного договору фактично було погіршено його фінансовий стан шляхом неотримання частини активів неплатоспроможного банку, а саме 50 відсотків заборгованості по кредиту. Оскільки сума заборгованості по кредиту ВАТ «Птахофабрика «Немирівська» перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» становить 9 408 500,18 грн., а при укладенні спірного договору відступлення права вимоги ТОВ «Арджуна» було сплачено 4 000 000,00 грн.

Судом апеляційної інстанції при новому апеляційному розгляді враховано, що постановою Верховного Суду від 27.03.2018, постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 у справі № 910/6848/15-г скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для здійснення апеляційного розгляду.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з статтею 316 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 містяться наступні вказівки:

- у матеріалах справи міститься постанова суду касаційної інстанції від 09.12.2015, в якій під час нового розгляду справи суду першої інстанції було дано вказівки стосовно з'ясування того, що загальна вартість предметів забезпечення за кредитним договором та сума боргу за кредитом значно перевищує вартість відступлення права вимоги.

- фактично судами першої та апеляційної інстанцій не були виконані ці вказівки, оскільки не було з'ясовано дійсну вартість предметів забезпечення за кредитним договором і не співставлено її з сумою боргу божника та вартістю відступлення права вимоги. Встановлення лише вартості права вимоги безвідносно до оцінки предметів забезпечення порушує засади об'єктивності розгляду справи. Тому при новому апеляційному розгляді суду належить з'ясувати ринкову вартість предметів забезпечення за кредитним договором і порівняти її з сумою боргу за кредитом та з оцінкою вартості права вимоги, оскільки вирішення цього питання є визначальним для встановлення того, чи спірний договір відступлення права вимоги від 12.06.2014 укладений на умовах, що значно гірші за звичайні ринкові умови укладення відповідних договорів, чи ні. Тобто ця обставина має важливе значення для матеріально-правового регулювання спірних правовідносин та правильності застосування судами положень статей 203, 215 ЦК України та статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Стосовно вказівок про те, що у матеріалах справи міститься постанова суду касаційної інстанції від 09.12.2015, в якій під час нового розгляду справи суду першої інстанції було дано вказівки стосовно з'ясування того, що загальна вартість предметів забезпечення за кредитним договором та сума боргу за кредитом значно перевищує вартість відступлення права вимоги, а судами першої та апеляційної інстанцій при попередньому розгляді справи не були виконані ці вказівки, оскільки не було з'ясовано дійсну вартість предметів забезпечення за кредитним договором і не співставлено її з сумою боргу божника та вартістю відступлення права вимоги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В матеріалах справи наявний звіт про незалежну оцінку права вимоги за кредитним договором №26 від 28.12.2005 року, укладеному між ПАТ «ВіЕйБіБінк» та ВАТ «Птахофабрика «Немирівська» (а.с.62 том 3), виконаний Брокерським агентством на замовлення позивача, відповідно до якого ринкова вартість об'єкта оцінки становить 5 165 000,00 грн.

Також, в матеріалах справи наявний звіт про незалежну оцінку вартості права вимоги за кредитним договором № 26 від 28.12.2005, що укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ВАТ «Птахофабрика «Немирівська» (а.с. 222 том 3), виконаний «ЕСП Оцінка Капітал» на замовлення ТОВ «Арджуна», відповідно до якого ринкова вартість об'єкта оцінки становить 3 958 358,01 грн.

Таким чином, учасниками спору було подано два звіти, з різною оцінкою вартості права вимоги за кредитним договором № 26 від 28.12.2005.

При цьому, в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним з підстав нікчемності договір відступлення права вимоги від 12.06.2014 року, укладений між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «АРДЖУНА» вищезазначені докази спеціалістів належним чином не оцінив та не зазначив, що загальна вартість предметів іпотеки та застави, а також сума боргу боржника за кредитним договором значно перевищує вартість, за якою відступлено право вимоги за оспорюваним договором.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 було призначено у справі судово-економічну експертизу за клопотанням сторін, на вирішення якої поставлено питання визначення ринкової вартості об'єкта оцінки - права вимоги за кредитними договором № 26 від 28.12.2005 року.

Відповідно до висновку експертів ТОВ « Бізнес Ассіст» від 13.02.2017 за № 204/17-1005 (призначення експертної установи погоджено з учасниками справи) розбіжності між результатами незалежних оцінок вартості права вимоги за кредитним договором №26 від 28.12.2005р., що укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ВАТ «Птахофабрика Немирівська», який складено юридичною особою ТОВ «Кредитне Брокерське Агентство» (т.3 а.с.62) та ТОВ «ЄСП Оцінка-Капітал» (т.3 а.с.222), пояснюються різницею у методиках застосованих оцінювачами для розрахунку вартості права вимоги, зокрема: у визначенні розміру ставки дисконтування та періодом реалізації (строком стягнення).

Також, за результатами аналізу даних звіту про незалежну оцінку права вимоги експертами (сторінка 20 експертизи а.с. 149) встановлено, що оцінювачем прийнято « С- -вартість забезпечення з урахуванням ймовірності стягнення заборгованості по кредиту за рахунок забезпечення 14 777 452,15 грн. (р.8 Розрахунок ринкової вартості об'єкта оцінки; т.3 а.с. 89), що протирічить раніше визначений сумі вартості предмета іпотеки (забезпечення) - 12 500 000,00 грн. (т.3, а.с. 83) За умови застосування у розрахунку ринкової вартості об'єкта оцінки - вартості предмета іпотеки (забезпечення) - 12 500 000,00 грн. (т.3 ас.83), поточна вартість боргу за період з урахуванням ризику кредиту склала б розмір 4 375 000,00 грн, а не 5 165 000,00 грн. , як зазначено у розрахунку ( т.3 а.с. 90).

Отже, ринкова вартість об'єкта оцінки - права вимоги за кредитним договором №26 від 28.12.2005, що укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ВАТ «Птахофабрика «Немирівська», обґрунтована суб'єктами оціночної діяльності:

- юридичною особою - ТОВ «Кредитне Брокерське Агентство» 4 375 000,00грн.;

- юридичною особою - ТОВ «ЄСП Оцінка-Капітал» 3 958 358,01 грн.

Таким чином, ринкова вартість об'єкта оцінки - права вимоги за кредитним договором №26 від 28.12.2005, що укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ВАТ «Птахофабрика «Немирівська» обґрунтована документально та нормативно, імовірно у розмірі 4 375 000,00 - 3 958 358,01 грн.

У процесі співставлення вартості права вимоги (4 000 000,00 грн.), визначеної сторонами у договорі відступлення права вимоги від 12.06.2014 між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «Арджуна» з визначеною суб'єктами оціночної діяльності (4 375 000,00 грн. - 3 958 358,01 грн. ) судовим експертами встановлено відхилення права вимоги між сторонами по договору від 12.06.2014 та Звітів про оцінку майна права вимоги, імовірно в межах (+)9 до (-1) відсотка.

Окрім того, експерти зазначили, що відповідно до п.1.2. Відступлення права вимоги за Кредитним договором здійснюється на платній основі. Вартість права вимоги складає 4 000 000,00грн….».

Зазначене свідчить про встановлення ціни (вартості) права вимоги у договорі від 12.06.2014, виходячи із його умов, за домовленістю сторін.

Отже, експертними висновками визначено, що обґрунтування вартості права вимоги за кредитним договором №26 від 28.12.2005, який укладений між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ВАТ «Птахофабрика «Немирівська» встановлено за домовленістю сторін по договору від 12.06.2014 визначеною ринковою вартістю права вимоги за даним договором суб'єктами оціночної діяльності, станом на 12.06.2014 рік, документально та нормативно підтверджується.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи від судових експертів експертної установи ТОВ "БІЗНЕС АССІСТ" Корінька Миколи Даниловича та Мухіна Олексія Олександровича надійшли письмові пояснення стосовно виконаного експертного дослідження, які підтримані ними під час надання пояснень суду апеляційної інстанції.

При цьому, слід зазначити, що згідно з повідомленням Київського науково - дослідного інституту судових експертиз від 07.10.2016 № 15898-16, у зв'язку із відсутністю відповідних судово-експертиних методик щодо визначення ринкової вартості прав вимог за кредитними договорами, виконати призначену ухвалою суду апеляційної інстанції експертизу - не вбачається за можливе.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України, визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стосовно дійсної вартості предметів забезпечення за кредитним договором, суд апеляційної інстанції зазначає, що дійсна вартість - це вартість майна, за яку можливе відчуження об'єкта на ринку подібного майна у відповідному регіоні. При цьому, враховуючи те, що згідно з приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України саме на учасника спору покладається доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами дійсної вартості предметів забезпечення за кредитним договором.

Пунктом 3 частини 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Отже, вказаний припис закону містить ознаку нікчемності правочину, яка залежить виключно від ціни певного майна, послуг, робіт тощо, а не від його вартості, оскільки це є різними економічними поняттями. Так, вартість визначається як можливий грошовий еквівалент певного майна, а ціна - є узгодженою учасниками певного договору істотною умовою, що визначено ст. 180 Господарського кодексу України.

Так, ч. 1 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 189 Господарського кодексу України визначено, що ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін. Суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Сттаттею 190 Господарського кодексу України визначено, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Частиною 1 статті 191 Господарського кодексу України визначено, що державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, узгоджена учасниками ос порваного правочину ціна права вимоги у договорі від 12.06.2014, визначена учасниками договору як вільна ціна, яка не відноситься до державних регульованих цін, а отже, встановити певну ціну на право вимоги є виключно правом учасників оспорюваного правочину згідно з ст. ст. 180, 189 Господарського кодексу України, і ціна договору у даному випадку складає грошову форму еквіваленту вартості права вимоги за певним договором, яка узгоджена сторонами у встановленому законом порядку та відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 3 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні приписів ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, що вартість права вимоги, переданого за договором відступлення права вимоги, є нижчою за звичайні ціни на права вимоги, що діяли на момент укладення спірного договору відступлення права вимоги, і відповідне твердження позивача у наведеній частиін спростовується наявними у справі доказами, зокрема експертними висновками, які прийняті судом апеляційної інстанції як докази з огляду на приписи ст. 104 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом апеляційної інстанції приймаються також до уваги доводи скаржника про те, що позивачу в процесі ліквідації позичальника (ВАТ «Птахофабрика «Немирівська») були сплачені значні кошти від реалізації майна позичальника, а саме 716023,70 грн., отже загальна сума, яку отримано позивачем в рахунок погашення кредиту з урахуванням оплати по договору відступлення права вимоги та сплачених ліквідатором коштів складає 4 716 023,70 грн., які не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині оцінки доводів позивача стосовно нікчемності оспорюваного правочину.

Додатково суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що дійсно, загальна заставна вартість іпотеки та застави, що виступає забезпеченням за кредитним договором, становить загалом 16 166 666,66 грн., що учасниками спору не заперечувалось, проте, як зазначалось вище, це складає виключно певну вартість майна (тобто можливий грошовий еквівалент майна), який визначено сторонами договору станом на момент укладення забезпечувальних договорів (станом на грудень 2005 року). В свою чергу, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами дійсної вартості предметів забезпечення за кредитним договором ні станом на момент розгляду справи судом першої інстанції, ні станом на момент апеляційного розгляду справи, проте, і встановлення дійсної реальної вартості в контексті існуючого між сторонами спору не впливає на обставини оцінки нікчемності оспорюваного правочину, оскільки як зазначалось вище, для такої оцінки визначальною є виключно ціна, а не вартість, що чітко зазначено в п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції вище, порушень стосовно ціни права вимоги за оспорюваним правочином в контексті підстав його нікчемності - за наслідками розгляду справи в апеляційному порядку - не встановлено.

З урахуванням вищенаведеного, оцінивши усі наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що оспорюваний договір відступлення права вимоги від 12.06.2014, укладений між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «Арджуна» укладений на умовах, що значно гірші за звичайні ринкові умови укладення відповідних угод, також не довів, що вартість права вимоги, переданого за договором відступлення права вимоги, є нижчою за звичайні ціни, що діяли на момент укладення спірного договору відступлення права вимоги, як не доведено і обставин фактичної відмови позивача від власних майнових вимог за договорами іпотеки, відчуження майна банку за цінами нижче ринкових та те, що внаслідок взятих на себе зобов'язань банк став неплатоспроможним.

З огляду на викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним з підстав нікчемності договору відступлення права вимоги від 12.06.2014, який укладений між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «АРДЖУНА» - не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними, допустимими та достатніми доказами в розуміні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому задоволенню не підлягають.

При цьому, доводи скаржника про те, що у зв'язку з ліквідацією ВАТ "Птахофабрика "Немирівська" зобов'язання вказаного боржника також є припиненим, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю - суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні та необґрунтовані, оскільки вичерпний перелік підстав для закриття провадження у справі обумовлено статтею 231 Господарського процесуального кодексу України, зокрема у випадку припинення юридичної особи, яка була однією з сторін у справі.

При цьому, статтею 41 Господарського процесуального кодексу України визначено учасниками справи сторін та третіх осіб. Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторонами в судовому процесі є позивач та відповідач, а статтею 50 наведеного Кодексу визначено процесуальний статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Свою чергу, ВАТ "Птахофабрика "Немирівська" є учасником справи зі статусом третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, якого залучено до участі у розгляді справи саме в якості третьої особи ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2015.

Таким чином, оскільки ВАТ "Птахофабрика "Немирівська" не є стороною справи в розумінні ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, а є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а тому обумовлені статтею 231 Господарського процесуального кодексу України підстави для закриття провадження у справі - відсутні.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що припинення ВАТ "Птахофабрика "Немирівська", як юридичної особи, не спростовує обов'язок суду вирішити заявлений спір в межах доводів та заперечень сторін, чим реалізується принцип диспозитивності господарського судочинства, закріплений у ст. ст. 2, 14 Господарського процесуального кодексу України, та забезпечуватиметься право осіб на звернення до суду, закріплене у статті 4 наведеного Кодексу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції за результатами перегляду справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, встановив, що висновки суду першої інстанції зроблені з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції визнав встановлені обставини справи, які не доведені належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, а також суд першої інстанції застосував норми процесуального права з порушенням та неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв'язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: за подачу позову судовий збір покладається на позивача, а за подачу апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1 515,80 грн. підлягає стягненню з позивача на користь скаржника.

Керуючись ст.ст. , 14, 73, 74, 76, 129, 234-241, 269, 273, 275-284, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Арджуна" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі №910/6848/15-г задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 у справі №910/6848/15-г скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (04118, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРДЖУНА» (03127, м. Київ, вул. Сєченова, 7, ) 1 515, 80 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/6848/15-г повернути Господарському суду міста

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 26.04.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.І. Буравльов

А.І. Мартюк