Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р.

м. Житомир

Справа № 906/221/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Сидорчук О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотрансфер" (м.Ладижин Вінницької області)

до Приватного підприємства "Крупний" (м.Київ)

про стягнення 19079,10грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Біотрансфер" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Крупний" 19079,10грн заборгованості, яка виникла на підставі договору поставки №23/03-18Р від 23.03.18, з яких: 14000,00грн основного боргу, 310,68грн 3% річних, 872,20грн інфляційних, 2496,22грн пені та 1400,00грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №23/03-18Р від 23.03.18 в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою від 12.03.19 господарський суд, зокрема, прийняв позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відкрив провадження у справі та призначив судове засідання для розгляду справи №906/221/19 по суті на 08.04.19.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.04.19 відкладено розгляд справи по суті на 22.04.19.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. 19.04.19 на поштову адресу суду від ТОВ "Біотрансфер" супровідним листом надійшли докази часткової оплати відповідачем товару на суму 13525,00грн (платіжні доручення №226 від 17.04.18, №300 від 05.06.18, №310 від 07.06.18), а також для огляду в судовому засіданні оригінали документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідач повноважного представника в судові засідання не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується повідомленими про вручення поштових відправлень (а.с.45,49).

Суд приймає до уваги, що станом на момент прийняття судового рішення, відповідач змінив місцезнаходження юридичної особи, з 29.03.19, однак суд враховує, що ухвала про відкриття провадження у справі від 12.03.19, якою повідомлено про дату, час та місце судового засідання направлялись відповідачу та отримана представником останнього за адресою, зазначеною в ЄДРПОУ до моменту зміни місцезнаходження (про що свідчить відповідна відмітка на ухвалі суду та рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, а.с.45), тому відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання суду.

Крім того, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.05.18 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біотрансфер" (постачальник, позивач) та Приватним підприємством "Крупний" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №23/03-18Р (а.с.14-16), за умовами якого постачальник зобов’язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити (передати) у власність біологічні препарати (інші біопрепарати, добрива та продукцію) Торгової марки "Жива Земля" (надалі-Товар) в кількості, в асортименті та за ціною, покупець зобов’язується своєчасно прийняти товар та оплатити його вартість в строк та на умовах, визначених даним Договором (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору №23/03-18Р передбачено, що умови, строк поставки товару, його асортимент, кількість, вартість зазначаються у специфікаціях, які є невід’ємними частинами до даного Договору.

Відповідно до п.3.10 договору право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару, переходить до покупця в момент підписання відповідальною особою покупця видаткової (та/або товарно-транспортної) накладної, що є підтвердженням належного виконання постачальником умов даного договору. Підписання представником покупця видаткової накладної та скріплення печаткою або штампом (у разі наявності) підпису представника покупця на видатковій накладній засвідчує належне виконання постачальником умов даного договору по поставці товару та засвідчує узгодження з покупцем асортименту, кількості, якості та вартості (ціни) товару у видатковій накладній.

Покупець проводить оплату вартості товару на умовах та в строки, які зазначаються в Специфікаціях, які є невід’ємною частиною даного договору (п.5.2 договору).

У Специфікаціях №1 від 23.03.18, №2 від 22.05.18, №3 від 07.06.18, що є додатками до Договору поставки №23/03-18Р від 23.03.18 сторони визначили строк поставки товару; умови оплати: покупець здійснює попередню оплату за товар згідно рахунка-фактури.

На виконання умов договору поставки №23/03-18Р від 23.03.18 в період з 23.03.18 по 08.06.18 позивач виставив відповідачу рахунки на оплату на загальну суму 27525,00грн, які відповідач в порушення умов договору оплатив лише частково у розмірі 13525,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями №226 від 17.04.18 на суму 1485,00грн, №300 від 05.06.18 на суму 4890,00грн, №310 від 07.06.18 на суму 7150,00грн (а.с.52-54).

Разом з тим, продавець поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 27525,00грн, що підтверджується видатковими накладними №168 від 24.04.18, №296 від 06.06.18, №304 від 08.06.18 (а.с.20-22).

Однак відповідач в порушення умов договору не провів остаточний розрахунок за отриманий товар.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар на підставі Договору поставки №23/03-18Р від 23.03.18 у розмірі 14000,00грн.

17.12.18 позивач направив на юридичну адресу відповідача претензію, в якій вимагав перерахувати на розрахунковий рахунок позивача кошти у розмірі 14000,00грн (а.с.23-24).

Відповідач відповіді на вищевказану претензію не надав, суму заборгованості розмірі 14000,00грн не повернув, що в свою чергу стало підставою для звернення позивача з даним позовом до Господарського суду Житомирської області.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Приписами ч.ч.1,2 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання, в тому числі підприємці, повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами купівлі-продажу, згідно яких у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару на загальну суму 27525,00грн, виник кореспондуючий обов'язок оплатити його.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Як передбачено ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Незважаючи на умови договору, відповідач не здійснив відповідних розрахунків у повному обсязі за отриманий товар в установлені строки.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення в оплаті отриманого від позивача товару на підставі Договору поставки №23/03-18Р від 23.03.18 у розмірі 14000,00грн. Сторони станом на час розгляду справи не надали суду доказів на підтвердження сплати вказаної заборгованості.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 14000,00 за Договором поставки №23/03-18Р від 23.03.18 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1400,00грн штрафу та 2496,22грн пені, нарахованих на підставі п.6.2 Договору поставки №23/03-18Р від 23.03.18.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Пунктом 6.2 договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно оплаченої партії товару. У випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору (додаткової угоди та/або специфікації) більше ніж 5 (п'ять) календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з 6 (шостого) дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що відповідач допустив прострочення платежів, визначених договором поставки №23/03-18Р від 23.03.18 та специфікаціями, у зв'язку з чим позивач здійснив нарахування штрафу та пені.

Перевіривши розрахунок штрафу та пені (а.с. 5,7), суд вважає його обґрунтованим, оскільки штраф у розмірі 1400,00грн та пеня в сумі 2496,22грн нараховані відповідно до умов Договору поставки №23/03-18Р від 23.03.18 та вимог чинного законодавства України.

Також позивач просить стягнути з відповідача згідно ст. 625 ГПК України 310,68грн 3% річних та 872,20грн інфляційних за порушення виконання грошового зобов’язання за договором поставки №23/03-18Р від 23.03.18.

Як унормовано приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних та інфляційних, суд вважає, що 310,68грн 3% річних та 872,20грн інфляційних нараховані обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ст.ст. 13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Відповідач доказів сплати заборгованості та письмових заперечень проти позову не надав, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 19079,10грн заборгованості, яка виникла на підставі Договору поставки №23/03-18Р від 23.03.18, з яких: 14000,00грн основного боргу, 1400,00грн штрафу, 2496,22грн пені, 872,20грн інфляційних, 310,68грн 3% річних.

Судовий збір, відповідно до п.1 ч.4 ст.129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотрансфер" до Приватного підприємства "Крупний" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Крупний" (01014, м.Київ, Печерський район, вул.Звіринецька, 63, ідентифікаційний код 37677846)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотрансфер" (24321, Вінницька область, м.Ладижин, вул.Хлібозаводська, 3, ідентифікаційний код 38023349)

- 14000,00грн основного боргу;

- 1400,00грн штрафу;

- 2496,22грн пені;

- 872,20грн інфляційних;

- 310,68грн 3% річних;

- 1921,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід)