ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

24.04.2019

Справа № 910/4641/19

За позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ковін Капітал»

до           Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО ІНВЕСТ»

про                      стягнення 2 500 000 грн.

Суддя Спичак О.М.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ковін Капітал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО ІНВЕСТ» про стягнення грошових коштів в сумі 2 500 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх зобов’язань за кредитним договором №0 від 16.05.2008р., право вимоги за яким до боржника виникло у позивача на підставі договору відступлення права вимоги №2 від 18.02.2013р.

Разом з позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ковін Капітал» було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача та заборони вчиняти реєстраційні дії з нерухомим майном.

В обґрунтування поданої заяви, позивач посилався на те, що відповідач тривалий час не виконує свої грошові зобов’язання. Крім того, заявник посилався на наявність судового рішення у справі №910/4907/13, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО ІНВЕСТ» має солідарний обов’язок сплатити Публічному акціонерному товариству «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 15 182 816,67 дол.США.

Ухвалою від 12.04.2019р. судом було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

18.04.2019р. до Господарського суду міста Києва надійшла заява №180419/1 від 18.04.2019р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ковін Капітал» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу.

Ухвалою від 19.04.2019р. вказана вище заява була повернута Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ковін Капітал».

23.04.2019р. представником позивача було подано до суду заяву №230419/1 від 23.01.2019р. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх зобов’язань за кредитним договором №0 від 16.05.2008р., право вимоги за яким до боржника виникло у позивача на підставі договору відступлення права вимоги №2 від 18.02.2013р. Зокрема, заявником наголошено, що існує реальна загроза невиконання судового рішення у справі, між сторонами існує спір про заборгованість, що заявлена до стягнення, вимоги про забезпечення відповідають критеріям розумності та адекватності, оскільки накладення арешту на майна сприятиме об’єктивному і повному вирішенню справи. Крім того, заявником зазначено, що у зв’язку з проведенням активної підприємницької діяльності існує висока вірогідність намагання відповідача продати власні активи (нерухоме майно).

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення виходячи з наступного.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на грошові кошти відповідача та забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.07.2018р. по справі №910/1354/18.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018р. по справі №910/361/18.

Проте, позивачем не було наведено достатніх належних та допустимих у розумінні ст.ст.76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України доказів вчинення відповідачем на теперішній час дій, які б могли призвести до ускладнення виконання судового рішення по справі.

Зокрема, заявником не представлено суду доказів, які б вказували на те, що майно чи грошові кошти, які є у відповідача, на момент пред’явлення позову можуть зникнути, зменшитись, що призведе у подальшому до ускладнення судового рішення по справі у разі задоволення позову.

При цьому, суд звертає увагу на те, що тривале невиконання відповідачем певного грошового зобов’язання перед позивачем не вказує на наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Судом враховано, що наявність підстав для забезпечення позову заявником також обґрунтовано тим, що у зв’язку з проведенням активної підприємницької діяльності існує висока вірогідність намагання відповідача продати власні активи (нерухоме майно).

Оцінюючи вказані доводи, суд звертає увагу на те, що зі змісту ч.2 ст.3 Господарського кодексу України полягає, що підприємництвом є господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку.

Тобто, посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ковін Капітал» на активну підприємницьку діяльність відповідача ніяким чином не свідчить про можливість ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення по справі у разі задоволення позову, а навпаки, вказує на вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКО ІНВЕСТ» дій з метою отримання прибутку, за рахунок якого і може бути погашено вимоги кредиторів.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, з огляду на безпідставність та необґрунтованість заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ковін Капітал» про забезпечення позову, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення.

За таких обставин, керуючись ст.136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви №230419/1 від 23.01.2019р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ковін Капітал» про забезпечення позову.

2. Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст складено та підписано 24.04.2019р.

Суддя                                                                                           Спичак О.М.