ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2019 р. Справа№ 27/177

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання: Мельничук О.С.

представників сторін:

позивач Арбітражний Керуючий Попадюк І.В.

відповідач Заброда М.Л.

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Арбітражного керуючого Попадюка Ігоря Васильовича

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 (повний текст рішення складено 29.01.2019)

про відмову в задоволенні заяви про поновлення порушеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання та видача дубліката наказу у справі №27/177 (суддя Котков О.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосервіс-Т"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС-Лізинг"

про стягнення 283 430, 00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.03.2009 року (суддя Дідиченко М.А.) позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС-Лізинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосервіс-Т" суму заборгованості у розмірі 283 430 грн.00 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 2 834 грн.30 коп. та 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Згідно інформаційної системи Господарського суду міста Києва "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що 13.04.2009 року на виконання вищесказаного рішення суду було видано відповідний наказ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосервіс-Т" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Попадюка І.В. 23.10.2018 року звернулося до Господарського суду міста Києва з заявами № 01-21/323, №01-21/324 від 18.10.2018 року "Про видачу дубліката виконавчого документу" та "Про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 року в задоволенні заяви № 01-21/323 від 18.10.2018 року "Про видачу дубліката виконавчого документу" та заяви №01-21/324 від 18.10.2018 року "Про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання" Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосервіс-Т" по справі №27/177 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не навів достатніх обґрунтувань та не надав доказів на підтвердження того, що строк пред'явлення наказу господарського суду до виконання порушено з поважних причин, а також доказів які б підтверджували втрату виконавчого документу.

Не погодившись із прийнятою ухвалою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосервіс-Т" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Попадюка І.В. подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 та задовольнити заяви "Про видачу дубліката виконавчого документу" та "Про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання".

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дослідив всі наявні докази та не надав оцінку Ухвалі Господарського суду Харківської області від 25.01.2018 року, якою було усунуто попереднього ліквідатора від виконання обов'язків у зв'язку з їх неналежним виконанням.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорна Л.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки, а саме подати докази сплати судового збору в сумі 1921 грн. та усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання заяви про поновлення строку з обґрунтуванням причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Скаржнику було роз'яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка подала апеляційну скаргу.

04.04.2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосервіс-Т" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Попадюка І.В. до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому порядку розмірі, а також з заявою про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 13.11.2018.

14.03.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю «АІС-Лізинг» надійшла до Північного апеляційного господарського суду заперечення проти відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосервіс-Т" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Попадюка І.В. та призначено її розгляд на 25.04.2019 року.

22.04.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "АІС-Лізинг" до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити в її задоволенні.

Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п.1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 ГПК України в редакції станом на дату видачі наказу суду).

Відповідно до ст. 118 ГПК України (у редакції, що діяла на дату видачі наказу господарського суду), виданий стягувачеві наказ може бути пред'явлено до виконання не пізніше трьох років з дня прийняття рішення, ухвали, постанови або закінчення строку, встановленого у разі відстрочки виконання судового рішення або після винесення ухвали про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання. У цей строк не зараховується час, на який виконання судового рішення було зупинено.

Відповідно до ч. 1 статті 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ст. 329 ГПК України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Таким чином, при розгляді заяви про відновлення процесуального строку заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, належними та допустимими доказами.

З правової конструкції вказаної норми процесуального закону слідує, що пропущений строк для пред'явлення наказу до виконання може бути відновлено з причин, визнаних господарським судом поважними.

Вказана норма пов'язує можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку та наявності обставин, які об'єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на пред'явлення наказу до виконання протягом законодавчо встановленого терміну.

При цьому, норми Господарського процесуального кодексу України не пов'язують право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто, у кожному випадку, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, підлягають оцінці доводи, що наведені на обґрунтування заяви про його відновлення, та представлені на їх підтвердження докази.

Звертаючись із заявою про відновлення строку для пред`явлення наказу від 13.04.2009 року у справі №27/177 до виконання, заявник зазначає те, що арбітражний керуючий ТОВ «Автосервіс-Т» протягом 2012-2018 років Юринцем А.В неналежно виконував обов'язки ліквідатора, що підтверджується наданою копією Ухвали Господарського суду Харківської області від 25.01.2018 року у справі № 5023/321/11.

Так, вказаною вище ухвалою суду було усунуто ліквідатора Юринця А.В. від виконання обов'язків ТОВ «Автосервіс-Т», призначено ліквідатором ТОВ «Автосервіс-Т» арбітражного керуючого - Попадюка І.В.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області від 25.01.2018 року у справі № 5023/321/11 неналежне виконання повноважень ліквідатора ТОВ «Автосервіс-Т» - Юринця A.B. встановлено у період 2016-2017 років.

З наведеного вбачається, що місцевий господарський суд правомірно встановив факт не доведення заявником неналежного виконання Юринцем A.B. обов'язків ліквідатора - арбітражного керуючого ТОВ «Автосервіс-Т» з моменту його призначення - 10.10.2012 року та до 2016 року.

Щодо посилань апелянта на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.10.2012 року по справі №5023/321/11, якою було усунуто від виконання обов`язків ліквідатора заявника арбітражного керуючого Зеленцова О.П., який виконував повноваження у період 2011 -2012 рік колегія суддів зазначає наступне.

Заявник наводить доводи та підстави, які не були зазначені в заяві поданій до суду першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч. 5, ст. 269 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відтак, враховуючи вище викладене, колегія суддів не бере до уваги зазначені доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі.

Щодо посилань апелянта на те, що місцевим господарським судом не враховано обставин того, що заявник з моменту призначення арбітражним керуючим виконував заходи щодо пошуку дебіторської заборгованості, оскільки документи з цього приводу йому не передавалися колегія суддів зазначає, що дані доводи не спростовують встановленого вище факту недоведеності неналежного виконання Юринцем A.B. обов'язків ліквідатора - арбітражного керуючого ТОВ «Автосервіс-Т» з моменту його призначення - 10.10.2012 року та до 2016 року.

Колегія суддів звертає увагу, що причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами ст. 86 ГПК України.

За приписами ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску заявником строку для пред'явлення наказу до виконання, матеріали справи не містять.

Отже, дослідивши заяву про відновлення строку для пред`явлення виконавчого документу від 13.04.2009 року у справі № 27/177 до виконання, колегія суддів зазначає, що заявником не викладено жодних об`єктивних обставин, та не було надано доказів на підтвердження того, що строк пропущено з поважних причини які унеможливили його пред'явлення у передбачений законом строк.

За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що відповідальність за пропуск встановленого у наказі строку у повному обсязі покладається на стягувача.

Відповідно до п. 19.4 Розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Судом першої інстанції було зазначено, що у відповідності до переліку справ, що підлягають знищенню у 2015 році, затвердженого Головою експертної комісії Господарського суду міста Києва, матеріали справи № 27/177 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосервіс-Т» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІС-Лізинг» про стягнення 283 430,00 грн. були знищені, у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання.

В п. 3.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року зазначено, що розгляд господарським судом заяв (клопотань), інших звернень у справах, матеріали яких знищено у зв'язку із закінченням встановлених строків зберігання, та вчинення у зв'язку з цим певних процесуальних дій є можливим за наявності у суді належним чином завірених копій процесуальних документів (рішень, ухвал, виданих судом наказів і т. ін.) або за наявності таких документів у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відтак, місцевий господарський суд вірно зазначив, що станом на день розгляд заяви №01-21/323 від 18.10.2018 року "Про видачу дублікату виконавчого документу» та заяви №01-21/324 від 18.10.2018 року «Про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання» у Господарському суді міста Києва відсутня належним чином засвідчена копія наказу Господарського суду міста Києва по справі № 27/177.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що визначальним для видачі дубліката наказу є дотримання обов'язкової умови, а саме: подання заяви в межах строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Враховуючи вище викладене дослідивши всі наявні обставини справи, а також те, що заявник не надав жодних доказів, які б підтверджували втрату виконавчого документа виданого 13.04.2009 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 31.03.2009 року у справі № 27/177 тоді як положеннями Господарського процесуального кодексу України передбачено, що дублікат наказу видається лише у разі його втрати, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для видачі дублікату виконавчого документа немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заяви №01-21/323 від 18.10.2018 року "Про видачу дублікату виконавчого документу» та заяви №01-21/324 від 18.10.2018 року «Про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання» є необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Враховуючи вище викладене ухвала Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 року у справі №27/177 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга арбітражного керуючого Попадюка Ігоря Васильовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 у справі №27/177 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Арбітражного керуючого Попадюка Ігоря Васильовича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 року у справі №27/177 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.11.2018 року у справі №27/177 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №27/177.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.04.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Л.В. Чорна