ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2019 р. Справа №914/310/19

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:

Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача:

Української академії друкарства, м. Львів

про:

стягнення 2 874,38 грн.

Суддя Артимович В.М.

При секретарі судового засідання Струк Н.Р.

За участю представників:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Української академії друкарства про стягнення 2 874,38 грн., з яких 2690,91 грн. пені та 183,47 грн. трьох відсотків річних.

Ухвалою від 22.02.2019 р. суд відкрив провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи по суті на 13.03.2019 р.

07.03.2019 р. відповідачем на розгляд суду подано відзив на позов (вх. № 9977/19), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

У зв’язку з перебуванням судді Артимовича В.М. на лікарняному судове засідання, призначене на 13.03.2019 р., не відбулось.

Ухвалою суду від 18.03.2019 р. розгляд справи відкладено на 27.03.2019 р. Ухвалою суду від 27.03.2019 р. розгляд справи відкладено на 17.04.2019 р.

28.03.2019 р. від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 13238/19), в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

16.04.2019 р. від представника Української академії друкарства надійшла заява (вх. № 15894/19), в якій зазначено про неможливість бути присутньою в судовому засіданні та в якій просить слухати справу за наявними у справі матеріалами.

У судове засідання 17.04.2019 р. позивач та відповідач участі уповноважених представників не забезпечили.

Враховуючи, що позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, беручи до уваги клопотання про розгляду справи за відсутності представника відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

1.Описова частина рішення.

1.1.Позиція позивача.

Позивач зазначає, що 30.01.2016 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) та Українською академією друкарства (Споживач) укладено договір № 127/16-ТЕ-21 постачання природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов’язується передати у власність споживача у 2016 році природний газ, а споживач зобов’язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 106 829,18 грн., що підтверджується актом приймання - передачі природного газу від 31.01.2016 р. Однак, відповідач в порушення умов договору невчасно оплатив поставлений йому газ.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що у разі невиконання споживачем п. 6.1. договору, він сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Отже на підставі п. 8.2. договору позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 2690,91 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Крім того, керуючись ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано відповідачу 183,47 грн. – 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь сплачений за подання позовної заяви судовий збір.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідачем 07.03.2019 р. подано відзив на позовну заяву. Відповідач просить в задоволенні позовних вимг відмовити повністю. Зокрема, у відзиві зазначає, що несвоєчасна оплата за договором зумовлена неналежним виконанням позивачем умов договору в частині підписання та повернення актів приймання-передачі природного газу за відповідний період. У відзиві також вказує, що умови Договору не містять обов’язку Відповідача щодо проведення остаточного розрахунку за відсутності акту-приймання передачі чи відповідного рахунку на оплату газу, при цьому у разі підписання Сторонами актів приймання-передачі газу пізніше 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки, сторони не передбачили іншого строку розрахунків.

2.Мотивувальна частина рішення:

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом:

Між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (постачальник) та Українською академією друкарства (споживач) укладено договір № 127/16-ТЕ-21 постачання природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов’язується передати у власність споживача у 2016 році природний газ, а споживач зобов’язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору (п.1.1).

Відповідно до п.3.4. Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Договором, а саме п.6.1, встановлено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” поставлено Українській академії друкарства природнього газу у січні 2016 року на суму 106829,18 грн., що підтверджується підписаним повноважними представниками сторін та скріпленим їх печатками актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 р.

У відповідності до розрахунку заборгованості, який наявний в матеріалах справи Відповідачем було частково здійснено оплату 31 січня 2016 року. В подальшому Відповідачем було здійснено остаточну оплату за поставлений природний газ лише 11.03.2016 р., тобто з простроченням строків передбачених умовами договору купівлі-продажу газу.

Пунктом 8.2. Договору визначено, що у разі невиконання споживачем п. 6.1. Договору, споживач сплачує постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

За прострочення сплати основного боргу за поставлений природний газ, позивач нарахував відповідачу 2 690,91 грн. пені, яку просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано відповідачу три проценти річних від простроченої суми у розмірі 183,47 грн., які просить стягнути з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1921,00 грн. сплаченого судового збору.

2.2. Норми права застосовані судом. Оцінка суду.

Суд, проаналізувавши матеріали та з’ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об’єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги, слід задоволити з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (постачальник) та Українською академією друкарства (споживач) укладено договір № 127/16-ТЕ-21 постачання природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов’язується передати у власність споживача у 2016 році природний газ, а споживач зобов’язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору (п.1.1).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Факт поставки відповідачу природного газу підтверджується актом приймання-передачі газу від 31.01.2016 р.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України закріплено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з умов Договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору).

Однак, всупереч умовам Договору, споживачем отриманий у січні 2016 року газ остаточно оплачено 11.03.2016 р., що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку позивача за період з 10.03.2016 р. по 11.03.2016 р. та не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов’язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов’язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов’язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2. Договору визначено, що у разі невиконання споживачем п. 6.1. Договору, споживач сплачує постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

З огляду на викладене, за прострочення сплати основного боргу за поставлений природний газ, позивачем правомірно нараховано відповідачу 2690,91 грн. пені, яка підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 183,47 грн. трьох відсотків річних підлягають до задоволення.

Щодо твердження відповідача про те, що несвоєчасна оплата за договором зумовлена неналежним виконанням позивачем умов договору в частині підписання та повернення актів приймання-передачі природного газу за відповідний період, а умови Договору не містять обов’язку Відповідача щодо проведення остаточного розрахунку за відсутності акту-приймання передачі чи відповідного рахунку на оплату газу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.5. Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, споживач зобов’язується надати постачальнику підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 8-го числа повертає споживачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України, прострочення боржника не настає, якщо зобов’язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Проаналізувавши умови договору та норми чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що встановлений договором порядок проведення розрахунків, зокрема строк проведення платежів за отриманий протягом визначеного місяця газ, не залежить від своєчасності отримання покупцем підписаних продавцем актів. Окрім того, договором не передбачено умов та порядку відстрочення виконання покупцем обов’язку зі сплати за отриманий за договором газ. Прострочення позивача щодо строків підписання актів також не може вважатись підставою для відстрочення виконання зобов’язання споживача у відповідності до ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України, оскільки згідно з п. 3.5. Договору, останній самостійно визначає фактичні обсяги використання газу, які разом із його фактичною ціною та вартістю зазначає у акті, отже, є поінформованим про кількість спожитого природного газу у відповідному періоді, ціна на який є регульованою. Окрім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження належного виконання Українською академією друкарства п.3.5. Договору в частині своєчасного надіслання актів постачальнику.

Суд звертає увагу, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами доводів позовної заяви.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, оскільки позивач та відповідач в судове засідання 17.04.2019 р. не з’явилися, рішення складено та підписано 23.04.2019 р.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 238, 240, 241, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволити повністю.

2. Стягнути з Української академії друкарства (79020, м. Львів, вул. Під Голоском, 19; ідентифікаційний код 02071004) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 2690,91 грн. пені, 183,47 грн. трьох відсотків річних та 1 921,00 грн. судового збору.

3. Наказ відповідно до ст. 327 ГПК України видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Артимович В.М.