ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р.                      Справа № 911/172/19

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи

за позовом Дочірнього підприємства “Підприємство регіональних перевезень “АТАСС” Відкритого акціонерного товариства “Автотранспортна акціонерна співдружність “Славутич”

до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області

про стягнення 80 034,11 гривень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство “Підприємство регіональних перевезень “АТАСС” Відкритого акціонерного товариства “Автотранспортна акціонерна співдружність “Славутич” (далі – ПРП «АТАСС»/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області (далі – відповідач) про стягнення 80 034,11 гривень заборгованості по витратах перевізника на перевезення пільгових категорій громадян за грудень 2015 року – грудень 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення законодавчих приписів не виконує свого обов’язку з відшкодування витрат, які були понесені позивачем в результаті надання послуг з перевезення громадян на пільгових умовах, внаслідок чого у відповідача і виникла відповідна сума заборгованості.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.01.2019 прийнято позовну заяву Дочірнього підприємства “Підприємство регіональних перевезень “АТАСС” Відкритого акціонерного товариства “Автотранспортна акціонерна співдружність “Славутич” до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання.

Відповідно до наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення про відкриття провадження у справі, відповідні процесуальні права і обов’язки та строки для їх реалізації і виконання, сторони були повідомлені належним чином.

08.02.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.02.2019 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, зобов’язано позивача до 22.02.2019 надати суду докази здійснення перевезень пільгових категорій громадян, по кожній категорії окремо, за період з грудня 2015 року по грудень 2016 року та, відповідно, понесення витрат на вказані перевезення у заявленому до стягнення розмірі; зобов’язано відповідача до 22.02.2019 надати суду докази відшкодування позивачу витрат на перевезення пільгових категорій громадян за грудень 2015 року.

25.02.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшли письмові пояснення стосовно відшкодування позивачу витрат на перевезення пільгових категорій громадян з грудня 2015 року по 2016 року. Вказані пояснення направлено засобами поштового зв’язку 20.02.2019, у встановлені судом строки.

Водночас, 25.02.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшли заперечення на відзив, відповідно до яких ПРП «АТАСС» зауважило на необґрунтованості викладених у відзиві доводів відповідача. Вказані заперечення направлено засобами поштового зв’язку 22.02.2019, у встановлені судом строки.

04.03.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач не погодився з доводами позивача та просив у позові відмовити повністю. Вказані заперечення направлено засобами поштового зв’язку 01.03.2019.

Приписами ст. 252 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оскільки провадження у даній справі відкрито 22.01.2019, останнім днем для вчинення сторонами справи процесуальних дій, зокрема подання заяв/заяв по суті та клопотань, є 21.02.2019, а початком розгляду вказаної справи по суті є 22.02.2019.

Відповідно до приписів ст. ст. 161, 165 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є, зокрема, відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п’ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. До заперечення застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.

Водночас, згідно ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду вищевказаних процесуальних приписів, оскільки заперечення на відповідь на відзив відповідач подав з порушенням встановленого строку без клопотання про його поновлення, суд дійшов висновку про залишення без розгляду вказаних заперечень.

15.03.2019 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких ПРП «АТАСС» надало витребувані судом докази здійснення перевезень пільгових категорій громадян, по кожній категорії окремо, за період з грудня 2015 року по грудень 2016 року та, відповідно, понесення витрат на вказані перевезення заявленій до стягнення сумі.

Водночас, позивач просив поновити пропущений строк для подання вказаних доказів з огляду на те, що ухвалу господарського суду Київської області від 13.02.2019 ним було отримано 27.02.2019.

Приписами ст. 119 ГПК України унормовано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як слідує з відомостей з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» про відстеження поштового відправлення за №157, яким було надіслано відповідачу ухвалу про витребування доказів від 13.02.2019, відповідне поштове відправлення вручене адресату 26.02.2019, тобто – після закінчення встановленого судом строку для вчинення відповідних процесуальних дій.

З огляду вказаного вище, суд дійшов висновку про поновлення пропущеного позивачем строку для подання доказів та, відповідно, прийняття відповідних доказів та наданих разом з ними пояснень.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2014 між Управлінням соціального захисту населення Виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області та ПРП «АТАСС» укладено договір про порядок відшкодування витрат за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом за рахунок субвенцій з державного бюджету №25 (далі - договір).

Відповідно до пп. 1.1., 5.1., 5.2. договору він регламентує взаємовідносини сторін щодо перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом, яке здійснюється виконавцем, та відшкодування платником витрат пов'язаних з пільговим перевезенням громадян, з урахуванням ПДВ, у межах затверджених бюджетних призначень на 2015 рік в сумі 100 000,00 грн за рахунок субвенції з державного бюджету місцевому бюджету відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (із змінами) та від 29.01.2003 №117 «Про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» (із змінами) за видами пільг відповідних категорій громадян (далі – пільговики) визначених вищезазначеними постановами Кабінету Міністрів України.

Даний договір набуває законної сили з 01.01.2015 по 31.12.2015. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну однією із сторін не буде виявлено бажання про відмову від цього договору.

Копія вказаного договору наявна в матеріалах справи.

Відповідно до викладених у позові доводів позивачем на виконання законодавчих приписів та договірних положень за період з 01.12.2015 по 31.12.2016 надано послуги з перевезення громадян на пільгових умовах на загальну суму 80 034,11 грн, в підтвердження чого суду надано копії розрахунків витрат на відшкодування збитків, пов’язаних з наданням пільг по перевезенню пільгових категорій громадян автомобільним транспортом (форма №2-пільга), а також копії складених позивачем актів звіряння розрахунків за надані населенню послуги (форма №3-пільга) з доказами їх надіслання відповідачу для отримання компенсації за понесеними витратами.

Згідно вищевказаних розрахунків, пільги під час перевезення автомобільним транспортом надавались позивачем таким категоріям громадян: учасникам бойових дій та інвалідам війни 1, 2, 3 груп, дітям з багатодітних сімей, інвалідам загального захворювання 1, 2, 3 груп, інвалідам ЧАЕС та особам, які супроводжують інвалідів.

Як зауважив позивач, в порушення законодавчих приписів відповідач не провів з позивачем розрахунків по відшкодуванню витрат, пов’язаних з наданням пільг по перевезенню пільгових категорій громадян автомобільним транспортом у грудні 2015 року та у січні-грудні 2016 року.

В розрізі відповідних обставин позивач зазначив, що неодноразово звертався до відповідача з проханням відшкодувати відповідно понесені витрати, в підтвердження чого суду надано копії листів №№18/01, 19/01 від 27.01.2017.

У відповідь на вказані вище вимоги відповідач листом №07-12/412 від 13.02.2017 вказав, що термін дії договору скінчився 31.12.2015, до того ж стосовно розірвання вказаного договору позивачу було направлено лист №07-12/330 від 01.02.2019, тоді як на 2016 рік договір між сторонами не укладався з огляду на відсутність субвенцій з державного бюджету. Копії вказаних листів наявні в матеріалах справи.

Однак позивач зауважив, що обов'язок держави в особі відповідача по відшкодуванню понесених позивачем витрат унормовано законодавчими актами щодо надання соціальних пільг певним категоріям громадян, тоді як відсутність у відповідача коштів не є підставою для звільнення від відповідальності згідно приписів ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вказані вище обставини, позивач просить стягнути з Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області 80 034,11 гривень заборгованості по витратах перевізника на перевезення пільгових категорій громадян за грудень 2015 року – грудень 2016 року.

Заперечуючи проти позову, Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області зауважило, що акти звіряння по витратах на перевезення пільгових категорій громадян у грудні 2015 року позивачем було надано лише у січні 2016 року, тоді як бюджетні призначення стосовно відшкодування вказаних витрат на 2016 рік кошторисом управління не передбачені, а відповідач має право брати на себе зобов'язання тільки в межах бюджетних призначень.

Отже, відповідач вказав, що витрати на перевезення пільгових категорій громадян з грудня 2015 року по 2016 року позивачу не відшкодовано з огляду на відсутність бюджетних призначень на 2016 рік.

До того ж, відповідно до викладених у відзиві доводів відповідач вказав, що позивач отримав ліцензії на право перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах, тоді як законодавством не передбачено укладення договорів та виплати компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян при здійсненні міжобласних перевезень.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до приписів ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання.

Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Приписами ст. 1, ст. 29, ч. ч. 1, 2 ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» унормовано, що автобусний маршрут міжміський - автобусний маршрут, який з'єднує населені пункти і протяжність якого перевищує 50 км; автобусний маршрут загального користування - автобусний маршрут, на якому здійснюють регулярні пасажирські перевезення; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів і вантажів між населеними пунктами, розташованими на території однієї держави.

Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Так, пунктом 4 ч. 6 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що дітям з багатодітних сімей надаються такі пільги: безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (крім таксі), автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

За приписами п. 7 ч. 1 ст. 12, пп. 7, 21 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) учасникам бойових дій (ст. 5, 6), інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Інвалідам I і II груп надається право безплатного проїзду один раз на рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом, а особам, які супроводжують інвалідів I групи (не більше одного супроводжуючого), - 50-процентна знижка вартості проїзду один раз на рік (туди і назад) зазначеними видами транспорту.

Інвалідам III групи надається право безплатного проїзду один раз на два роки (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом незалежно від наявності залізничного сполучення або проїзду один раз на рік (туди і назад) зазначеними видами транспорту з 50-процентною знижкою вартості проїзду.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 2 (пункт 2 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: 50-процентна знижка вартості проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним, або повітряним, або залізничним, або водним транспортом.

Згідно ч. 2, 3 ст. 381 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) інваліди, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів першої групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда або дитину-інваліда), мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.

Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт".

З системного аналізу вказаних вище положень законодавства, якими закріплено державні соціальні гарантії певним категоріям громадян та їх реалізація, слідує, що імперативно визначеному законодавчо обов'язку автомобільного перевізника надавати послуги перевезення тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, відповідає обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість наданих послуг суб'єкту господарювання, який їх надає.

Згідно з ч. 6 ст. 48, підпункту «б» п. 4 ч. 1 ст. 89, п. 204 ч. 1 ст. 90, ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) бюджетні зобов'язання щодо, зокрема, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

До видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об’єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення - державні програми соціального захисту, а саме: пільги окремим категоріям громадян, що надаються: ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; багатодітним сім’ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім’ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім’ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

До видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на: інші передбачені законодавством пільги, що надаються, зокрема, особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше одного супроводжуючого); громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

Видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 1, 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, (надалі - Порядок) (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання, зокрема, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Водночас, згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктами 3, 10 та 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи), зокрема, організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної у пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги.

Підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Уповноважений орган щомісяця, зокрема:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга"; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, як розпорядник коштів місцевого бюджету, відповідно до законодавчих приписів зобов'язаний відшкодувати ПРП «АТАСС» витрати, понесені внаслідок надання послуг з перевезення автомобільним транспортом на пільгових умовах, згідно складених позивачем розрахунків за формою №2-пільга та актів за формою №3-пільга.

Доводи відповідача про відсутність у нього обов’язку по сплаті понесених позивачем витрат за період з 01.12.2015 по 31.12.2016 з огляду на відсутність бюджетних асигнувань оцінюються судом критично, оскільки Закон України «Про автомобільний транспорт» та закони, якими встановлено право певних категорій громадян на отримання пільг щодо проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) автомобільного транспорту, у тому числі на міжміських та міжобласних маршрутах, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі, а тому відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки в 2016 році не є підставами для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання.

Інші посилання відповідача стосовно неможливості укладення договорів та виплати компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян при здійсненні міжобласних перевезень спростовуються викладеними судом вище законодавчими приписами та здійсненним на їх підставі висновками.

В розрізі відповідних висновків, суд вважає за необхідне зазначити, що право позивача на отримання компенсації вартості послуг з автомобільного перевезення, наданих пільговим категоріям громадян, підлягає реалізації і захисту незважаючи на обставини наявності/відсутності укладеного між сторонами договору та відповідних видатків на ці потреби, оскільки відповідні зобов'язання держави по відшкодуванню пільг виникають не з закону про Держваний бюджет на відповідний рік, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків, зокрема, з автомобільним перевізником за послуги з перевезення певних категорій громадян, які мають право на пільги.

Відсутність же у боржника необхідних для погашення заборгованості коштів не є підставою для звільнення від відповідальності та обов'язку виконати грошове зобов'язання.

Крім того, відповідачем доказово не підтверджено виконання обов’язку по компенсації позивачу витрат, у тому числі за грудень 2015 року, з урахуванням обставин відсутності звернень до позивача із зауваженнями щодо розрахунків та проханням уточнити інформацію по наданим послугам.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, враховуючи, що відповідач свої грошові зобов’язання належним чином не виконав, а також те, що розмір заявленої до стягнення заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та є арифметично правильним, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 80 034,11 гривень заборгованості по витратах перевізника на перевезення пільгових категорій громадян за грудень 2015 року – грудень 2016 року, підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 73, 74, 76-79, 129, 233, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 29, 37 Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області (07101, Київська обл., м. Славутич, Центральна площа, 7, ідентифікаційний код 22208706) на користь Дочірнього підприємства “Підприємство регіональних перевезень “АТАСС” Відкритого акціонерного товариства “Автотранспортна акціонерна співдружність “Славутич” (07101, Київська обл., м. Славутич, вул. Ентузіастів, 6, ідентифікаційний код 23241723) 80 034 (вісімдесят тисяч тридцять чотири) грн 11 коп. заборгованості по витратах перевізника на перевезення пільгових категорій громадян за грудень 2015 року – грудень 2016 року та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку – до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення підписано 16.04.2019.

Суддя                                 В.А. Ярема