ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" квітня 2019 р. Cправа № 902/803/18

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи підприємця Драй Сергія Володимировича

(АДРЕСА_1)

до: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

(вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича (АДРЕСА_2)

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення 24 975,70 грн

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.,

представників сторін:

позивача: Мунтян Є.В. за ордером;

відповідача: не з'явився;

третьої особи : не з'явився

У С Т А Н О В И В :

12.12.2018 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № 03-121218 від 12.12.2018 Фізичної особи - підприємця Драй Сергія Володимировича до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з наступними позовними вимогами:

- визнати виконавчий напис, виданий 21.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем та зареєстрований в реєстрі за № 24349, про стягнення з ФОП Драй Сергія Володимировича на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" не сплачену в строк за кредитним договором № б/н від 02.08.2013 заборгованість в сумі 20 524,80 грн таким, що не підлягає виконанню;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь Фізичної особи - підприємця Драй Сергія Володимировича 24 975,70 грн, з яких 24 728,42 грн, як безпідставно одержане стягувачем за виконавчим написом нотаріуса.

Ухвалою суду від 22.12.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/803/18 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.01.2019. Означеною ухвалою судом:

- залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича;

- витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича належним чином засвідчені копії всіх документів та матеріалів, на підставі яких вчинено виконавчий напис №24349 від 21.12.2017 р., встановивши строк для надання таких документів суду - протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали;

- витребувано у Господарського суду Вінницької області матеріали господарської справи № 902/1484/15 для дослідження в підготовчому засіданні 21.01.2019.

03.01.2019 керівником апарату суду, відповідно до листа № 902/803/18/7/19 від 03.01.2019, надано для дослідження матеріали господарської справи № 902/1484/15.

Ухвалою суду від 21.01.2019 підготовче засідання відкладено на 19.02.2019 з підстав незабезпечення явки представників відповідача та третьої особи та невиконання останніми вимог ухвали суду від 22.12.2018.

Ухвалою суду від 19.02.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 19.03.2019 з підстав незабезпечення явки представників відповідача та третьої особи та невиконання останніми вимог ухвали суду від 21.01.2019

За результатами підготовчого засідання 19.03.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.04.2019.

На визначену судом дату з'явився представник позивача.

Відповідач та третя особа правом участі в судовому засіданні не скористалися. При цьому суд зважає, що про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за вхідним номером канцелярії суду 3928 від 10.04.2019 (відповідачу). Третя особа про розгляд справи повідомлена 25.03.2019, про що свідчить інформація з офіційного сайту ДП «Укрпошта» .

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ ( рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, № 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, № 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача та третю особу про дату, час та місце судового слухання.

У судовому засіданні 16.04.2019 прийнято судове рішення.

Стислий виклад позицій учасників судового процесу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що 07.05.2018 дізнався про те, що відділом ДВС Тиврівського РУЮ відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 24349, виданого 21 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, який є третьою особою у справі.

Виконавчим написом запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача не сплачену в строк за кредитним договором № б/н від 02.08.2013 року заборгованість в сумі 20 524,80 грн. Строк, за який провадиться стягнення - 1 518 днів, з 02.08.2013 по 28.09.2017.

Позивач вважає, що в порушення п. 1.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012 та ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-ХІІ, виконавчий напис вчинено третьою особою не на документі, що встановлює заборгованість, з порушенням трирічного строку вчинення виконавчого напису та терміну в один рік щодо стягнення пені.

В порушення п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік), третя особа не отримала оригінал кредитного договору та засвідчену стягувачем виписку з рахунка позивача із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою відповідача про непогашення заборгованості.

Позивач зазначив про те, що заборгованість не була безспірною, оскільки заборгованість позивача по тілу кредиту та комісії за користування кредитом вже було стягнуто рішенням Господарського суду Вінницької області від 26.11.2015 в справі № 902/1484/15 за позовом Приватного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до Фізичної особи - підприємця Драй Сергія Володимировича про стягнення за кредитним договором від 02.08.2013р., 6 851 грн., з яких 6 500 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 351 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Позивач зазначив про те, що на дату вчинення виконавчого напису заборгованості по кредитному договору не було, оскільки позивач її сплатив платіжним дорученням № 87 від 16.02.2016, в зв'язку з чим, постановою від 22.02.2016 відділу ДВС Тиврівського РУЮ закінчено виконавче провадження № 49706 по виконанню наказу Господарського суду Вінницької області № 902/1484/15 від 08.12.2015.

В зв'язку зі сплатою кредиту, позивач вважає, що його зобов'язання перед відповідачем припинено на підставі ст. 599 ЦК України, в зв'язку із виконанням.

В листопаді 2018 року позивач був змушений сплатити суму заборгованості 24 728,42 грн, з розрахунку 20 524,80 грн - сума боргу за виконавчим написом, 1800,00 грн - витрати за вчинення виконавчого напису, 2232,48 грн - виконавчий збір, 120,14 грн - витрат виконавчого провадження, 51 грн - авансовий внесок відповідача, а також додатково 247,28 грн комісію банку, в якому було здійснено платіж на погашення заборгованості. А тому просив суд стягнути дані кошти з відповідача та вирішити питання про стягнення судових витрат.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про те, що банк не може бути відповідачем у справі щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідач зазначає про те, що нотаріус не встановлює прав та обов'язків учасників правовідносин, а перевіряє наявність необхідних документів для вчинення виконавчого напису. Таким чином, нотаріус не встановлює безспірність заборгованості, а встановлює її суму на підставі документів, що передбачені Переліком. Зазначає, що надав нотаріусу всі документи, необхідні для здійснення виконавчого напису. Кредитний договір не є припиненим, оскільки не виконаний позивачем.

Третя особа пояснень щодо позову до суду не надала.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як встановлено в судовому засіданні, зокрема, і з матеріалів справи Господарського суду Вінницької області № 902/1484/15, між сторонами 02.08.2013 Фізичною особою - підприємцем Драй Сергій Володимирович (Клієнт) було підписано з Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (Банк) кредитний договір шляхом підписання позивачем заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг на підставі якої Банком було відкрито поточний та картковий рахунок. Підписавши заяву від 02.08.2013 р., позивач, підтвердив, що він приєднуються та зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах Банку - Договір банківського обслуговування в цілому.

З оскаржуваного виконавчого напису та рішення Господарського суду Вінницької області від 26.11.2015 № 902/1484/15 вбачається та не заперечується позивачем, що він отримав від Банку кредитні кошти в сумі 6 500 гривень.

Також вказаним рішенням Господарського суду Вінницької області встановлено прострочення заборгованості по сплаті комісії за користування кредитними коштами в сумі 351 грн.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження заступника начальника відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції від 22.02.2016, з позивача стягнуто суму 8069 грн. та перераховано відповідачу платіжним дорученням № 87 від 16.02.2016.

Даною постановою також закінчено виконавче провадження № 49706 з примусового виконання наказу № 902/1484/15, виданого 08.12.2015 Господарським судом Вінницької області, про стягнення з Драя С.В боргу на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 8 069 грн.

Поряд з цим, 31.10.2017 відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича (третя особа) з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з ФОП Драй Сергій Володимирович за кредитним договором б/н від 02.08.2013 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 500,00 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 7 456,38 грн, заборгованість з комісії 3 130 грн, заборгованість з пені за період з 01.11.2015 по 28.09.2017 . Із зазначенням, що строк, за який проводиться стягнення 1518 днів, а саме з 02.08.2013 по 28.09.2017.

До вказаної заяви відповідачем було додано: кредитний договір (копію), виписку з особового рахунку боржника (копію), вимогу про усунення порушень за кредитним договором (копію), розрахунковий документ про оплату послуг зв'язку, опис вкладення в цінний лист (копію), довіреність представника (копію), паспорт представника ПАТ «КБ «Приватбанк».

21.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було вчинено виконавчий напис, реєстраційний номер 24349 за яким у безспірному порядку стягнуто з позивача не сплачену в строк заборгованість за кредитним договором б/н від 02.08.2013. Строк, за який проводиться стягнення 1518 днів, а саме з 02.08.2013 по 28.09.2017. Сума, що підлягає стягненню 20 524,80 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 500,00 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 7 456,38 грн, заборгованість з комісії в розмірі 3 130,00 грн, заборгованість по пені за період з 01.11.2015 по 28.09.2017 в розмірі 3438,42 грн. Виконавчий напис може бути пред'явлений до виконання протягом 3 років з дня його вчинення.

Постановою державного виконавця Тиврівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Олійник Н.А. від 02.05.2018 відкрито виконавчого провадження № 56301610 по виконанню виконавчого напису № 24349, виданого 21.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, де стягувачем є - ПАТ КБ «Приватбанк», боржником - Драй Сергій Володимирович.

Відповідно до квитанції ПАТ АБ «Укргазбанк» № 36493846 від 02.11.2018 Драй Сергій Володимирович сплатив на користь ВДВС Тиврівського РУЮ Вінницької області грошові кошти в сумі 24 728,42 грн.

Позовні вимоги про визнання виконавчого напису від 21.12.2017 № 24349, вчиненого приватним нотаріусом щодо стягнення 20 524,80 грн. з ФОП Драй С.В. таким, що не підлягає виконанню мотивовані тим, що станом на момент вчинення спірного виконавчого напису існувало, та було виконане, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 02.08.2013. Незважаючи на погашення суми кредиту, відповідач звернувся до третьої особи з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому донарахував заборгованість по відсоткам, пені та комісії на тіло кредиту, яке було сплачено позивачем 16.02.2016 року.

Зважаючи на викладені обставини та досліджувані докази, суд приходить до переконання про наявність спору між сторонами щодо заборгованості та суми заборгованості.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Порядок вчинення виконавчого напису та його форма, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», 16 Главою Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.

Так, відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно з ч. 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат" перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом положень статті 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до розділу 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлені умови за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса, а саме: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Крім того, згідно п. 5.1. розділу 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22.02.2012 року виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. У свою чергу, іпотекодержателем було надано для вчинення виконавчого напису іпотечний договір з усіма змінами та доповненнями. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (п.5.1 розділу 16 Порядку).

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що обов'язковою умовою для стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса є відсутність спору щодо такої заборгованості, тобто її безспірний характер.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 04.03.2015р. у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки викладено і в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017р. у справі № 6-887цс17 наведено правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на час вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначено виключного переліку обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 320/8269/15-ц наголосила, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017р. у справі № 6-887цс17). При цьому, лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20.05.2015р. у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення зазначеної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, наведеній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17).

Як вже зазначалось вище та встановлено судом, 21.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 24349, за яким стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 02.08.2013, в розмірі 20 524,80 грн, що складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 500,00 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 7 456,38 грн, заборгованості з комісії в розмірі 3 130,00 грн, заборгованості по пені за період з 01.11.2015 по 28.09.2017 в розмірі 3438,42 грн. та витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису в розмірі 1800,00 грн., перерахування коштів за яким підтверджується квитанцією 36493846 від 02.11.2018.

Разом із тим, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням Господарського суду Вінницької області від 26.11.2015 у справі № 902/1484/15 було встановлено заборгованість, у зв'язку з порушенням ФОП Драй С.В. зобов'язань за кредитним договором б/н від 02.08.2013, що становила станом на 26.11.2015 року 6851,00 грн., з яких 6 500,00грн. - заборгованості за кредитом, 351,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Стягнення вищевказаних грошових коштів з позивача у даній справі підтверджується постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції Олійник Н.А. про закінчення виконавчого провадження №49706 від 22.02.2016, в якій вказано, що наказ Господарського суду Вінницької області від 08.12.2015 по справі № 902/1484/15 виконано у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи, що на час вчинення нотаріусом оспорюваного у цій справі виконавчого напису Господарський судом Вінницької області вже розглянуто справу № 902/1484/15, тобто в розрахунок заборгованості за договором, на підставі якого був вчинений виконавчий напис, відповідачем було включено грошові кошти в розмірі 6 500,00 грн. як заборгованість за кредитом, які були на той час вже стягнуті згідно з вказаним судовим рішенням та отримані відповідачем.

Також в розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідачем включено заборгованість з комісії в розмірі 3130,00 грн за період з 02.08.2013 по 28.09.2017, тоді як рішенням Господарського суду Вінницької області від 26.11.2015 по справі № 902/1484/15 з позивача стягнуто заборгованість комісії в розмірі 351,00 грн.

Таким чином, відповідачем двічі стягнуто з позивача грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та нараховану комісію за період з 03.02.2014 по 01.10.2015 в розмірі 351,00 грн., що порушує приписи статті 61 Конституції України, яка унормовує, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, заборгованість позивача за кредитним договором в сумі 6500,00 грн. та по комісії в сумі 351,00 грн станом на момент вчинення спірного виконавчого напису вже не існувала.

Щодо включення до виконавчого напису заборгованості по відсоткам в розмірі 74 56,38 грн за період з 02.08.2013 по 28.09.2017 судом встановлено, що рішенням Господарського суду Вінницької області від 26.11.2015 по справі № 902/1484/15 позов в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за договором від 02.08.2013 р. за період з 02.07.2014 по 08.10.2015 в сумі 3 240,36 грн залишено без розгляду у зв'язку з ненеданням доказів в підтвердження наявності заборгованості по відсоткам в заявленій сумі.

При цьому суд зауважує, що рішення у справі № 902/1484/15 сторонами не оскаржувалось.

Суд зважає на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові по справі №444/9519/12 де зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вказане, зважаючи на погашення заборгованості по тілу кредиту в повному обсязі, у відповідача відсутнє право на нарахування процентів.

Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний про наявність рішення Господарського суду Вінницької області від 26.11.2015 у справі №902/1484/15 та його примусове виконання у повному обсязі.

З вищезазначеного вбачається, що відповідачем нотаріусу не було надано документів, які б підтверджували, що стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. не виконано вимоги ст. 88 Закону України " Про нотаріат", що є підставою для задоволення позову.

Згідно зі статтею 50 Закону України "Про нотаріат", нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Таким чином, з урахуванням наведених положень законодавства та встановлених обставин, суд дійшов висновку про неправомірність вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису; доказів зворотного відповідачем не надано.

Викладені у відзиві заперечення відповідача не спростовують висновків суду, твердження відповідача про безспірність заборгованості суд визнає необґрунтованими і такими, що спростовуються обставинами, встановленими судом.

Відповідно до ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як зазначено вище відповідно до квитанції ПАТ АБ «Укргазбанк» № 36493846 від 02.11.2018 Драй Сергій Володимирович сплатив на користь ВДВС Тиврівського РУЮ Вінницької області грошові кошти в сумі 24 728,42 грн, що складаються з: 20 524,80 грн - сума боргу за виконавчим написом нотаріуса; 1800,00 грн - витрати за вчинення виконавчого напису; 2232,48 грн - виконавчий збір; 120,14 грн - витрати виконавчого провадження; 51,00 грн - авансовий внесок.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення 247,28 грн витрат зі сплати комісії за прийнятий платіж. В підтвердження понесення вказаних витрат останній надано квитанцію № 36493847 від 02.11.2018.

Судом встановлено безпідставність набуття відповідачем коштів у розмірі 22 324,80 грн. (20524,80 грн + 1800,00 грн) за виконавчим написом, який вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 22 324,80 грн. безпідставно одержаного за виконавчим написом підлягають задоволенню.

Задовольняючи означену вимогу суд враховує роз'яснення Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у п. 2 постанови № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення", відповідно до яких, господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно одержаного за виконавчим написом в розмірі 2 650,90 грн, що складаються з: 2232,48 грн - виконавчого збору; 120,14 грн - витрат виконавчого провадження; 51,00 грн - авансового внеску та 247,28 грн - витрат зі сплати комісії за прийнятий платіж, суд зауважує, що вказані суми фактично є додатковими витратами, пов'язаними з виконанням виконавчого напису нотаріуса, і не є одержаним за виконавчим написом нотаріуса.

Виходячи з підстав позовних вимог, та зважаючи на предмет спору, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 650,90 грн, як безпідставно одержаного за виконавчим написом нотаріуса.

При цьому, суд відмічає, що зауваження позивача щодо пропуску строку позовної давності в частині стягнення пені можуть розглядатись тільки під час стягнення цієї пені в судовому порядку, що, в даному випадку, не є предметом спору.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

В позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, складає 1762 грн - судового збору, і які планує понести, складає - 6000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

В заяві № 02-120419 від 12.04.2019 представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну првничу допомогу, які позивач має сплатити адвокату Мунтяну Є.В. на підставі договору № 01-101218 про надання правової допомоги від 10.12.2018, додатку № 1 до даного договору від 10.12.2018, акту виконаних робіт від 12.04.2019.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою цієї статті ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).

В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги укладений 14.05.2018 між адвокатом Мунтян Євгеном Володимировичем (Виконавець) та Драй Сергієм Володимировичем (Замовник) укладено договір про надання правової допомоги відповідно до якого Виконавець зобов'язується надати Замовнику послуги по наданню правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань та по представництву інтересів Замовника в судах, а також в інших установах всіх форм власності, з приводу вирішення спірних питань за участю Замовника. В додатку № 1 до договору сторонами погоджено вартість послуг, та загальний розмір визначено в сумі 12 000,00 грн.

Також представником позивача надано акт виконаних робіт від 12.04.2019, відповідно до якого вартість наданих в межах справи № 902/803/18 складають 6 500,00 грн.

При цьому суд зважає, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем означених витрат.

Тоді як згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.11.2018 (справа № 910/8682/18) необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

З огляду на наведене, витрати на професійну правничу допомогу, які позивач має понести, не можуть бути віднесені на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу витрат зі сплати судового збору суд зважає, що при зверненні з позовом до суду позивачем сплачено 1762,00 грн судового збору (квитанція № 1441-5078-9510-8457 від 12.12.2018). Ухвалою суду у даній справі 17.12.2018 позов залишено без руху з підстав порушення розміру сплати судового збору. На усунення недоліків позовної заяви позивачем надано квитанцію № 1448-4097-8267-5186 від 19.12.2018 про сплату судового збору в розмірі 1762,00 грн. Таким чином, загальний розмір судового збору, сплаченого позивачем за вказаним позовом складає 3 524,00 грн.

При розподілі витрат зі сплати судового збору суд виходить з положень ст. 129 ГПК України, відповідно до якої на відповідача підлягає віднесенню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Визнати виконавчий напис, виданий 21 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем та зареєстрований в реєстрі за № 24349, про стягнення з Фізичної особи - підприємця Драй Сергія Володимировича (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ( , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) не сплачену в строк за кредитним договором № б/н від 02.08.2013 року заборгованість в сумі 20 524,80 гривень, в тому числі: 6500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7456,38 грн - заборгованість за відсотками; 3130,00 грн - заборгованість з комісії; 3438,42 грн - заборгованість з пені та 1800,00 грн витрат за вчинення виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ( вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ) на користь Фізичної особи - підприємця Драй Сергія Володимировича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 22 324 (двадцять дві тисячі триста двадцять чотири) грн 80 грн. безпідставно одержаного за виконавчим написом та 3 336 (три тисячі триста тридцять шість) грн 98 коп. - витрати по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 22 квітня 2019 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (АДРЕСА_1)

3 - відповідачу (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001)

4 - третій особі (АДРЕСА_2)