ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. м. Київ Справа№ 920/848/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання Кондратенко Н.О.

За участю представників учасників процесу: згідно з протоколу судового засідання від 22.04.2019 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України

на рішення Господарського суду Сумської області

від 14.02.2019 року

суддя Котельницька В.Л.

повний текст складено 25.02.2019

за позовом ТОВ науково-виробничого підприємства "Євробудмонтаж"

до державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України",

про стягнення 232 338,28 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 у справі № 920/848/18 позов задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці ім. В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Євробудмонтаж" заборгованість за договором підряду № 45/1 від 08.08.2017 та за договором підряду № 62/3 від 20.09.2017 у загальній сумі 222 127,14 грн., в тому числі: 204 222,74 грн. - основного боргу, 16 511,21 грн. - пені, 1 393,19 грн. - 3% річних; а також витрати по сплаті судового збору у даній справі в розмірі 3 331,90 грн.; у задоволенні позову в частині стягнення 10 211,14 грн. штрафу - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державне підприємство "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України (надалі-скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дамиріс" у повному обсязі та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Євробудмонтаж" на користь державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 у справі № 920/848/18 відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України на рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 у справі № 920/848/18 призначено на 22.04.2019.

15.04.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Євробудмонтаж" надійшов відзив на апеляційну скаргу з додатками, в якому останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт-без змін.

19.04.2019 від відповідача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю направити на вказану дату повноважного представника для участі у судовому засіданні та надання необхідних пояснень, у зв'язку із відпусткою представника. Також повідомлено, що директор відповідача з 22.04.2019 по 23.04.2019 відбуває у відрядження до м. Києва до Національної академії аграрних наук.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними (ч. 11 ст. 270 ГПК України).

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти поданого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглядом поданого клопотання встановлено, що підстави для його задоволення відсутні, у зв'язку із тією обставиною, що керівник відповідача не був позбавлений права направити у судове засідання іншого представника,

крім того, не був позбавлений права надати необхідні пояснення по суті спору у письмовому вигляді через відділ канцелярії суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в разі неможливості забезпечити явку уповноваженого представника у судове засідання, представництво інтересів скаржника міг здійснювати безпосередньо керівник останнього у відповідності до положень ст. 59 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні 22.04.2019 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 у справі № 920/848/18 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, з підстав, викладених, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач ( скаржник) в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України визначено, що учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце (рекомендовані поштові повернення), дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення адвоката позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, що 08.08.2017 між позивачем, як підрядником, та відповідачем, як замовником, укладено договір підряду № 45/1 на виконання ремонтних робіт на об'єкті відповідача "Літній табір ВРХ", за умовами якого позивач зобов'язався виконати обумовлені договором роботи на об'єкті відповідача, а відповідач - прийняти об'єкт та оплатити роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із п. 1.6 договору роботи повинно бути виконано протягом 90 робочих днів, відлік строку починається через 7 днів після отримання позивачем об'єкта та відповідної документації, а пунктом 2.2. договору передбачено, що розрахунок за виконані роботи по договору здійснюється протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання сторонами актів приймання виконаних робіт (форми КБ-2 та КБ-3).

Відповідно до п. 2.1 договору загальна вартість робіт за договором, яку відповідач сплачує позивачу складає 46 796,00 грн. Вона визначається договірною ціною на виконання робіт визначеною на підставі локального кошторису № 2-1-1, які є невід'ємною частиною договору.

В подальшому між сторонами укладено договір підряду від 20.09.2017 № 62/3 аналогічного змісту, на виконання робіт на об'єкті відповідача "Благоустрій ставка. Два будинки.", вартість робіт за яким становила 157 426,74 грн.

Згідно із п.п. 3.1-3.3 договорів, виконані згідно з договором роботи позивач здає відповідачу по акту здавання-приймання виконаних робіт по формі КБ-2 та довідкою КБ-3. Роботи вважаються виконаними після підписання сторонами акту здавання-приймання виконаних робіт, який відповідач зобов'язаний підписати протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту надання позивачем. Мотивована відмова відповідача від приймання робіт та підписання акту здавання-приймання робіт позивача має бути викладена у письмовій формі, зокрема, сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок та термінів їх виконання. Якщо відповідач не надає протягом 5 (п'яти) робочих днів письмову відмову від підписання акту здавання-приймання виконаних робіт, роботи вважаються прийнятими в повному обсязі і з належною якістю.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 договорів позивач зобов'язаний: 1) почати виконання робіт після того, як відповідач виконає в сукупності наступні умови: надасть позивачу технічне замовлення та документи, передбачені законодавством; надасть об'єкт для виконання робіт в належному вигляді, а саме: вільним від устаткування та сміття; 2) виконати всі роботи, які визначено у договорі та додатках до нього, в повному обсязі, якісно, у встановлені терміни та з дотриманням дійсних в Україні нормативно технічних документів, вимог охорони навколишнього середовища, норм техніки безпеки, пожежної безпеки, охорони праці; 3) здійснити за взаємною згодою з відповідачем усі додаткові роботи, що виникнуть у ході виконання основних робіт; 4) забезпечити на об'єкті виконання необхідних заходів з техніки безпеки та пожежної безпеки; 5) повідомляти відповідача про готові для прийому обсяги робіт щодо об'єкта і об'єкт в цілому. Відповідач зобов'язаний: узгодити з позивачем технічне замовлення та строк його виконання; забезпечити своєчасне передання позивачу кошторисної документації та об'єкту на час виконання робіт; забезпечити на об'єкті до початку робіт і в період виконання робіт по цьому договору всі необхідні умови та технологічні вимоги для виконання даного виду робіт; надати позивачу можливість доступу на об'єкт для виконання робіт; забезпечити позивача для виконання робіт водопостачанням та електроенергією; не пізніше 5-ти днів після отримання виконання робіт позивачем підписати акти виконаних робіт та оплатити виконані роботи.

Також сторонами підписано договірну ціну до договорів (додаток № 1) та локальні кошториси на будівельні роботи № 2-1-1.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору та вимог цього кодексу (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Як вбачається із актів приймання виконаних будівельних робіт КБ-2 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3 за 2017 рік на суму у розмірі 46 796,00 грн. та 157 426,74 грн., належним чином засвідчені копії яких наявні у матеріалах справи, зазначені акти та довідки підписані сторонами, підписи скріплені печатками підприємств. Вказані акти та довідки не містять дати їх підписання.

12.07.2018 позивачем надіслано на адресу відповідача претензію з вимогою виконання обов'язку, передбаченого пунктами 3.2 договорів, та повторно примірники акта приймання виконаних робіт б/н від 28.03.2018 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 28.03.2018 за договором від 08.08.2017 № 45/1, а також примірники акта приймання виконаних робіт б/н від 27.03.2018 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 27.03.2018 за договором від 20.09.2017 № 62/3, яка була вручена представнику відповідача 17.07.2018.

Також позивачем 30.08.2018 надіслано на адресу відповідача акт звірки взаєморозрахунків.

Однак, відповіді ані на претензію позивача, ані на акт звірки взаєморозрахунків відповідачем не надано.

Як вже зазначалось вище, позивачем та відповідачем підписано акти приймання виконаних будівельних робіт КБ-2 за 2017 на суму 46 796,00 грн. та на суму 157 426,74 грн., а також довідки про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3.

Підписи скріплені печатками підприємств, також відповідач, підписуючи акти та довідки, скріплюючи їх печаткою, погодився з об'ємом та вартістю робіт, виконаних позивачем за договором.

Таким чином, наявність у відповідача зобов'язання здійснити оплату виконаних позивачем робіт згідно із договорами № 45/1 та № 62/3 підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт КБ-2 за 2017р. на суму 46 796,00 грн. та на суму 157 426,74 грн., а також довідки про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3. При цьому відповідач не спростовує даних зазначеного ані у вказаних вище актах та довідках, ані у акті звіряння.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови п. 3.3 договорів та те, що відповідачем 17.07.2018 отримано від позивача для підписання примірники актів виконаних робіт форма КБ-2 та довідки КБ-3, саме 24.07.2018 спливає п'ятиденний строк щодо підписання актів, а з 01.08.2018 починається прострочення з виконання умов договорів щодо проведення розрахунків за виконані роботи.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення 204 222,74 грн. основного боргу є такою, що відповідає нормам законодавства та підтверджена матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п.п. 5.2 договорів, при простроченні розрахунку за виконані роботи замовник сплачує підрядникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок позивача, здійснивши власний розрахунок пені та 3% річних, погоджується із господарським судом першої інстанції та вважає суми пені та 3% річних у розмірах 16 511,21 грн. та 1 393,19 грн., відповідно, правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 10 211,14 грн., колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у її задоволенні, оскільки відповідачем були прийняті виконані позивачем роботи та підписані акти виконаних будівельних робіт форма КБ-2..

Суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Те, що акти приймання будівельних робіт не відповідають нормам Закону України "Про бухгалтерських облік та фінансову звітність" не спростовує виконання позивачем та прийняття відповідачем виконаних позивачем будівельних робіт згідно із договорами № 45/1 та № 62/3, крім того, відповідачем не надано доказів звернення до позивача, як сторони за актами, про виправлення недоліків у спірних актах.

Також в матеріалах справи відсутні претензії відповідача до позивача щодо розміру, вартості, кількості та якості виконаних позивачем робіт.

Посилання скаржника на те, що 3% річних та неустойка є спробою використати надані законом можливості з метою неправомірного збагачення за рахунок державного підприємства є безпідставним, оскільки проценти річних є способом захисту майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а стягнення пені є відповідальністю за невиконання зобов'язання, крім того, можливість стягнення пені передбачена як нормами чинного законодавства, так і п.п. 5.2 договорів № 45/1 та № 62/3, які підписані як позивачем, так і відповідачем без заперечень.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 у справі № 920/848/18 та для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України, відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Сумської області від 14.02.2019 у справі № 920/848/18.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.19 у справі № 920/848/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу ДП "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України - без задоволення.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 289-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано суддями -24.04.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

І.А. Іоннікова