ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2019 року м.Дніпро Справа № 908/2522/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Вечірко І.О., Кузнецов В.О.

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства Василівкатепломережа на рішення Господарського суду Запорізької області від 21.01.2019, повне рішення оформлено і підписано 28.01.2019, суддя Зінченко Н.Г. у справі №908/2522/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України , м.Київ,

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Василівкатепломережа, м.Василівка,

про стягнення 5659,99 грн. пені, 16469,35 грн. 3 % річних, 40000,86 грн. інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.01.2019 у справі №908/2522/18 позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до ОСОБА_1 акціонерного товариства Василівкатепломережа, Запорізька обл., м.Василівка задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 акціонерного товариства Василівкатепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 5659 грн. 99 коп. пені, 16469 грн. 35 коп. 3 % річних, 40000 грн. 86 коп. інфляційних втрат, 881 грн. 00 коп. судового збору.

Повернуто Публічному акціонерному товариству Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 881 грн. 00 коп., що складає 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого при поданні позову, за відповідною ухвалою суду.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким зменшити розмір заявлених вимог, стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства « Василівкатепломережа» на користь Національна акціонерна компанія « Нафтогаз України» штрафних санкцій - пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних в розмірі 31 065, 1 грн.

Скаржник зазначає, що неможливість своєчасного виконання зобовязань Відповідача перед Позивачем викликана об'єктивними причинами. Відповідач зобов'язаний здійснювати постачання теплової енергії незалежно від зовнішніх факторів, тому що його господарська діяльність направлена на забезпечення життєдіяльності міста, а саме:

Приватне акціонерне товариство «Василівкатепломережа» є єдиним підприємством, розташованим на території міста Василівка Запорізької області, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста. Відповідно до затверджених видів діяльності, підприємство використовує природний газ виключно на виробництво теплової енергії. Специфіка роботи підприємства полягає втому, що основними споживачами теплової енергії є населення міста, які мають постійну значну дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію.

На сьогоднішній день скаржник не має права припинити надання послуг з централізованого опалення населенню. Відключення окремих боржників з числа населення, які мешкають у житловому фонді територіальної громади, є неможливим, так як суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водо відведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», Правилами користування тепловою енергією, наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання».

За таких обставин, ПрАТ «Василівкатепломережа» змушене постійно, в необхідній кількості, виробляти теплову енергію та поставляти її на об'єкти споживачів, не дивлячись на наявність у них дебіторської заборгованості за вже отримані комунальні послуги, що призводить до порушення термінів та обсягів плати за надані нашим підприємством комунальні послуги і в свою чергу призводить до порушення термінів оплати по зобов'язанням підприємства за спожитий природний газ.

Як зазначено скаржником, фактичний дохід від виробничої діяльності підприємство отримує лише після 100% сплати споживачів за отримані послуги і тільки після цього у підприємства з'являються обігові кошти, якими можливо провести своєчасний розрахунок з контрагентами, у тому числі і за природний газ ( на той період 2016-2017р.р. дебіторська заборгованість склала 2 млн. 174,2 тис. грн., тому на рахунку підприємства коштів не було).

За твердженням відповідача, останнім постійно проводиться робота з боржниками, які мають заборгованість за послуги з централізованого опалення. Подає позови до суду про стягнення боргу, укладає договори з боржниками про реструктуризацію боргу, веде постійну роботу з державними виконавчими службами, але борги за комунальні послуги повертаються підприємству поступово та не відразу в повному обсязі.

Скаржник посилається на те, що судом не було з'ясовано, чи були заподіяні Позивачу збитки неналежним виконанням зобов'язання, а також не було оцінено розбір таких збитків, тоді як ненадання Позивачем доказів отримання збитків в результаті заборгованості Відповідача не означає відсутності або наявності таких збитків. За відсутності належних доказів заподіяних збитків яким чином суд повинен визначати розмір збитків понесених належним виконанням зобов'язання.

За таких обставин, скаржник вважає, що суд, не з'ясував всі обставини справи, не врахував належним чином інтереси обох сторін.

Таким чином, оскаржуване рішення суду не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та прийняте без застосування ст. 233 ГК України. У звязку з чим скаржник вважає, що оскаржуване рішення господарського суду є таким, що підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2016 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник, позивач у справі) та ОСОБА_1 акціонерним товариством Василівкатепломережа (споживач, відповідач у справі) укладено договір постачання природного газу № 5186/1617-ТЕ-13 (далі - Договір).

Згідно пункту 1.1 Договору постачальник зобовязується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2.)

Згідно з п. 2.1. Договору, Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 2170 тис. куб. метрів.

Пунктом 5.1 Договору сторони передбачили, що регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758.

Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн. (п. 5.2. Договору).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

При цьому, відповідно до підпункту 3 пункту 11.3 Договору сторони погодили, що договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього Договору та може бути застосований до відносин за цим Договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього Договору.

У пунктів 8.1. Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 12.1. Договору сторони передбачили, що Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. до 31 березня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 9306066,71 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 31.01.2017, від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017, які є узгодженими, мають підписи уповноважених представників сторін, містять печатки підприємств та відповідно до яких наданий природний газ прийнято відповідачем без зауважень та претензій.

В матеріалах справи містяться Операції по Договору № 5186/1617-ТЕ-13 за період з 01.10.2016 по 30.06.2018, з яких вбачається, що відповідач розрахувався за спірними зобовязаннями по договору постачання природного газу від 12.10.2016 № 5233/1617-БО-13, але з порушенням строків встановлених договором.

У звязку з неналежним виконанням договору постачання природного газу від 12.10.2016 № 5186/1617-ТЕ-13 ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося з позовом про стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства Василівкатепломережа пені в розмірі 5659,99 грн., 3 % річних в розмірі 16469,35 грн., інфляційні втрати в розмірі 40000,86 грн.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, матеріалами справи підтверджується неналежне виконання відповідачем зобовязань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений природний газ за період жовтень 2016 р. березень 2017 р. за договором постачання природного газу від 12.10.2016 №5186/1617-ТЕ-13.

Крім того, вказані обставини також визнані відповідачем (згідно відзиву на позовну заяву).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних за весь час прострочення платежу, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання є доведеним, вимоги про стягнення з нього 3% річних за загальний період з 26.11.2016 по 20.08.2017 в розмірі 16469,35 грн. та інфляційних втрат за період з квітня 2017р. по серпень 2017 р. в розмірі 40000,86 грн., перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає вірним задоволення господарським судом вказаних вимог.

Також, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 5659,99 грн. за загальний період: з 27.12.2016 по 12.04.2017.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У розумінні ч.1 ст.230 Господарського кодексу пеня є одним з видів неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право позивача на стягнення пені передбачено п. 8.2 Договору, відповідно до якого, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок пені наданий позивачем за вказаний вище період, не порушує норми законодавства, виконано вірно та підлягає задоволенню судом.

Проте, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій пені, інфляційних втрат, 3 % річних на 50 % до суми 31065,10 грн.

Клопотання ПрАТ Василівкатепломережа обґрунтовано тим, що відповідач є єдиним підприємством, розташованим на території міста Василівка Василівського району Запорізької області, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста. Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основним споживачем теплової енергії є населення міста, яке має постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію. Враховуючи загальнодержавне значення роботи, підприємство не має права припинити надання теплової енергії населенню. Відповідач змушений постійно, в необхідній кількості, виробляти теплову енергію та поставляти її на обєкти споживачів, не дивлячись на наявність у них дебіторської заборгованості за вже отримані комунальні послуги, що призводить до порушення термінів та обсягів плати за надані нашим підприємством комунальні послуги і в свою чергу призводить до порушення термінів оплати по зобовязанням підприємства за спожитий природний газ. Чистий прибуток відповідача за грудень 2017 склали 788,3 тис. грн., а збитки на кінець періоду 2017 року склали 2 млн. 174,2 тис. грн.

До вказаного клопотання відповідачем додано інформацію про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість ПрАТ Василівкатепломережа станом на 01.01.2017р., інформацію про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість ПрАТ Василівкатепломережа станом на 01.01.2018р. (а.с.120, 121).

Позивачем заперечено проти клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки на 50 % до суми - 31065,10 грн. у відповіді на відзив. НАК Нафтогаз України забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, тобто є обєктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розрахуватись за природний газ, а як наслідок відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України. Крім того, відповідно до фінансових результатів за січень-грудень 2016 року прибуток ПрАТ Василівкатепломережа становить 51,2 тис. грн., за грудень 2017 року 788,3 тис. грн. А також в судовому засіданні 21.01.2019 позивач звернув увагу суду, що відповідач в відзиві на позовну заяву зазначив, що у ПрАТ Василівкатепломережа на кінець періоду 2017 року збитки склали 2 млн. 174,2 тис. грн., а фактично це є дебіторською заборгованістю безпосередньо населення перед ПрАТ Василівкатепломережа.

Колегія суддів з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу приписів ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Враховуючи, що нормами чинного законодавства, передбачено право суду на зменшення саме неустойки, тобто пені та/або штрафу, клопотання відповідача про зменшення на 50 % штрафних санкцій в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних не підлягає задоволенню.

Дослідивши надані відповідачем документи та доводи клопотання про зменшення суми штрафних санкцій, які є тотожними із доводами апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо залишення вищевказаного клопотання без задоволення, зважаючи на наступне:

- відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, вказана правова норма встановлює, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності;

- скрутний фінансовий стан відповідача на підтвердження чого останній надав інформацію про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість ПрАТ Василівкатепломережа станом на 01.01.2017р., інформацію про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість ПрАТ Василівкатепломережа станом на 01.01.2018р., не є тими доказами, які би свідчили про наявність виняткових обставин для зменшення розміру пені;

- НАК Нафтогаз України забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, є підприємством державного сектору економіки і обєктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї держави Україна;

- необхідність дотримання принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на те, що заявлена позивачем до стягнення сума пені не є надмірно великою порівняно із збитками позивача, повязаними з порушенням відповідачем строків розрахунків за поставлений природний газ за договором постачання природного газу від 12.10.2016 № 5186/1617-ТЕ-13.

Вказані доводи апелянтом під час розгляду справи не спростовані.

Необхідно також враховувати, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення пені. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, і як наслідок відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї держави.

Колегія суддів зауважує, що сторони по справі перебувають в однаково рівних економічних умовах та належне функціонування підприємств залежить від своєчасності оплати за надані товари, послуги. Крім того, відповідачем не подано доказів, які б підтверджували ведення претензійно-позовної роботи з власними боржниками, з метою зменшення їх заборгованості або інші докази на підтвердження стягнення боргу з кінцевих споживачів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, тому місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відтак, підстав для скасування або зміни цього рішення, передбачених ст.277 Господарського процесуального кодексу України, немає. Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд справи в апеляційній інстанції покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства Василівкатепломережа залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 21.01.2019 у справі №908/2522/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Повний текст постанови складений 17.04.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов