Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/131/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Тищука Тараса Анатолійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фотлер"

про стягнення заборгованості в сумі 28 096 грн. 21 коп.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Тищук Тарас Анатолійович звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фотлер" про стягнення заборгованості в сумі 28 096 грн. 21 коп., з яких 24 898 грн. 00 коп. основний борг, 608 грн. 16 коп. інфляційних втрат, 199 грн. 23 коп. 3% річних та 2 390 грн. 82 коп. пеня. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору транспортного обслуговування № 18/11-13 від 13.11.2018р., а саме не розрахувався своєчасно та у повному обсязі за перевезення вантажів.

Ухвалою господарського суду від 01 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/131/19, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до слухання в судовому засіданні на 21 березня 2019 року.

21 березня 2019 року від представника позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю останнього в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 21 березня 2019 року відкладено розгляд справи на 04 квітня 2019 року.

04 квітня 2019 року від представника позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю останнього в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року відкладено розгляд справи на 16 квітня 2019 року.

В судове засідання 16 квітня 2019 року представник позивача не з'явився, однак через канцелярію суду від останнього надійшло клопотання про розгляд заяви без його участі.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про місце дату та час розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштових відправлень.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.202 ГПК України). Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників сторін за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до наступних висновків.

13 листопада 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Тищуком Тарасом Анатолійовичем (перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фотлер" (замовник, відповідач) було укладено договір на транспортне обслуговування №18/11-13 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник замовляє, а перевізник надає послуги з організації і виконання перевезень вантажу автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях.

Відповідно до п. 3.1. договору ціни на послуги узгоджуються сторонами в замовленнях на перевезення і вказуються у рахунках-фактурах перевізника.

Згідно з п. 4.1. договору розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок перевізника, протягом 5-ти банківських днів після отримання рахунка-фактури перевізника, товарно-транпортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акту виконаних робіт та податкової накладної якщо в "Замовленнях на перевезення" не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

У випадку затримки оплати, вказаних у пунктах 3.1., 4.1. даного договору, замовник виплачує перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати (п.5.5. Договору).

Пунктом 8.2. договору передбачено, що за фактом виконання перевезення сторони складають та підписують акт виконаних робіт.

На виконання умов договору позивачем 27.11.2018 було перевезено вантаж - необроблену деревину (пиловник сосна) у кількості 32,140 куб.м. по маршруту с. Яблунець, Ємільчинський р-н. - смт. Клевань, що підтверджується товарно-транспортною накладною №005128 від 28.11.2018 та актом надання послуг №18/11-28 від 28.11.2018 на загальну суму 9 350 грн. 00 коп. (арк.с. 18-19).

28.11.2018 позивачем перевезено вантаж - необроблену деревину (пиловник сосна) у кількості 28,240 куб.м. по маршруту Липинське лісництво - смт. Клевань, що підтверджується товарно-транспортною накладною при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серія ЖТГ №102345 від 28.11.2018 та актом надання послуг №18/11-281 від 28.11.2018 на загальну суму 10 400 грн. 00 коп. (арк.с. 20-21).

28.11.2018 позивачем перевезено вантаж - необроблену деревину (пиловник сосна) у кількості 30,820 куб.м. по маршруту Радовичівське лісництво - смт. Клевань, що підтверджується товарно-транспортною накладною при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серія ВЛА №412233 від 29.11.2018 та актом надання послуг №18/11-29 від 29.11.2018 на загальну суму 6 448 грн. 00 коп. (арк.с. 22-23).

07.12.2018 позивачем перевезено вантаж - необроблену деревину (пиловник сосна) у кількості 28,540 куб.м. по маршруту Нижній склад - смт. Клевань, що підтверджується товарно-транспортною накладною при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серія ВЛА №565437 від 07.12.2018 та актом надання послуг №18/12-07 від 07.12.2018 на загальну суму 9 000 грн. 00 коп. (арк.с. 26-27).

10.12.2018 позивачем перевезено вантаж - необроблену деревину (пиловник сосна) у кількості 23,950 куб.м. по маршруту Замлинське лісництво - смт. Клевань, що підтверджується товарно-транспортною накладною при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серія ВЛГ №360162 від 10.12.2018 та актом надання послуг №18/12-10 від 10.12.2018 на загальну суму 9 700 грн. 00 коп. (арк.с. 24-25).

Відповідно до наявних в матеріалах справи актів надання послуг, що підписані сторонами, позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму 44 898 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що Фізичною особою-підприємцем Тищуком Тарасом Анатолійовичем виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фотлер" рахунки за надані послуги на загальну суму 44 898 грн. 00 коп., а саме рахунок-фактура №ФО-0000001 від 30.11.2018 на суму 15 798 грн. 00 коп., рахунок-фактура №ФО-0000002 від 30.11.2018 на суму 10 400 грн. 00 коп., рахунок-фактура №ФО-0000002 від 10.12.2018 на суму 18 700 грн. 00 коп.

Позивач зазначає, що відповідач частково розрахувався за надані послуги в сумі 20 000 грн. коп., що підтверджується випискою по рахунку позивача, неоплаченою лишається заборгованість в сумі 24 898 грн. 00 коп.

Доказів оплати вказаної заборгованості відповідач суду не надав.

Керуючись п. 5.5. типового договору, з огляду на прострочення виконання відповідачем зобов'язання по оплаті послуг, позивач нарахував 2 390 грн. 82 коп. - пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ по кожному виставленому рахунку та з урахуванням часткової оплати.

Покликаючись на ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 199 грн. 23 коп. - 3% річних та 608 грн. 16 коп. інфляційних втрат по кожному виставленому рахунку та з урахуванням часткової оплати.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них

Згідно положень статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 24 898 грн. 00 коп. заборгованості за договором є законними обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а відтак такими що підлягають до задоволення.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що у випадку затримки оплати, вказаних у пунктах 3.1., 4.1. даного договору, замовник виплачує перевізнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з простроченням оплати відповідачем позивач керуючись положеннями пункту 5.5. договору, нараховував пеню у розмірі 2 390 грн. 82 коп. у розмірі подвійної облікової ставки НБУ по кожному виставленому рахунку та з урахуванням часткової оплати.

Разом з тим, відповідно до п. 4.1. договору розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку замовника на розрахунковий рахунок перевізника, протягом 5-ти банківських днів після отримання рахунка-фактури перевізника, товарно-транпортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акту виконаних робіт та податкової накладної якщо в "Замовленнях на перевезення" не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

Судом встановлено, що позивачем виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фотлер" рахунок-фактуру №ФО-0000001 від 30.11.2018 на суму 15 798 грн. 00 коп., рахунок-фактуру №ФО-0000002 від 30.11.2018 на суму 10 400 грн. 00 коп., рахунок-фактуру №ФО-0000002 від 10.12.2018 на суму 18 700 грн. 00 коп.

Таким чином, з урахуванням встановленого п. 4.1. договору строку оплати, право нарахування пені, 3% річних у позивача виникло з наступного дня після закінчення визначеного 5 денного строку, тобто з 08.12.2018 та 18.12.2018.

Тому, судом здійснено власний обрахунок пені та 3% річних по кожному виставленому рахунку та з урахуванням часткової оплати, та встановлено, що пеня становить 2 036 грн. 56 коп., а розмір 3% річних становить 169 грн. 71 коп.

Відтак, безпідставно нараховані пеня у сумі 354 грн. 26 коп. та 3% річних у сумі 29 грн. 52 коп.

Враховуючи викладене, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення 2 036 грн. 56 коп. пені та 169 грн. 71 коп. 3% річних. В частині стягнення 354 грн. 26 коп. та 3% річних у сумі 29 грн. 52 коп. - у позові слід відмовити.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат в розмірі 608 грн. 16 коп., заявлених за грудень 2018 року та січень 2019 року, судом враховується наступне.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997р., визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Здійснивши перевірку правильності розрахунку інфляційних втрат, суд дійшов до висновку, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача складає 448 грн. 16 коп.

Таким чином, у частині позовних вимог про стягнення з відповідача 160 грн. 00 коп. інфляційних втрат належить відмовити.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, враховуючи усе викладене вище у сукупності, суд прийшов до висновку що позов Фізичної особи-підприємця Тищука Тараса Анатолійовича підлягає задоволенню частково, в частині стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Фотлер" 24 898 грн. 00 коп. основного боргу, 448 грн. 16 коп. інфляційних втрат, 169 грн. 71 коп. 3% річних та 2 036 грн. 56 коп. пені.

В частині вимог про стягнення 29 грн. 52 коп. 3% річних, 160 грн. 00 коп. інфляційних втрат та 354 грн. 26 коп. пені у позові необхідно відмовити.

Судові витрати понесені позивачем у виді судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача - 1 883 грн. 80 коп. у якості відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фотлер" (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 44, ) на користь Фізичної особи-підприємця Тищука Тараса Анатолійовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) - 24 898 (двадцять чотири тисячі вісімсот дев'яносто вісім) грн. 00 коп. основного боргу, 448 (чотириста сорок вісім) грн. 16 коп. інфляційних втрат, 169 (сто шістдесят дев'ять) грн. 71 коп. 3% річних, 2 036 (дві тисячі тридцять шість) грн. 56 коп. пені та 1 883 (одна тисяча вісімсот вісімдесят три) грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині вимог позивача про стягнення з відповідача 29 грн. 52 коп. 3% річних, 160 грн. 00 коп. інфляційних втрат та 354 грн. 26 коп. пені.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 19 квітня 2019 року.

Суддя А.М. Горплюк