ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 Справа № 917/1638/18

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до Комунального підприємства "Теплоенерго", вул. Софіївська, буд. 68, м. Кременчук, Полтавська обл., 39617

про стягнення 5081502,51 грн.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 1843 від 10.10.17, довіреність № 14-210 від 26.10.18);

від відповідача: ОСОБА_2 (адвокат, діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2236 від 03.07.18, довіреність № 05-1686 від 06.08.18).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач/ НАК "Нафтогаз України") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Комунального підприємства "Теплоенерго" (далі - відповідач/ КП "Теплоенерго") 5081502,51 грн., в тому числі 3686546,15 грн. основного боргу, 566161,62 грн. пені, 179309,97 грн. 3% річних, 649484,77 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання природного газу № 3769/1617-БО-24 від 27.10.2016.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, Підготовче засідання призначено на 19.02.2019.

Ухвалою від 19.02.2019 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та за клопотанням відповідача відклав підготовче засідання у справі на 14.03.2019.

Ухвалою від 14.03.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.04.2019.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що позивачем у розрахунку основного боргу не враховано одну з оплат відповідача. Також відповідач просить суд застосувати строк позовної давності відносно нарахованої позивачем пені та у разі прийняття рішення щодо стягнення з КП «Теплоенерго» нарахованих пені, 3% річних, інфляційних збитків - зменшити їх на 99,9 %, чи зменшити до найбільш мінімальної суми.

В судовому засіданні 04.04.2019 представник позивача наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, представник відповідача підтримав клопотання про зменшення судом стягуваних сум пені, 3% річних, інфляційних збитків.

Суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 ст. 240 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (споживач за договором) 27.10.2016 укладено договір постачання природного газу № 3769/1617-БО-24 (далі - Договір).

За вказаним Договором постачальник зобов'язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ (далі - газ), а споживач зобов'язався оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).

Згідно пункту 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 12.1 Договору, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 30 вересня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (в редакції додаткової угоди № 5).

В подальшому сторонами було внесено в договір ряд змін щодо обсягів поставки природного газу та ціни, які закріплені у додаткових угодах № 1, № 2, № 3, № 4 та № 5.

На виконання умов Договору, за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 10251299,78 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 748681,63 грн., 30.11.2016 на суму 2164997,04 грн., 31.12.2016 на суму 2739830,62 грн., 31.01.2017 на суму 2103216,36 грн., 31.03.2017 на суму 1335650,62 грн., 30.04.2017 на суму 1109487,70 грн., 31.05.2017 на суму 49435,81 грн. (копії актів приймання-передачі - в матеріалах справи).

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач порушуючи умови договору за поставлений газ розрахувався частково та несвоєчасно. За підрахунками позивача, відповідач за спожитий у жовтні 2016 року - травні 2017 року газ фактично сплатив 6564753,63 грн. На підтвердження здійснених відповідачем оплат позивачем надано копії відповідних банківських виписок (в матеріалах справи).

В зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений газ у сумі 3686546,15 грн.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На підставі вказаного пункту Договору, а також ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував відповідачу за неналежне виконання останнім умов Договору:

- пеню у розмірі 566161,62 грн. та 3% річних у розмірі 179309,97 грн. на прострочені суми зобов'язань жовтня 2016 року (за період з 26.11.2016 по 09.02.2017), листопада 2016 року (за період з 27.12.2016 по 19.03.2017), грудня 2016 року (за період з 26.01.2017 по 24.05.2017), січня 2017 року (пеня за період з 28.02.2017 по 27.08.2017; 3% річних за період з 28.02.2017 по 10.07.2018), березня 2017 року (пеня за період з 26.04.2017 по 25.10.2017; 3% річних за період з 26.04.2017 по 10.07.2018), квітня 2017 року (пеня за період з 27.05.2017 по 26.11.2017; 3% річних за період з 27.05.2017 по 10.07.2018), травня 2017 року (пеня за період з 27.06.2017 по 26.12.2017; 3% річних за період з 27.06.2017 по 10.07.2018);

- інфляційні у розмірі 649484,77 грн. на прострочені суми зобов'язань жовтня 2016 року (за період з грудня 2016 року по січень 2017 року), листопада 2016 року (за період з січня по лютий 2017 року), грудня 2016 року (за період з лютого по квітень 2017 року), січня 2017 року (за період з березня 2017 року по червень 2018 року), березня 2017 року (за період з травня 2017 року по червень 2018 року), квітня 2017 року (за період з червня 2017 року по червень 2018 року), травня 2017 року (за період з липня 2017 року по червень 2018 року).

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача вказані суми пені, 3% річних та інфляційних.

Відповідач у відзиві з сумою основного боргу визначеного позивачем не погодився з наступних підстав.

Як зазначає відповідач, 30.11.2018 КП «Теплоенерго» сплатило позивачу в рахунок погашення боргу за Договором 186497,00 грн., проте вказана сума оплати не врахована позивачем у розрахунку. Отже, за даними КП «Теплоенерго» основна сума боргу по Договору на момент прийняття рішення по справі складає 3500049,15 грн.

На підтвердження вказаної оплати відповідачем надано копію платіжного доручення № 1 від 29.11.2018 на суму 186497,00 грн. та копію банківської виписки по рахунку відповідача за 30.11.2018.

Також відповідач у відзиві просить суд застосувати строк позовної давності відносно нарахованої позивачем пені та у разі прийняття рішення щодо стягнення з КП «Теплоенерго» нарахованих пені, 3% річних, інфляційних збитків - зменшити їх на 99,9 %, чи зменшити до найбільш мінімальної суми.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вказувалось вище, сторонами у п. 6.1. Договору передбачено остаточний строк оплати за переданий газ, а саме: до 25-го числа (включно) місця, наступного за місяцем поставки газу.

Поставка природного газу по договору підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання передавання природного газу.

Судом встановлено, що позивачем при здійсненні розрахунку основної заборгованості не враховано оплату відповідача здійснену за платіжним дорученням № 1 від 29.11.2018 на суму 186497,00 грн., яка проведена банком 30.11.2018.

Представник позивача у судовому засіданні підтвердив факт здійснення відповідачем вказаної оплати по Договору, а також те, що при здійсненні розрахунку основного боргу по справі вказана сума оплати не була врахована.

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджується розмір поставленого природного газу на суму 10251299,78 грн. та його часткова оплата відповідачем у розмірі 6751250,63 грн. Тобто, заборгованість відповідача за поставлений природний газ по Договору (поставки за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року) становить 3500049,15 грн.

Отже, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню частково, в сумі 3500049,15 грн. В іншій частині стягнення основного боргу позов задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідачем свої обовязки в частині оплати за поставлений у жовтні - грудні 2016 року, січні 2017 року та березні-травні 2017 року природний газ по Договору у строки, які визначено умовами зазначеного правочину, належним чином виконано не було, що підтверджується банківськими виписками позивача, копії яких містяться у матеріалах справи.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобовязань.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 8.2 Договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач за прострочення строків оплати поставленого природного газу, керуючись п. 8.2. договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 566161,62 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу за прострочення строків оплати поставленого природного газу 3% річних у сумі 179309,97 грн. та інфляційні в сумі 649484,77 грн.

З урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд, здійснивши перерахунок, дійшов до висновку, що розрахунки пені, 3% річних та інфляційних позивачем здійснено вірно.

Відповідач у відзиві просить суд застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Проте, відповідно до статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що Пунктом 10.3 Договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить пять років.

Згідно здійсненого позивачем розрахунку пені, пеня по Договору нарахована за загальний період з 26.11.2016 по 26.12.2017, отже погоджений сторонами у Договорі 5-ти річний строк позовної давності щодо стягнення пені на момент звернення позивачем із позовом до суду у грудні 2018 року не сплив.

Таким чином, твердження відповідача про сплив позовної давності щодо вимоги про стягнення пені є безпідставним та необґрунтованим.

В зв'язку з цим клопотання відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Крім цього, суд зазначає, що ч. 6. ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до розрахунку заборгованості доданого до позову, позивачем розрахунок пені здійснено з дотриманням положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

Крім цього, відповідач у відзиві просить у разі прийняття рішення щодо стягнення з КП «Теплоенерго» нарахованих пені, 3% річних, інфляційних збитків - зменшити їх на 99,9 %, чи зменшити до найбільш мінімальної суми.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на наступні обставини.

Згідно Статуту КП «Теплоенерго» підприємство створене з метою задоволення потреб населення, підприємств, установ та організації незалежно від форми власності по постачанню гарячої води та теплопостачанню, а також обслуговуванню всіх інженерних мереж, споруд, вузлів тепломереж.

Своєчасність проведення розрахунків КП «Теплоенерго» з позивачем напряму залежить від своєчасних розрахунків населення та інших споживачів за надані послуги.

За твердженням відповідача, має місце відсутність його вини (умислу) в порушенні своєчасного виконання зобовязання, крім цього, нараховані штрафні санкції за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності.

Також відповідач зазначає, що 25.10.2018 між КП «Теплоенерго», НАК «Нафтогаз України», Головним управлінням ДКСУ у Полтавській області, Управлінням ЖКГ Полтавської облдержадміністрації, департаментом фінансів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, департаментом ЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради було укладено договір про організацію взаєморозрахунків № 105/110 (копія договору - в матеріалах справи).

Предметом даного Договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам відповідно до Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, бюджетним установам і організаціям та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи 2 місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ від 14.02.2018 року № 110.

Відповідно до умов зазначеного договору КП «Теплоенерго» було перераховано ПАТ «НАК «Нафтогаз України» кошти в сумі 186497,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 28.11.2018 в рахунок погашення основної заборгованості за природний газ 2017 року згідно з договором від 27.10.2016 № 3769/1617-БО-24.

Крім цього, відповідач зазначає, що прострочення оплати спричинено несвоєчасними розрахунками бюджетних організацій та неотримання своєчасної компенсації від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю, яка виникла у звязку зі зростанням ціни на газ, оскільки природний газ по договору постачається виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. Обсяг невідшкодованої різниці між тарифами та собівартістю за минулі роки в час дії договору, яка залишена непогашеною станом на 01 січня 2016 року складає 2304500,00 грн., що підтверджується протоколом № 4 від 27.03.2018 уповноваженої територіальної комісії з питань різниці в тарифах (копія протоколу - в матеріалах справи).

Несвоєчасна проведення розрахунків з позивачем повязана з тим, що бюджетні організації та населення несвоєчасно проводять розрахунки, а надходження коштів за результатами судового врегулювання спорів відбувається із затримками і не в повному обсязі.

Майновий стан КП «Теплоенерго» є критичним, підприємство має збитки за 2018 року в розмірі 6 млн. 719 тис. грн.,а за період з 2016-2017 такі збитки склали: у 2016році - 21129 тис.грн.; у 2017році - 784 тис. грн. (копії звітів про фінансові результати - в матеріалах справи).

Відповідач наголошує на тому, що всі отримані кошти від бюджетних організацій за теплову енергію направлялись на рахунки в Ощадбанку із спеціальним режимом використання та на користь НАК «Нафтогаз України», в той же день відраховувались та сплачувались в рахунок оплати поточної заборгованості за газ.

Позивач проти клопотання відповідача про зменшення сум пені, 3% річних та інфляційних заперечує, посилаючись на наступне.

Станом на час розгляду даної справи відповідачем сплачено лише приблизно 3/5 боргу, при цьому прострочення триває вже більше півроку.

В той же час, відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року торгова дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 58988 тис. грн., має тенденцію до зростання - у 2016 році становила 49209 тис. грн. Торгова кредиторська заборгованість у 2017 році становила 8137 тис.грн., відстрочені податкові зобовязання складають 67304 тис.грн. Розмір короткострокових позик складає 44579 тис. грн., довгострокових - 14736 тис. грн. (дана інформація є публічно-доступною, повний текст звітності розміщено на офіційному сайті Позивача - naftogaz.com).

Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років

НАК «Нафтогаз України», забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, НАК «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є обєктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.

Так, основним нормативним документом, що регулює порядок та умови постачання природного газу та виділення номінацій захищеним споживачам у опалювальний період 2017-2018 років є постанова Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 року № 187, якою затверджено ОСОБА_3 про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - ОСОБА_3 про ПСО).

ОСОБА_3 визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов'язків, що покладаються на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації - п. Положення.

Згідно пп. 4 п. 3 ОСОБА_3 встановлено обов'язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для всіх категорій використання природного газу, в тому числі для виробництва електричної енергії такими виробниками, на умовах та у порядку, що визначені ОСОБА_3 про ПСО.

Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обовязків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

При вирішення клопотання відповідача про зменшення стягуваних сум пені, річних та інфляційних суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Судом встановлено, що відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, здійснення відповідачем оплати за природний газ залежить виключно від розрахунків кінцевих споживачів. Прострочення оплати спричинено несвоєчасними розрахунками бюджетних організацій та неотримання своєчасної компенсації від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю, яка виникла у звязку зі зростанням ціни на газ, оскільки природний газ по договору постачається виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. Несвоєчасна проведення розрахунків з позивачем повязана з тим, що бюджетні організації та населення несвоєчасно проводять розрахунки, а надходження коштів за результатами судового врегулювання спорів відбувається із затримками і не в повному обсязі.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань.

Отже, враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, та баланс їх інтересів, значний розмір стягнутої суми боргу і значний розмір нарахованої і пред'явленої до стягнення пені та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов'язань за договором постачання природного газу, ступінь виконання відповідачем зобов'язань за укладеним договором, суд визнав зазначені обставини винятковими та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50 %.

При цьому, при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, стягненню підлягає пеня у розмірі 283080,81 грн. В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

При вирішенні клопотання про зменшення розміру пені суд керувався практикою Верховного Суду, зокрема, постановою Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 923/536/18.

Щодо зменшення сум 3% річних та інфляційних, суд зазначає, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Таким чином, проценти та інфляційні, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16).

Отже, клопотання відповідача про зменшення стягуваних сум 3% річних та інфляційних є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 179309,97 грн. 3% річних та 649484,77 грн. інфляційних є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул. Софіївська, буд. 68, м. Кременчук, Полтавська обл., 39617; ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001; код ЄДРПОУ 20077 грн. 15 коп. основного боргу, 283080 грн. 81 коп. пені, 179309 грн. 97 коп. 3% річних, 649484 грн. 77 коп. інфляційних втрат, 73425 грн. 08 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 15.04.2019.

Суддя О.С. Семчук