ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4297/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіна О.В. (доповідач)

суддів: Іванов О.Г., Дармін М.О.

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Овдій Я.П., довіреність №б/н від 18.02.2019 р., адвокат;

представники відповідача-1,2 не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені судом належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест»

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 у справі № 904/4297/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест»

до Відповідача-1: Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

Відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Ципкіна Сергія Леонідовича, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення 4 869,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" звернувся до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та Фізичної особи-підприємця Ципкіна Сергія Леонідовича із позовом про зобов'язання ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" прийняти від ТОВ "Екоспецінвест" майно за договором оренди №1079 від 01.10.2015, шляхом підписання актів прийому-передачі майна з оренди датованих 08 серпня 2017 року; зобов'язання ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" прийняти від ТОВ "Екоспецінвест" майно за договором оренди №1080 від 01.10.2015, шляхом підписання актів прийому-передачі майна з оренди, датованих 08 серпня 2017 року та стягнути з ФОП Ципкіна Сергія Леонідовича заборгованість за договором поруки №01/10 від 01.10.2015 у сумі 1 562,33 грн. та штрафні санкції у розмірі 627,39 грн. та заборгованість за договором поруки №02/10 від 01.10.2015 у сумі 1 911,90 грн. та штрафні санкції у розмірі 767,38 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про зобов'язання Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" майно за договором оренди №1079 від 01.10.2015 та за договором оренди №1080 від 01.10.2015, шляхом підписання актів приймання-передачі датованих 08 серпня 2017 року - залишено без розгляду.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" до Фізичної особи - підприємця Ципкіна Сергія Леонідовича про стягнення заборгованості у сумі 1 562,33 грн. та штрафних санкцій у розмірі 627,39 грн. за договором поруки №01/10 від 01.10.2015 та заборгованості у сумі 1 911,90 грн. та штрафних санкцій у розмірі 767,38 грн. за договором поруки №02/10 від 01.10.2015 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, та неправильне застосування норм матеріального права.

Так, згідно положень ГПК України процедурні питання, пов'язані з рухом справи у суді першої інстанції, зокрема, про залишення позову без розгляду, закінчуються винесенням ухвали, в той час як рішенням закінчується розгляд справи по суті.

Апелянт вважає, що суд безпідставно залишив без розгляду позовну заяву з огляду на наявність в договорі третейського застереження, оскільки діючий на момент підписання договору із третейським застереженням директор ТОВ « Екоспецінвест» підписав зазначений договір з перевищенням своїх повноважень, тобто, без згоди загальних зборів, що є підставою для визнання п.11.2.1 Договору, недійсним.

Крім того, апелянт зазначає, що спірний договір припинив свою дію 08.08.2017 року, а тому із припиненням дії договору, припиняється і дія третейського застереження.

Судом не враховано, що спір може бути переданий на розгляд третейського суду тільки за згодою всіх сторін, а оскільки позивач не згоден на розгляд справи у третейському суді, він не позбавлений права звернення до господарського суду за вирішенням спору.

Апелянт посилається на те, що ним заявлено дві вимоги, пов'язані між собою підставою виникнення і поданими доказами, отже, суд мав розглядати обидві вимоги позивача, а не залишати частину вимог без розгляду, а у іншій частині - відмовляти.

Апелянт вважає, що третейське застереження не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відсутні дані щодо місцезнаходження третейського суду, регламент суду не є додатком до договору, не зазначений код суду, що позбавляє можливості перевірити його у реєстрі.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідач є пов'язаним з третейським судом, оскільки засновниками суду є дві юридичні особи, одна з яких- ТОВ « Юридично-консалтингова компанія «Апріорі» є особою, яка надає відповідачу послуги з абонентського юридичного обслуговування, що викликає сумніви у неупередженості суду при розгляді справи.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду та задоволення заявлених позовних вимог.

До суду апеляційної інстанції 23.04.2019року представники відповідача-1,2 не з»явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надали.

Відповідно до ч.11,12 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим кодексом для вручення судових рішень.

Статтею 242 ГПК України, яка регламентує порядок вручення судового рішення, зазначено, що днем вручення судового рішення є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, або відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Оскільки рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення було вручено ФОП Ципкіну С.Л. - 06.03.2019 року та 10.04.2019року ( а.с 90, 105 т.3), колегія суддів вважає, що відповідач-2 був належним чином повідомлений тому це надає право суду розглянути справу без його участі.

Представник відповідача -1: Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» був присутній в судовому засіданні 03.04.2019 року ( а.с.103-104,т.3) та був повідомлений про наступне судове засідання, яке призначено на 23.04.2019 рік, що надає право суду розглянути справу без його участі.

Крім того, згідно з Порядком ведення державного реєстру судових рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006р. за № 740, кожна фізична або юридична особа має загальний доступ до судових рішень, внесених до Реєстру. Відкритий доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється цілодобово та безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

Таким чином , представники відповідача1,2 мали можливість ознайомитись з текстами процесуальних документів по вказаній справі в державному реєстрі судових рішень.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами, за відсутності представників відповідача1,2, оскільки про час та місце розгляду справи вони повідомлені в належний спосіб у справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги, а відкладення розгляду справи є правом, а не обов'язком суду, яке залежить від наявності обставин, які унеможливлюють вирішення спору.

В судовому засіданні 23.04.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги, меж, в яких повинні встановлюватися обставини і досліджуватися докази, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача -1 03.04.2019 року, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, заслухавши виступ представника позивача особисто у судових дебатах, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" (орендар) укладено договори оренди майна №1080 та №1079, відповідно до п.1.1 яких орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування майно ПАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (стенд кабліровки та діагностичне обладнання відповідно) згідно з актом приймання передачі, який є невід'ємною частиною договору, яке розташоване за адресою; м. Кривий Ріг, проммайданчик, ПАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", вул. Мопровська, 87/15 відповідно, для здійснення господарської діяльності.

Цільове призначення об'єктів оренди: для діяльності передбаченої Статутом (п.1.2 договорів).

Орендар не має права викупу об'єкта оренди. Орендар не має переважного права перед третіми особами на оренду об'єкту оренди після закінчення строку дії цього договору (п.1.4 договорів.

Згідно з п.2.1 договорів орендодавець зобов'язаний передати об'єкт оренди орендарю протягом 3 календарних днів з моменту підписання сторонами договору оренди та внесення орендарем орендної плати. Приймання-передача об'єкту оренди оформлюється актом здачі-приймання об'єкту оренди, який підписується уповноваженими представниками сторін та засвідчується печатками сторін (п.2.2 договорів).

Відповідно до п. 2.5 договорів строк оренди складає один рік з моменту передачі об'єкту оренди від орендодавця орендарю на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання об'єкту оренди, але не більше строку дії договору.

Договори, відповідно до п.12.5 з урахуванням додаткових угод №1 від 29.09.2016, діють до 30 вересня 2017 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов'язань.

01.10.2015 сторонами підписані акти приймання передачі орендованого майна:

- №1/1080 за яким передано стенд калі бровки первісною вартістю 659273,00 грн. (а.с.80 т.1);

- №1/1079 відповідно до якого передано: трансформатор ТСПЗ1-40,0 первісною вартістю 22 529,00 грн.; стенд розпилення насос-форсунки вартістю 2 083,34 грн.; стенд установки вартістю 13 453,00 грн.; стенд регулювання вартістю 498755,00 грн., калорифер СФОЦ-30 вартістю 1915,83 грн. (а.с.92 т.1).

1.08.2017 сторонами підписані додаткові угоди до договорів оренди, відповідно до п.1 яких сторони домовилися вважати договори такими, що достроково припинили свою дію починаючи з дати підписання акту приймання-передачі майна від орендаря орендодавцю (а.с.98-99 т.1).

Позивач звертався до відповідача-1 із листами, у яких просив належним чином прийняти майно з оренди (№490-ЕК від 17.08.2017 (а.с.119-120, т.1), 516-ЕС від 29.08.2017 (а.с.122-123, т.1), №523-ЕС від 01.09.2017 (а.с.125-126, т.1), №652-ЕС від 31.10.2017 (а.с.128-129, т.1), №715-ЕС від 23.11.2017 (а.с.133-134, т.1), №720-ЕС від 24.11.2017 (а.с.137 т.1)).

30.11.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" складені акти приймання-передачі орендованого майна, відповідно до якого передає ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" майно прийняте:

- за договором оренди №1079 від 01.102015, а саме: трансформатор ТСПЗ1-40,0, стенд розпилення насос-форсунки, стенд установки, стенд регулювання;

- за договором оренди №1080 від 01.102015 стенд калі бровки.

Вказані акти представником ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" не підписані.

23.01.2018 відповідач-1 звернувся до позивача із листом, у якому повідомив про нарахування орендної плати по фактичне користування майном, оскільки орендоване майно залишається не повернутим.

У відповідь на вказаний лист позивач повідомив про безпідставність виставлення рахунків на оплату за оренду майна після 01.08.2017, оскільки 01.08.2017 за волевиявленням орендодавця договори оренди достроково розірвані та позивач з 30.11.2017 готовий до передачі майна з оренди. Так, 30.11.2017 ТОВ "Екоспецінвест" ввезено на територію орендодавця орендоване майно о 16 год. 55 хв., про що є відмітка відділу охорони №2 КПП № ТОВ "Охоронне агентство "Барс" на актах приймання-передачі.

Також, позивач звертався до відповідача-1 із претензіями (вих. №60-ЕС та №61-ЕС від 31.01.2018, №252-ЕС та №251-ЕС від 20.04.2018) про неналежне виконання договорів оренди, в яких просив повернути належним чином оформлені та підписані акти приймання передачі орендованого майна.

14.02.2018, 16.03.2018, 10.04.2018, 21.05.2018, 04.07.2018, 20.07.2018, 15.08.2018 відповідач-1 звертався до позивача із листами про необхідність сплати орендної плати до дати фактичного повернення майна з оренди та направляв позивачу рахунки та акти за січень - липень 2018 року.

Позивач, в свою чергу, посилаючись на акти приймання-передачі від 30.11.2017, повідомляв про готовність повернути майно з оренди та зазначав про безпідставність нарахування орендної плати.

Позивач зазначає, що відповідач-1 не зважаючи на численні звернення позивача ухиляється від прийняття майна з оренди, що призводить до порушення відповідачем-1 умов договору та необхідності позивачем зберігати орендоване майно.

01.10.2015 між фізичною особою - підприємцем Ципкіним Сергієм Леонідовичем (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" (кредитор) укладені договори поруки № 01/10 та № 02/10.

Відповідно до пунктів 1.2 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником (ПАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат") зобов'язань пов'язаних із своєчасною передачею орендного майна в оренду кредитору та виконання зобов'язань із прийняття майна з оренди. Відповідальність поручителя перед кредитором розповсюджується на весь час дії основного договору та невиконаних зобов'язань, які будуть існувати після припинення дії договору.

У разі порушення боржником основного договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, у тому разі, якщо боржник не задовольнить у повному обсязі вимоги кредитора відповідно до п.3.1 договорів поруки (п.1.4 договорів поруки).

Згідно з п.2.1 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором за несвоєчасне виконання боржником зобов'язання по основному договору в обсязі передбаченому п.1.2 договору.

У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основним договором, кредитор звертається з письмовою вимогою до боржника про виконання обов'язку. Якщо боржник не виконає забезпечене зобов'язання, зазначене в п.1.2 цього договору, або виконає його частково, поручитель зобов'язаний сплатити кредитору суму понесених збитків в строк протягом 10 календарних днів від дати отримання письмової вимоги (п.3.1 договорів поруки).

Договори поруки діють до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 Цивільного кодексу України (п.5.2 договорів поруки).

Звертаючись до відповідачів як солідарних боржників із позовом про зобов'язання прийняти майно з оренди за актом приймання-передачі та стягнення штрафу за порушення умов договору поруки, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" посилався на неналежне виконання відповідачем 1 - Публічним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та відповідачем 2 - ФОП Ципкіним С.Л., як поручителем, умов договорів оренди в частині належного та своєчасного прийняття з оренди майна шляхом підписання актів приймання-передачі.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про зобов'язання прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" майно за договорами оренди, господарський суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору передбачено, що спори та розбіжності, які виникли у зв'язку з виконанням договору або стосуються його укладення, зміни, порушення умов, недійсності, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх розгляд здійснюється у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" згідно до Регламенту вказаного суду.

Оскільки відповідач - ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернувся до господарського суду з клопотанням про залишення позову без розгляду у зв'язку з наявністю третейського застереження, та за відсутністю доказів недійсності, втрати чинності чи неможливості виконання вказаної третейської угоди, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду у відповідності до п. 7 ч. 1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Ципкіна Сергія Леонідовича заборгованості за договорами поруки №01/10 від 01.10.2015 та №02/10 від 01.10.2015 по суті, господарський суд зазначив, що дані вимоги підлягають вирішенню господарським судом, оскільки, у договорах поруки третейське застереження не передбачено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ФОП Ципкіна С.Л., господарський суд першої інстанції виходив з того, що поручитель поручився саме виконати, зокрема, зобов'язання із прийняття майна з оренди.

У той же час, позивач просить стягнути з відповідача-2, як поручителя, збитки пов'язані із зберіганням неприйнятого майна з оренди, а не прийняти, як про те зазначено у договорі поруки, майно з оренди.

Оскільки умовами договору поруки не передбачено обов'язку поручителя оплачувати послуги за зберігання неприйнятого з оренди майна, заявлені позовні вимоги до поручителя не співпадають із обсягом зобов'язань, за якими має відповідати поручитель.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо залишення позовної заяви ТОВ « Екоспецінвест» без розгляду з огляду на наступне.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 11.1 договорів оренди сторони передбачили, що усі спори та розбіжності, які виникли по даному договору або в зв'язку з даним договором повинні вирішуватися шляхом переговорів між уповноваженими представниками сторін.

Якщо спори та розбіжності, які виникли у зв'язку з виконанням договору або стосуються його укладення, зміни, порушення умов, недійсності, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх розгляд здійснюється у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" згідно до Регламенту вказаного суду. Рішення Третейського суду є остаточним і обов'язковим для сторін та підлягає виконанню (п. 11.2.1 договору).

22.11.2018 відповідачем-1, до подання першої зави по суті спору, подано клопотання, в якому він просив залишити позов без розгляду, оскільки даний спір підлягає вирішенню у третейському суді.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди", до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 2 Закону України "Про третейські суди" містить визначення термінів, зокрема, третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом; сторони третейського розгляду (далі - сторони) - позивач та відповідач. Позивачами є фізичні та юридичні особи, що пред'явили позов про захист своїх порушених чи оспорюваних прав або охоронюваних законом інтересів. Відповідачами є фізичні та юридичні особи, яким пред'явлено позовні вимоги.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до частин 1, 4, 8 статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Предметом даного судового розгляду є вимоги позивача до відповідачів ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про зобов'язання прийняти майно з оренди та ФОП Ципкіна Сергія Леонідовича, як поручителя за даним договором, про стягнення грошових коштів за зберігання не прийнятого з оренди майна.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, третейське застереження передбачене у п. п. 11.2.1 міститься у договорах оренди №1079 від 01.10.2015, та №1080 від 01.10.2015, який укладено лише між ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та ТОВ «Екоспецінвест», при цьому між ТОВ «Екоспецінвест», ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та ФОП Ципкін С.Л. угод про передачу спорів на розгляд третейського суду не укладалось, як і не містить третейського застереження договір поруки №01/10 від 01.10.2015 та №02/10 від 01.10.2015.

Разом з цим, з урахуванням наведених вище положень Закону України "Про третейські суди", зокрема ч. 2 ст. 1 Закону вбачається, що третейський суд має повноваження вирішення спорів лише між тими сторонами, між якими було укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду, і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином, у даній справі солідарним боржником, до якого у тому числі заявлені вимоги позивачем, є ФОП Ципкін С.Л., який не був стороною третейського застереження і третейських угод з ним не укладалось, що унеможливлює розгляд спору третейським судом, згідно п. 12 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди".

Відтак, з огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність взаємної згоди всіх сторін спору (позивача та двох солідарних відповідачів) на його вирішення третейським судом, оформленої відповідним третейським застереженням, виключає можливість розгляду спору таким судом, а тому суд першої інстанції безпідставно залишив без розгляду позовну заяву ТОВ « Екоспецінвест» на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача-1 на те, що до відповідачів заявлені вимоги різного змісту, оскільки фактично позивачем заявлені вимоги до відповідачів як солідарних боржників, зобов'язання яких виникли на підставі договорів оренди, та договорів поруки, укладених на забезпечення виконання основних договорів оренди.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 5 даної статті передбачено, що угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається.

За таких умов, колегія суддів вважає, що незважаючи на те, що сторони передбачили право на вирішення спору у третейському суді, проте, таке право може бути реалізовано за наявності згоди обох сторін на вирішення спору третейським судом.

Залишення позову без розгляду у зв'язку із запереченнями однієї із сторін третейського застереження на розгляд справи у господарському суді, за умов бажання другої сторони вирішити спір у суді господарської юрисдикції, на думку судової колегії є порушенням прав сторони на звернення до господарського суду, що є прямою нормою закону.

Закон України "Про третейські суди" передбачає виключно право, а не обов'язок сторін на звернення до цього суду і для виникнення у третейського суду підстав для розгляду господарського спору по суті необхідна наявність волі обох сторін. У разі відсутності у позивача волевиявлення на звернення до третейського суду чинне законодавство України жодним чином не позбавляє його конституційного права на звернення до господарського суду, чим позивач правомірно скористався.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Таким чином, гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина 5 статті 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина 2 статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що пунктом 11.2.1 Договору передбачена можливість передачі спору на розгляд третейського суду у випадку, якщо спори і розбіжності, які виникли у зв'язку з виконанням Договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів.

Разом з цим, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач -1 вживав заходів щодо врегулювання спору шляхом переговорів, оскільки ним численні письмові звернення позивача залишалися без відповіді: претензія № 1 від 31.01.2018 року, претензія № 2 від 20.04.2018 року, лист від 01.08.2017 року, лист від 17.08.2017 року, лист від 01.09.2017 , від 23.11.2017, від 24.11.2017 року, що відповідно до третейського застереження є обов'язковою передумовою для звернення до третейського суду.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині залишення без розгляду позовних вимог ТОВ «Екоспецінвест» до ПАТ « Північний ГЗК» підлягає скасуванню з направленням справи для розгляду по суті спору до суду першої інстанції.

При цьому, оскільки зазначені обставини є підставою для скасування рішення суду в частині залишення позову без розгляду, колегія суддів не надає оцінку іншим доводам позивача в цій частині.

Щодо висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача 2- ФОП Ципкіна С.Л., колегія суддів погоджується з ними.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на забезпечення виконання Публічним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" своїх зобов'язань за договорами оренди, 01.10.2015 між фізичною особою - підприємцем Ципкіним Сергієм Леонідовичем (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" (кредитор) укладені договори поруки №01/10 та №02/10.

Відповідно до пунктів 1.2 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником (ПАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат") зобов'язань пов'язаних із своєчасною передачею орендного майна в оренду кредитору та виконання зобов'язань із прийняття майна з оренди. Відповідальність поручителя перед кредитором розповсюджується на весь час дії основного договору та невиконаних зобов'язань, які будуть існувати після припинення дії договору.

У разі порушення боржником основного договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, у тому разі, якщо боржник не задовольнить у повному обсязі вимоги кредитора відповідно до п.3.1 договорів поруки (п.1.4 договорів поруки).

Аналогічне положення містить ст. 554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з п.2.1 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором за несвоєчасне виконання боржником зобов'язання по основному договору в обсязі передбаченому п.1.2 договору.

У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основним договором, кредитор звертається з письмовою вимогою до боржника про виконання обов'язку. Якщо боржник не виконає забезпечене зобов'язання, зазначене в п.1.2 цього договору, або виконає його частково, поручитель зобов'язаний сплатити кредитору суму понесених збитків в строк протягом 10 календарних днів від дати отримання письмової вимоги (п.3.1 договорів поруки).

06.09.2017 позивач звертався до відповідача-2 із листом, у якому повідомляв про закінчення строку дії договорів оренди, та у зв'язку із неприйняттям відповідачем-1 майна з оренди, позивач просив сплатити відповідача-2, як поручителя, збитки понесені у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем-1 зобов'язань щодо прийняття майна з оренди.

У відповідь на вказані листи, відповідач-2 повідомив про неможливість задовольнити заявлені у листах вимоги, у зв'язку із складною економічною ситуацією.

Тобто, з умов договорів поруки вбачається, що поручитель поручився саме виконати, зокрема, зобов'язання із прийняття майна з оренди, а у випадку невиконання боржником зобов'язання з прийняття майна з оренди, кредитор може звернутися до поручителя із вимогою прийняти це майно.

У той же час, позивач просив стягнути з відповідача-2, як поручителя, збитки пов'язані із зберіганням неприйнятого майна з оренди, а не прийняти, як про те зазначено у договорі поруки, майно з оренди.

Умовами договору поруки не передбачено обов'язку поручителя оплачувати послуги за зберігання неприйнятого з оренди майна.

Отже, заявлені позовні вимоги до поручителя не співпадають із обсягом зобов'язань, за якими має відповідати поручитель, а тому господарський суд першої інстанції в цій частині дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції помилково дійшов висновку про залишення позовної заяви ТОВ « Екоспецінвест» до ПАТ « Північний ГЗК» без розгляду, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про направлення справи в цій частині на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. 275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест»- задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 у справі № 904/4297/18 в частині залишення без розгляду позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест" до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" - скасувати.

Справу в цій частині направити до Господарського суду Дніпропетровської області для подальшого розгляду.

В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2019 у справі № 904/4297/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена у повному обсязі 25.04.2019.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.Г.Іванов