СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Справа № 922/3641/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Бородіна Л.І., суддя Геза Т.Д.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.

від позивача - Єфременко О.О. (свідоцтво серія НОМЕР_1 від 23.03.2018, довіреність № 14/81 від 14.03.2019);

від відповідача - Войтов Ю.М. (свідоцтво НОМЕР_2 від 07.09.2012, довіреність б/н від 01.10.2018),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (вх. №844 Х/2) на рішення, ухвалене Господарським судом Харківської області о 12 годині 55 хвилин 19.02.2019 (дата складення повного тексту 27.02.2019) у складі судді Смірнової О.В. у приміщенні Господарського суду Харківської області м. Харків у справі № 922/3641/18

за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

до Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж (код 32284148, Харківська область, м. Ізюм, пр. Незалежності, 33)

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованість за договором №2611/1617-БО-32 постачання природного газу від 31.10.2016 року в сумі 4044976,51 грн., яка складається з: 2964973,92 грн. - основний борг, 487314,67 грн. - пеня; 135153,37 грн. - 3% річних; 457534,54 грн. - інфляційні втрати. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі № 922/3641/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (64300, Харківська область, м. Ізюм, пр. Незалежності 33, ідентифікаційний код 32284148) на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 487314,67 грн., 3% річних в сумі 135153,37 грн.; інфляційні втрати в сумі 457534,54 грн. та судовий збір в сумі 16200,03 грн.

Провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2964973,92 грн. закрито.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідачем вже під час розгляду справи протягом періоду з 21.01.2019 року по 25.01.2019 року повністю погашено заборгованість у розмірі 2964973,92 грн. про що свідчать відповідні виписки з поточного рахунку відповідача та підтверджено представником відповідача в судовому засіданні по суті 19.02.2019 року.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В іншій частині заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та доведеність.

Відповідач не погодився з ухваленим у справі рішенням та звернувся з апеляційної скаргою, в якій просить суд :

скасувати ухвалене Господарським судом Харківської області рішення від 19.02.2019 у справі № 922/3641/18 в частині стягнутої суми пені 487534,67 грн та змінити рішення у цій частині шляхом зменшення нарахованої пені на 99% до суми 4875,35 грн. Стягнути судові витрати за розгляд апеляційної скарги.

На думку апелянта місцевим господарським судом не враховано те, що відповідач є природною монополією з централізованого постачання теплової енергії у районах своєї діяльності. Відповідач звертав увагу суду на те, що на підприємстві склалась дуже важка економічна ситуація, яка виникла у зв'язку об'єктивними причинами.

Автоматизованою системою розподілу справ (скарг) між суддями визначено колегію суддів : головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Ізюмського комунального підприємства теплових мереж та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 22.04.2019.

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.

на підставі розпорядження керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 19.04.2019 у зв'язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О. автоматизованою системою розподілу справ (скарг) між суддями визначено склад колегії для розгляду даної справи: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Геза Т.Д., суддя Бородіна Л.І. (витяг з протоколу від 19.04.2019)

В судове засідання апеляційного господарського суду прибули представники позивача та відповідача.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Представник позивача пояснив, що вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін; доводи апеляційної скарги, на думку позивача, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення суду першої інстанції вимогам закону в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, з урахуванням наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж укладено Договір постачання природного газу від 31.10.2016 року №2611/1617-БО-32 (надалі - Договір; а.с. 19-27) відповідно до умов якого, Постачальник зобов'язався поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов'язався оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1.).

Пунктом 1.2. Договору визначено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

У відповідності до пункту 5.2. Договору, в редакції Додаткової угоди від 31.03.2017 №5, ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 7907,20грн., крім того податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ - 9488,64грн.

Згідно з пунктом 6.1. Договору, оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 12.1. Договору передбачено, що Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, за наявності і діє в частині реалізації газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору, позивачем було поставлено протягом жовтня 2016 року - квітня 2017 року, а відповідачем у свою чергу прийнято природний газ на загальну суму 16460382,33 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017 та від 30.04.2017 (а.с. 35-41).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін відповідач свої зобов'язання в частині здійснення розрахунку виконав частково, в зв'язку з чим за відповідачем рахувалась заборгованість, станом на 20.12.2018 року, у розмірі 2964973,92 грн.

Неналежне виконання відповідачем - Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж взятих на себе за договором зобов'язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за отриманий газ стало підставою для звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з позовом у даній справі. В позові, крім основного боргу, заявлені вимоги щодо стягнення пені в розмірі 487314,67 грн. згідно з пунктом 8.2. Договору, 3% річних у сумі 135153,37 грн. та інфляційні втрати в розмірі 457534,54 грн. на підставі статті 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та не заперечується представниками сторін, під час провадження у справі у судів першої інстанції відповідачем сплачено розмір основного боргу в повному обсязі, що стало наслідком закриття провадження у справі в частині стягнення 2964973,92 грн (основного боргу) на підставі п. 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду у даній справі виключно в частині стягнутої суми пені в розмірі 487534,67 грн та змінити рішення в цій частині шляхом зменшення розміру заявленої та стягнутої суми пені на 99 відсотків до суми 4875,35 грн. Просить звернути увагу на те, що сума основного боргу повністю погашена та те, що важкий фінансовий стан відповідача зумовлений дефіцитом коштів, пов'язаний з хронічними неплатежами з боку населення за спожиті послуги.

Розглянувши такі доводи заявника апеляційної скарги та мотиви ухвалення місцевим господарським судом рішення в оскаржуваній частині, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Цивільні зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною сьомою статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується представниками сторін відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов'язання щодо своєчасності та в повному обсязі розрахунків за отриманий за договором газ. Те, що відповідач погасив (розрахувався) основний борг під час провадження у справі в суді першої інстанції не спростовує факту порушень відповідачем строків розрахунків узгоджених сторонами в договорі.

Відповідно до частини другої статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Отже, під час укладення договору щодо постачання природного газу відповідач добровільно та повністю розуміючи значення своїх дій прийняв на себе права та обов'язки сторони у даному договорі.

В силу частини другої статті 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2. Договору, в редакції Додаткової угоди від 31.03.2017 №5, передбачено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченої платежу за кожний день прострочення.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зважаючи на встановлення та доведення факту прострочення відповідачем взятих на себе за договором зобов'язань щодо оплати за отриманий за договором газ, апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість нарахування позивачем пені за порушення виконання зобов'язання.

Апеляційним господарським судом встановлено, що розрахунок заявленої до стягнення та стягнутої пені відповідає умовам договору, період нарахування є правомірним та відповідає обставинам справи. Крім того, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що відповідачем (заявником апеляційної скарги) не оспорюється розмір нарахованої суми та період її нарахування.

Щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 99 відсотків, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Стаття 233 ГК України передбачає зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема, судом. Зменшення розміру неустойки передбачено у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, і можливе за рішенням суду. При цьому суд має враховувати:

- ступінь виконання зобов'язання боржником;

- майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні. У разі вирішення питання стосовно зменшення розміру штрафних санкцій повинен бути врахований майновий стан і боржника і кредитора;

- не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За висновком апеляційного господарського суду місцевий господарський суд обґрунтовано врахував, що Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" як підприємство державного сектору економіки є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.

Так, основним нормативним документом, що регулює порядок та умови постачання природного газу та виділення номінацій захищеним споживачам у опалювальний період 2017- 2018 років є постанова Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 року №187, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення про ПСО).

Дане Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов'язків, що покладаються на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Згідно з пп.4 п. 3 Положення встановлено обов'язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для всіх категорій використання природного газу, в тому числі для виробництва електричної енергії такими виробниками, на умовах та у порядку, що визначені Положенням про ПСО.

Місцевий господарський суд обґрунтовано врахував інтереси обох сторін у даній справі та зауважив, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов'язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Крім того, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що посилання відповідача на скрутне фінансове становище через несвоєчасність розрахунків населення за спожиті послуги не є виключною обставиною, яка в розумінні закону є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій. На думку апеляційного господарського суду, відповідач як сторона, яка надає оплатні послуги, має вчиняти дії щодо належного виконання його контрагентами своїх зобов'язань та вчиняти дії, направлені на стягнення заборгованості за надані послуги та запобігати несвоєчасним розрахункам.

Відповідно до статті 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб'єктів, які належним чином виконали свої обов'язки. Ризики від власної господарської діяльності відповідача не може покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

Також, апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд правильно оцінив, що станом на момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі у відповідача існував основний борг за спожитий газ у розмірі 2 964 973,92 грн; відповідно до умов договору та закону позивач також заявив до стягнення пеню у розмірі 487314,67 грн. Отже, апеляційний господарський суд зауважує, що заявлений до стягнення розмір пені складає лише 16% від несплаченої відповідачем суми основного боргу. Прострочення відповідача тривало більш ніж півроку та основний борг, як встановлено вище сплачений лише після звернення позивача до суду з позовом у даній справі. З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо співмірності розміру заявленої до стягнення пені сумі основного боргу та ступеню вини відповідача у невиконанні взятих на себе зобов'язань.

Інших доводів апелянтом не наведено, а ті, які вказані в апеляційній скарзі, спростовані вищевикладеним.

Зважаючи на наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду законне, обґрунтоване, ухвалене при належному, повному та об'єктивному дослідженні обставин справи та вірному застосуванні норм матеріального і процесуального права з дотриманням балансу інтересів сторін; доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи, тому її вимоги залишаються без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги витрати апелянта у вигляді сплаченого судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта відповідно до положень статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 271, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281, 282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Ізюмського комунального підприємства теплових мереж залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі № 922/3641/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.04.2019

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Т.Д. Геза