ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2019 р. Справа № 911/606/19

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Горбасенка П.В. за участі секретаря судового засідання Куракси Ю.І., розглянувши у місті Києві у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Науково-виробничого приватного підприємства Пласт

до Дочірнього підприємства Рітейл Центр

про стягнення 87 930, 48 грн

За участю представників: згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Науково-виробниче приватне підприємство Пласт (далі позивач) звернулося з позовом до Дочірнього підприємства Рітейл Центр (далі відповідач) про стягнення 87 930, 48грн заборгованості, з яких: 61 846,04 грн боргу за договором № РЦ020307 від 22.01.2014, 22 966,30 грн пені, 1 230,81 грн інфляційних втрат та 1 887,33 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору № РЦ020307 від 22.01.2014.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/606/19 та призначено підготовче засідання на 29.03.2019.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.03.2019 розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні відкладено на 05.04.2019.

29.03.2019 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 26.03.2019 (вх. № 6274/19 від 29.03.2019), згідно якого останній просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що у відповідача настав обовязок з оплати решти вартості поставленого товару з огляду на відсутність доказів реалізації поставленого товару.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.04.2019 закрито підготовче провадження у справі № 911/606/19, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 12.04.2019.

У судовому засіданні 12.04.2019, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

22.01.2014 між Науково-виробничим приватним підприємством Пласт (далі Постачальник) та Дочірнім підприємством Рітейл Центр (далі Покупець) укладено договір № РЦ020307, за умовами якого постачальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець в порядку та на умовах, визначених договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в Специфікації.

Товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в замовленні (п. 3.1 договору).

Згідно п. 7.1 договору покупець оплачує товар, що поставляється за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми (Ціна без ПДВ та з ПДВ).

Відповідно до п.п. 7.8, 7.9 договору загальна сума договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару. Оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника після його реалізації кожні 30 (тридцять) днів. При цьому сторони домовилися про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500 грн з кожного магазину.

Договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017 року (п. 10.1. договору).

Додатковою угодою № 1 від 30.12.2017 до договору поставки № РЦ020307 продовжено строк дії договору поставки № РЦ020307 від 22.01.2014 до 28.02.2018.

Позивачем на підтвердження поставки відповідачу товару надано суду видаткові накладні на загальну суму 86 619,12 грн, зокрема: видаткові накладні № 1365 від 17.07.2017 на суму 1 422 грн, № 550 від 28.03.2017 на суму 3 002,46 грн, № 207 від 13.02.2017 на суму 5 550,24 грн, № 296 від 13.02.2017 на суму 4 404,96 грн, № 295 від 13.02.2017 на суму 4 995,90 грн, № 294 від 13.02.2017 на суму 4 389,96 грн, № 273 від 08.02.2017 на суму 3 592,80 грн, № 272 від 08.02.2017 на суму 4 253,82 грн, № 269 від 08.02.2017 на суму 4 939,74 грн, № 235 від 03.02.2017 на суму 3 466,26 грн, № 234 від 03.02.2017 на суму 4 337,94 грн, № 220 від 02.02.2018 на суму 5 651,76 грн, № 219 від 02.02.2017 на суму 5 787,36 грн, № 218 від 02.02.2017 на суму 3 928,68 грн, № 217 від 02.02.2017 на суму 6 125,34 грн, № 215 від 02.02.2017 на суму 5 689,62 грн, № 163 від 31.01.2017 на суму 5 895,48 грн, № 165 від 31.01.2017 на суму 4 726,56 грн, № 146 від 27.10.2017 на суму 4 458,24 грн та товарно-транспортні накладні (а.с. 59-93).

Також матеріали справи містять підписаний обома сторонами акт перевірки розрахунків між ДП «РІТЕЙЛ ЦЕНТР» та НВПП «Пласт» за період з 01.01.2018 по 23.03.2018 (а.с. 35), згідно якого станом на 23.03.2018 заборгованість відповідача перед позивачем складає 145 138,67 грн, а саме: 83 351,42 грн боргу за договором № РЦ020307 від 22.01.2014 та 61 786,60 грн боргу за договорами переведення боргу.

Також позивач посилається на взаємозалік наданих відповідачем позивачу маркетингових послуг 31.07.2018 та 31.08.2018 на суму 752,69 грн та 752,69 грн, всього 1 505,38 грн з вартістю поставленого позивачем товару, на підтвердження чого надано суду акти прийому-передачі виконаних робіт.

Згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 101196898 від 09.07.2018 та № 101209738 від 20.08.2018 (а.с. 22-23) відповідач сплатив позивачу 20 000 грн згідно договору № РЦ020307 від 22.01.2014.

Судом встановлено, що відповідачем не сплачено позивачу решту боргу у розмірі 61 846,04 грн за договором № РЦ020307 від 22.01.2014.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з листом про стягнення заборгованості від 16.02.2018 за № 16-02/18 (а.с. 29), який отриманий відповідачем 19.02.2018 вх. № 837 ОСОБА_1

Лист-вимога від 27.04.2018 за № 27-04/03-юв отримана відповідачем 11.05.2018, про що зазначено у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 31).

05.12.2018 позивач направив на адресу відповідача лист та акт звіряння, який отриманий відповідачем 10.12.2018 з проханням перерахувати суму заборгованості в строк до 25.12.2018.

Вказані листи залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Предметом позову є вимоги про стягнення 61 846,04 грн боргу за договором № РЦ020307 від 22.01.2014, 22 966,30 грн пені, 1 230,81 грн інфляційних втрат та 1 887,33 грн 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем не сплачено позивачу борг у розмірі 61 846,04 грн за договором № РЦ020307 від 22.01.2014.

Судом критично оцінюються доводи відповідача на те, що у відповідача не виник обовязок з оплати отриманого товару, оскільки відсутні докази реалізації, тому що позивач не є особою, яка реалізовує переданий товар, а відповідач не надав будь-яких доказів того, що товар не був реалізований; доказів повернення товару позивачу також не надано, а за умовами відповідного договору поставки, товар переходить у власність покупця в момент приймання-передачі товару на складі покупця (п. 5.1 договору поставки), отже, покупець за договором поставки має всі правомочності власника і вільно ним розпоряджається.

Оскільки товар не був повернутий після предявлення вимоги про його оплату, а відповідач не надав доказів того, що товар досі не реалізований, суд вважає, що строк оплати відповідного товару настав і відповідач мав здійснити оплату протягом 7 днів з дня такої вимоги відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Твердження представника відповідача на неналежне оформлення видаткових накладних суд вважає помилковими, оскільки наявні в матеріалах справи видаткові накладні містять обовязкові реквізити, які визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні засвідчують отримання спірного товару уповноваженими представниками відповідача.

Стосовно заперечень представника відповідача відносно того, що позивач не надав відповідачу належним чином оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6. договору, що дає відповідачу право затримати розрахунки по договору, суд вважає їх безпідставними та доказово необґрунтованими.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 61 846,04 грн, який не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 61 846,04 грн боргу за договором № РЦ020307 від 22.01.2014 є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

Позивачем у звязку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобовязань з оплати отриманого товару нараховано 22 966,30 грн пені за період з 01.03.2018 по 03.01.2019.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 8.6. договору сторонами погоджено, що у випадку затримки постачальником в перерахуванні будь-яких платежів, передбачених договором, він зобовязаний сплатити покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Суд вважає, що оскільки договір № РЦ020307 від 22.01.2014 (з урахування додаткової угоди № 1 від 30.12.2017) припинив свою дію 28.02.2018, у позивача відсутнє право нараховувати пеню згідно договору за період з 01.03.2018 по 03.01.2019. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог про стягнення 22 966,30 грн пені за період з 01.03.2018 по 03.01.2019.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за договором № РЦ020307 від 22.01.2014, позивачем за період з 01.03.2018 по 03.01.2019 нараховано 1 230,81 грн інфляційних втрат та 1 887,33 грн 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, а також періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем в поданому розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, арифметично вірний розмір інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за період з 01.03.2018 по 03.01.2019 становить загалом 4 741,20 грн інфляційних втрат та 1 887,33 грн 3 % річних. Відтак, вимоги про стягнення 1 230,81 грн інфляційних втрат та 1 887,33 грн 3 % річних підлягають задоволенню повністю, оскільки суд при ухваленні рішення не може вийти за межі позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 61 846,04 грн боргу за договором № РЦ020307 від 22.01.2014, 1 230,81 грн інфляційних втрат та 1 887,33 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-239, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Науково-виробничого приватного підприємства Пласт до Дочірнього підприємства Рітейл Центр про стягнення 87 930, 48 грн грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Центр» (08205, Київська обл., місто Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г; ідентифікаційний код 38734018) на користь Науково-виробничого приватного підприємства Пласт (04107, м. Київ, вул. Тропініна, буд. 1; ідентифікаційний код 14347180) 61 846 (шістдесят одну тисячу вісімсот сорок шість гривень) 04 коп. боргу за договором № РЦ020307 від 22.01.2014, 1 230 (одну тисячу двісті тридцять гривень) 81 коп. інфляційних втрат, 1 887 (одну тисячу вісімсот вісімдесят сім гривень) 33 коп. 3 % річних та 1 419 (одну тисячу чотириста девятнадцять гривень) 26 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд Київської області до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 17.04.2019.

Суддя П.В.Горбасенко