ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 914/1479/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючий, Білоуса В.В., Погребняка В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Анісімової М.О.;

за участю представника Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради - Тістик М.В.,

розглянув у режимі відеоконференції касаційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019

у складі колегії суддів: Матущака О.І. (головуючий), Мирутенка О.Л., Якімець Г.Г.

та на рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2018

у складі судді Березяк Н.Є.

за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярема»

про розірвання договору оренди від 08.11.1993 № 2739, виселення з нежитлових приміщень загальною площею 198, 9 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 158, та стягнення 61 027, 52 грн заборгованості.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Хронологія подій та опис обставин, встановлених судами

1. За твердженням позивача, 08.11.1993 між Фондом комунального майна м. Львова, правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець) та гуртово-роздрібним торговим підприємством «Світанок» (орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень № 2739, згідно якого орендар здав, а орендодавець прийняв в користування нежитлові приміщення загальною площею 198, 9 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 158. Договір укладено на невизначений строк.

2. Згідно з п. 3.2 статуту ТОВ «Ярема» останнє є правонаступником гуртово-роздрібного торгового підприємства «Світанок», а отже, за твердженням позивача, є орендарем нежитлового приміщення загальною площею 198, 9 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 158.

3. Відповідно до довідки від 02.08.2018 № 4-2302-1578 заборгованість ТОВ «Ярема» по орендних платежах згідно договору від 08.11.1993 № 2739 складає 61 027, 52 грн.

4. Відповідно до п. 6 договору від 08.11.1993 № 2739 несплата орендної плати протягом 3-х місяців є підставою для розірвання договору оренди.

Подання позовної заяви

5. З урахуванням наведеного вище Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до місцевого господарського суду з позовом до ТОВ «Ярема», в якому просило з огляду на наявність заборгованості з орендних платежів у ТОВ «Ярема» стягнути суму такої заборгованості, розірвати договір оренди від 08.11.1993 № 2739 (далі - Договір) та виселити ТОВ «Ярема» з орендованих приміщень.

6. Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов Договору відповідач не сплачує орендну плату протягом тривалого часу.

Розгляд справи судами

7. Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.11.2018 у задоволенні позову відмовлено.

8. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 вищевказане рішення суду у частині відмови у позові залишено без змін. Рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2018 змінено шляхом виключення з мотивувальної частини висновків суду, які ґрунтуються на існуванні договору оренди нежитлових приміщень від 08.11.1993 № 2739 та наявності договірних відносин між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та гуртово-роздрібним торговим підприємством «Світанок».

9. Судові рішення мотивовано тим, що доказів укладення договору оренди спірних приміщень з ТОВ «Ярема» та доказів передачі приміщень в оренду позивач суду не надав, як і не надав доказів перебування відповідача в орендованих приміщеннях станом на час розгляду справи.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. 01.03.2019 Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 та рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2018 у справі № 914/1479/18 повністю; прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

Посилання зроблені на порушення статті 7 ГПК України щодо нездійснення судами аргументування відхилення доказів, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, а також на неврахування позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.02.208 у справі № 925/1596/16.

Б. Доводи відзиву на касаційну скаргу

11. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи

і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

А. Щодо суті касаційної скарги

12. Заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні учасника справи, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

13. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Тому відхиляються доводи касаційної скарги про те, що суди не надали належну оцінку доказам сплати відповідачем орендних платежів до листопада 2016 року, оскільки в силу положень частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

14. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що доказів укладення договору оренди спірних приміщень з ТОВ «Ярема» та доказів передачі приміщень в оренду позивач суду не надав, як і не надав доказів перебування відповідача в орендованих приміщеннях станом на час розгляду справи.

15. Колегія суддів погоджується з цими висновками з огляду на таке.

16. Предметом дослідження у цьому спорі є наявність правових підстав для розірвання договору оренди, виселення з нежитлових приміщень та стягнення заборгованості за договором оренди.

17. Підставою позовних вимог позивач вказував невиконання відповідачем зобов'язань з оплати орендних за вищевказаним договором нежитлового приміщення.

18. Враховуючи, що на вимогу суду позивачем не надано оригіналу письмового доказу, яким позивач обґрунтовує підставу своїх позовних вимог, а саме договору оренди від 08.11.1993 № 2739, то згідно з частиною шостою статті 91 ГПК України такий доказ не береться судом до уваги.

19. Крім того, позивачем не надано доказів передачі приміщень в оренду відповідачу, як і доказів перебування ТОВ «Ярема» у спірних приміщеннях.

20. За викладених обставин та виходячи з того, що доказів, якими позивач обґрунтовує підставу своїх позовних вимог, не надано суду, то відповідно відсутні і правові підстави для задоволення позову.

21. Судовою колегією відхиляються доводи касаційної скарги про необхідність врахування позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.02.208 у справі № 925/1596/16, при розгляді спірних правовідносин.

Так, у згаданій постанові Верховний Суд дійшов висновків, що акт приймання-передачі орендованого приміщення не є єдиним доказом, який може підтвердити користування орендованим майном.

22. Однак, у цій справі суди обґрунтовано зазначили, що позивачем взагалі не надано доказів, які б підтвердили факт передачі приміщень в оренду відповідачу, як і доказів перебування ТОВ «Ярема» у спірних приміщеннях.

23. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Цим спростовуються твердження скаржника про нездійснення судами аргументування відхилення доказів, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

24. З урахуванням наведеного, оскільки оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради і про залишення без змін постанови Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 та рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2018 у справі № 914/1479/18.

В. Висновки про правильне застосування норм права

25. Виходячи з того, що доказів, якими позивач обґрунтовує підставу своїх позовних вимог, не надано суду, то відповідно відсутні і правові підстави для задоволення позову.

Г. Розподіл судових витрат

26. Понесені Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 315 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 та рішення Господарського суду Львівської області від 05.11.2018 у справі № 914/1479/18 залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді В.В. Білоус

В.Я. Погребняк