ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2019 р. Справа№ 911/1953/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Чорної Л.В.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 6 на рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2018 у справі № 911/1953/18 (суддя Лилак Т.Д. м. Київ, повний текст рішення складено 26.12.2018)

за позовом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, м. Біла Церква, Київська обл.

до 1) комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 6, м. Біла Церква, Київська обл.

2) Білоцерківська міська рада Київської області, м. Біла Церква, Київська обл.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1: ОСОБА_2, м. Біла Церква, Київська обл.

про стягнення 43 704,54 грн

ВСТАНОВИВ:

Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості (надалі-позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 6 (надалі-відповідач-1) та Білоцерківської міської ради Київської області (надалі- відповідач-2) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 ОСОБА_2 (надалі - третя особа) про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю у зв'язку з поновленням безробітного на роботу за рішенням суду в сумі 43 704,54 грн.

В обґрунтуванні позову Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості вказав, що в період перебування на обліку за період з 27.03.2017 по 11.10.2017 було виплачено допомогу по безробіттю працівнику відповідача-1 ОСОБА_2, незаконно звільненому та в подальшому поновленому на посаді за рішенням суду, який має статус безробітного, що підлягає відшкодуванню відповідачем-1 на підставі частини четвертої статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», проте останнім не було відшкодовано кошти позивачеві, що слугувало підставою для звернення до суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2018 у справі № 910/10732/18 (суддя Привалов А.І., м. Київ, повний текст рішення складено 30.11.2018) позов задоволено повністю, стягнуто з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 6 на користь Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості кошти у сумі 43 704,54 грн., виплачені як допомога по безробіттю гр. ОСОБА_2

Вказане рішення мотивовано тим, що в силу наявності факту поновлення на роботі працівника за рішенням суду, виплачені суми допомоги підлягають стягненню з відповідача-1 на підставі ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". (надалі - Закон № 1533-ІІІ)

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 6 (надалі-скаржник) звернулось до Північного апеляційного господарського суд з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Так, в обґрунтування наведеної ним позиції скаржник посилається на те, що суд неправильно застосував положення частини 4 статті 35 Закону України № 1533-ІІІ та стягнув суму грошових коштів. Відповідач-1 наголосив, що підстави для стягнення з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №6 коштів на користь центру зайнятості відсутні, оскільки роботодавцем ОСОБА_2, в даних трудових відносинах, виступає Білоцерківська міська рада Київської області, в особі міського голови, а Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №6 є місцем роботи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2019 для розгляду апеляційної скарги комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 6 було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Чорна Л.В..

У відповідності до ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 відмовлено у задоволенні клопотання комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 6 про розгляд справи № 911/1953/18 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1953/18. Розгляд зазначеної апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2018 у справі ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач у відзиві просив колегію суддів апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2018 у даній справі залишити без змін, як таке, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Так, позивачем вказано, що роботодавцем ОСОБА_2, як суб'єктом страхування на випадок безробіття є Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 6, внаслідок незаконних дій якого, слід відшкодувати виплачену допомогу по безробіттю.

Відповідач-2 не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора №6 залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2018 у даній справі залишити без змін, виходячи із наступного.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, гр. ОСОБА_2 працював у Комунальному підприємстві Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №6 на посаді начальника, а 10.03.2017 був звільнений з роботи на підставі розпорядження Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09.03.2017 № 91-к.

20 березня 2017 гр. ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

Орган зайнятості населення визнав за ОСОБА_2 статус безробітного та у період з 27.03.2017 по 11.10.2017 виплатив йому допомогу по безробіттю у загальній сумі 43704,54 грн., що підтверджено довідкою від 06.11.2017 № 173б, яка видана Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості.

ОСОБА_2, не погоджуючись зі своїм звільненням, звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до Білоцерківської міської ради Київської області, Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №6 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 11.08.2017 у справі № 22ц-780/4780/17 ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Київського апеляційного суду від 26.10.2017 у справі № 22ц-780/4780/17 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано рішення Білоцерківського міськрайонного суду та ухвалено нове судове рішення, відповідно до якого задоволено позов ОСОБА_2 до Білоцерківської міської ради Київської області, Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 6 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; розпорядження Білоцерківської міської ради від 09.03.2017 № 91-к визнано незаконним та скасовано; визнано незаконним та скасовано наказ від 10.03.2017 Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №6 про звільнення ОСОБА_2 та стягнуто з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №6 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №6 від 27.10.2017 № 435 ВК ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді начальника на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 26.10.2017 по справі № 22ц-780/4780/2017.

У зв'язку з викладеним, в листопаді 2017 року Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості звернувся до відповідачів з претензією від 23.11.2017 № 1493-02 про відшкодування допомоги по безробіттю, виплаченої гр. ОСОБА_2

Відповідач-1 листом від 05.12.2017 № 680 відмовився відшкодовувати позивачу виплачені кошти з тих підстав, що роботодавцем гр. ОСОБА_2, в даних трудових відносинах виступає Білоцерківська міська рада Київської області, в особі міського голови, а Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №6 є місцем роботи, тому відсутні підстави для стягнення з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №6 виплачених коштів.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості звернувся у січні 2018 року до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом у якому просив стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Житлово-експлуатаційна контра № 6" допомогу по безробіттю, виплачену гр. ОСОБА_2, у сумі 43 704 грн. 54 коп.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.03.2018 у справі №810/511/18 позовні вимоги задоволено. Задовольняючи позов суд виходив з того, що позивачем доведено наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 43704,54 грн., виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_2 у зв'язку з поновленням останнього на роботі за рішенням суду відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Постановою Київського апеляційного суду від 08.08.2018 року у справі № 810/511/18 рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.03.2018 скасовано, провадження у справі закрито з посиланням на те, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки у відносинах щодо стягнення коштів, комунальне підприємство та відповідна місцева рада виступають не як суб'єкт владних повноважень, а як боржник у зобов'язальних цивільних правовідносинах.

Відтак, за суб'єктним складом сторін та суттю спору дана справа підлягає розгляду господарським судом у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Спір у справі виник у зв'язку необхідністю встановлення наявності правових підстав для стягнення з відповідача-1 на користь позивача виплаченої допомоги по безробіттю у зв'язку з поновленням безробітного на роботу за рішенням суду в сумі 43 704,54 грн. у відповідності до приписів ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" за період перебування на обліку у центрі зайнятості з 27.03.2017 по 11.10.2017.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційного оскарження комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 6, виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". (надалі - Закон № 5067-VI)

Відповідно до статті 9 Закону № 5067-VI кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом участі в загальнообов'язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

Так, в силу положень статті 44 Закону № 5067-VI зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (надалі - Закон № 1533-ІІІ) фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем фонду про прийняття його на роботу.

Частиною 4 ст. 35 Закону № 1533-ІІІ визначено, що із роботодавця утримуються, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

З аналізу положень статті 35 Закону № 1533-III вбачається, що ключовим критерієм для визначення підстав для стягнення з працедавця суми допомоги по безробіттю (соціального забезпечення), виплаченої на корить застрахованої особи, є неправомірне звільнення особи та подальше її поновлення на роботі, або інші передбачені законом неправомірні дії чи бездіяльність працедавця. При цьому, висновок про неправомірність такого звільнення працівника може ґрунтуватися не лише на підставі рішення суду, а й випливати з інших актів: рішень комісій по трудовим спорам, рішень третейських судів, ґрунтуватися на добровільному визнанні працедавцем факту неправомірного звільнення або вбачитися із змісту мирової угоди, укладеної з працівником.

Таким чином, положеннями статей 34, 35 Закону передбачено право фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним із дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. (наведене також викладено у п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992).

Як було відзначено вище, гр. ОСОБА_2 був поновлений на роботі в Комунальному підприємстві Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №6 згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 26.10.2017 по справі № 22ц-780/4780/2017.

Факт виплати зазначених коштів працівникові відповідача-1 підтверджується матеріалами справи, зокрема, копією довідки № 173б від 06.11.2017, копією додатку 4 до Персональної картки № 00022 ОСОБА_2 та додатків до неї.

Доказів перерахування цих коштів позивачеві відповідачем надано не було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що сума матеріального забезпечення, виплачена центром зайнятості гр. ОСОБА_2 у розмірі 43 704,54 грн. в період його перебування на обліку 27.03.2017 по 11.10.2017 включно як безробітному, підлягає поверненню роботодавцем, а саме - Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 6.

Відтак, враховуючи встановлені обставини позов про стягнення з Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 6 на користь Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості виплаченої допомоги по безробіттю у зв'язку з поновленням безробітного на роботу за рішенням суду в сумі 43 704,54 грн. є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Посилання скаржника на те, що правові підстави для стягнення з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 6 виплаченої допомоги по безробіттю на користь центру зайнятості відсутні, оскільки роботодавцем ОСОБА_2, в даних трудових відносинах виступає Білоцерківська міська рада Київської області, в особі міського голови, а Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 6 є лише місцем роботи суд апеляційної інстанції оцінює критично.

При цьому, колегія суддів відзначає, що відповідно до Контракту від 28.10.2015 № 51 гр. ОСОБА_2 є працівником Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №6, а тому саме на відповідачу-1, як роботодавцю лежить обов'язок відшкодувати позивачу, понесенні витрати на виплату допомоги по безробіттю вказаній особі, адже виплата центром зайнятості цих коштів є наслідком незаконних дій роботодавця, результат яких скасовано згідно рішення суду.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Крім того, слід зазначити, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Колегія вважає, що у зазначеному питанні слід керуватися принципом "обґрунтованої достатності" визначених судом мотивів та підстав прийняття відповідного рішення.

Разом з тим, проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора №6 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв'язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на відповідача-1.

Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора № 6 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.12.2018 у справі № 911/1953/18 залишити без змін.

3. Повернути матеріали справи № 911/1953/18 до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

Л.В. Чорна