ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 922/793/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко І.М.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець Тітова Тетяна Валер'янівна,

представник позивача - не з'явився,

відповідач - публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк",

представник відповідача - Кузовлев Р.В., адвокат (довіреність від 13.11.2018 № 02-03/2898, свідоцтво від 27.06.2018 № 6763/10),

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

на рішення господарського суду Харківської області від 12.09.2018 (головуючий Добреля Н.С., судді: Аюпова Р.М. і Сальнікова Г.І.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 (головуючий Здоровко Л.М., судді: Мартюхіна Н.О. і Шутенко І.А.)

у справі № 922/793/18

за позовом фізичної особи-підприємця Тітової Тетяни Валер'янівни (далі - Підприємець)

до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (далі - Товариство)

про визнання поновленими та продовженими договору та додаткової угоди.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємець звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства (з урахуванням уточненої позовної заяви) про:

- визнання поновленим та продовженим укладеного Товариством та Підприємцем Договору оренди від 04.02.2015 № 02_15_12_01 (далі - Договір) нерухомого майна - нежитлових будівель: літера "В-1" загальною площею 1 681,0 кв.м; літера "Г-1" загальною площею 41,6 кв.м; літера "Е-1" загальною площею 59,0 кв.м; літера "Д-1" загальною площею 25,1 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Каштанова, 16, на той самий строк (35 календарних місяців - з 21.03.2018 до 20.02.2021) та на тих самих умовах;

- визнання поновленим та продовженим укладеного Товариством та Підприємцем додатку (Опціон) від 04.02.2015 № 1 (далі - Опціон), який є невід'ємною частиною Договору, на той самий строк (35 календарних місяців - з 21.03.2018 до 20.02.2021) та на тих самих умовах, за виключенням пункту 1.8.6, який є нікчемним правочином відповідно до Закону.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

- між сторонами був укладений Договір на умовах подальшого викупу майна Підприємцем у Товариства в установлений Договором строк; Підприємець звернувся до Товариства з повідомленням, яким пропонував укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості за Договором, проте Товариство ухиляється від укладення договору купівлі-продажу;

- Підприємець продовжує користуватися об'єктом оренди, сплачуючи орендні платежі та вчиняє інші передбачені Договором дії, а тому Договір є поновленим на той же строк та на тих же умовах, які були передбачені Договором;

- Підприємець надіслав Товариству додаткову угоду щодо продовження дії Договору, однак Товариством відповіді не надано, тому Підприємець вбачає порушення своїх прав, передбачених Договором та законодавством, зокрема, на належне оформлення у вигляді правочину наявного у нього права користування майном;

- Опціон є невід'ємною частиною Договору і укладений на той же строк, що й Договір оренди, тому, відповідно, також є продовженим;

- умови пункту 1.8.6 Опціону є нікчемними в силу чинного законодавства, оскільки він скасовує відповідальність Товариства за невиконання встановленого Договором зобов'язання продати нерухоме майно Підприємцю.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.09.2018, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2019, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що: Договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений Договором з огляду на приписи статті 764 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відтак, це, по суті, є вимога про встановлення юридичного факту, що не відповідає передбаченому законом способу захисту порушеного права; з тих самих мотивів судами відмовлено у задоволенні позовних вимог у частині визнання поновленим та продовженим Опціону, який є невід'ємною частиною Договору; Підприємцем не наведено правової норми, яка б визначала домовленість сторін, викладену в пункті 1.8.6 Опціону, нікчемною.

Не погоджуючись з мотивувальною частиною рішень судів попередніх інстанцій, Товариство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, а саме:

- в останньому абзаці сторінки 6 рішення виключити з передостаннього речення слова "та не заперечував щодо використання нерухомого майна після закінчення строку договору" та останнє речення: "За таких обставин, суд констатує, що, з огляду на приписи статті 764 ЦК України, договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором";

- абзаци перший та другий сторінки 7 рішення виключити повністю;

- виключити останнє речення абзацу другого сторінки 8 рішення: "Адже, встановлені судом обставини справи свідчать, що такий договір є поновленим (продовженим) з огляду на приписи статті 764 ЦК України";

- виключити останнє речення абзацу четвертого сторінки 8 рішення: "Отже, враховуючи, що договір оренди є поновленим (продовженим) з огляду на приписи статті 764 ЦК України, то й всі додатки до нього продовжують свою дію на раніше визначених умовах";

- виключити слова з останнього абзацу сторінки 8 рішення "та приймаючи до уваги те, що договір оренди № 02_15_12_01 від 04 лютого 2015 року нерухомого майна з додатками є поновленим (продовженим) з огляду на приписи статті 764 ЦК України".

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

- Договір є припиненим відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Договору, що кореспондується з вимогами статті 598 ЦК України;

- Товариство повертає отриману орендну плату за Договором Підприємцю, доказом чого є платіжні доручення;

- 15.12.2017 Товариство направило Підприємцю повідомлення, що не має наміру продовжувати дію Договору ніяким іншим чином, крім укладення нового договору оренди, або у порядку, передбаченому пунктом 1.8.5 Опціону, а саме для укладення договору купівлі-продажу об'єкта оренди.

Підприємець подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника Товариства, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 04.02.2015 Підприємцем як орендарем та Товариством як орендодавцем був укладений Договір.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Товариство передало, а Підприємець прийняв у строкове платне володіння та користування, з урахуванням укладеного сторонами 04.02.2015 Опціону на купівлю нерухомого майна, що є додатком № 1 до цього договору та його невід'ємною частиною, такий об'єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі: літера "В-1" загальною площею 1 681,0 кв.м; літера "Г-1" загальною площею 41,6 кв.м; літера "Е-1" загальною площею 59,0 кв.м; літера "Д-1" загальною площею 25,1 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Каштанова, 16.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору Підприємець зобов'язаний сплачувати Товариству орендну плату в розмірі 25 000,00 грн., з урахування ПДВ.

У пунктах 4.2.6, 4.2.7 сторони погодили, що Підприємець має переважне право перед іншими особами на придбання об'єкту оренди у разі його продажу Товариством; має право придбати об'єкт оренди у випадках, у порядку та на умовах, визначених у Опціоні, укладеному між сторонами.

Відповідно до пункту 4.3.3 Договору Товариство зобов'язалось за умови належного виконання Підприємцем умов цього договору продати йому об'єкт оренди за окремим договором купівлі-продажу в порядку та на умовах, передбачених Опціоном.

Згідно з пунктом 8.1 Договору строк оренди становить 35 календарних місяців. Строк оренди починає відраховуватись з моменту підписання акта приймання-передачі. Якщо сторони не домовились про інше, строк оренди не може бути продовжено після його закінчення (крім випадків, передбачених у пункті 1.8.5 Опціону). Орендар може отримати право оренди об'єкту оренди виключно на підставі укладеного та підписаного сторонами нового договору оренди.

Додатковою угодою від 04.01.2018 сторони продовжили строк дії Договору до 20.03.2018.

Пунктом 1.1 Опціону передбачено, що Підприємець має безумовне право (але не обов'язок, з урахуванням пункту 1.6 Опціону) купити (придбати) об'єкт нерухомості - нежитлові будівлі: літера "В-1" загальною площею 1 681,0 кв.м; літера "Г-1" загальною площею 41,6 кв.м; літера "Е-1" загальною площею 59,0 кв.м; літера "Д-1" загальною площею 25,1 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Каштанова, 16 (об'єкт оренди), а Товариство має безумовний обов'язок продати Підприємцю об'єкт оренди згідно з окремим договором купівлі-продажу об'єкту оренди за ціною, визначеною в пункті 1.5 цього опціону, незалежно від цінових змін на ринку аналогічних об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до пункту 1.8.5 Опціону у разі, якщо Підприємець скористається правом придбання базового активу (об'єкту оренди за Договором), а термін дії Договору спливає до дати укладення і нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу базового активу, то сторони погодили, що термін дії Договору продовжується шляхом укладення додаткової угоди на період до укладення, нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу базового активу та/або державної реєстрації права власності на базовий актив за позивачем.

Згідно з пунктом 1.6 Опціону Підприємець вправі у будь-який час протягом 35 календарних місяців з дати укладення цього опціону скористатись правом придбання базового активу, направивши Товариству відповідне повідомлення з пропозицією укласти договір купівлі-продажу активу та проект договору купівлі-продажу. Якщо Підприємець своєчасно, у визначений цим пунктом строк, направив Товариству повідомлення з пропозицією укласти договір купівлі-продажу базового активу, договір купівлі-продажу базового активу укладається у порядку, передбаченому пунктом 1.8 Опціону, незалежно від закінчення строку дії Опціону.

Пунктом 1.11 Опціону передбачено, що Опціон набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 35 місяців з моменту його підписання або до моменту укладення сторонами договору купівлі-продажу базового активу, але в будь-якому випадку не більше строку дії Договору.

Відповідно до пункту 1.8.1 Опціону у разі наміру Підприємця скористатись правом придбання базового активу та наявності у нього достатніх фінансових ресурсів для проведення розрахунку за базовий актив Підприємець направляє Товариству повідомлення з пропозицією про укладення договору купівлі-продажу базового активу, до якого долучає проект договору купівлі-продажу базового активу. У вказаному повідомленні також зазначається запропонований Підприємцем нотаріус, адреса нотаріальної контори, де буде посвідчуватись договір купівлі-продажу базового активу, планова дата та час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

У пункті 1.9 Опціону сторони погодили перелік істотних умов договору купівлі-продажу об'єкту оренди.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03.01.2018 Підприємець звернувся до Товариства з повідомленням у порядку пункту 1.8.5 Опціону, яким запропонував призначити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу базового активу на 15.03.2018, а нотаріальне посвідчення такої угоди запропонував доручити приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харитоновій Я.М. До повідомлення також долучено примірник проекту договору купівлі-продажу об'єкта оренди.

У відповідь на вказане повідомлення Товариство звернулось до Підприємця з листом від 22.01.2018, в якому зазначило, що наданий Підприємцем проект договору купівлі-продажу об'єкта оренди не містить всіх погоджених сторонами у пункті 1.9 Опціону істотних умов, а тому Товариство запропонувало власний примірник проекту договору купівлі-продажу.

Листом від 13.03.2018 № 12.3-03/67-3289 Товариство повідомило Підприємця про необхідність надати докази наявності у нього достатніх фінансових ресурсів для проведення розрахунку за об'єкт оренди відповідно до положень пункту 1.8.1 Опціону. Крім того, Товариство повідомило Підприємця про неотримання від нього відповіді на запропонований Товариством проект договору купівлі-продажу базового активу. Також у вказаному листі було зазначено про те, що приватний нотаріус Харитонова Я.М. не акредитована в ПАТ "Укрсоцбанк", що також унеможливлює укладення договору купівлі-продажу.

13.03.2018 Підприємець надав відповідь на вказаний лист, в якому зазначив таке: по-перше, Харитонова Я.М. є правомочним нотаріусом, відсутність її акредитації у відповідача не свідчить про неможливість виконання нею своїх обов'язків; по-друге, Підприємець не має жодних зауважень щодо змісту наданого Товариством проекту договору купівлі-продажу об'єкта оренди; по-третє, він надає лист ПАТ "АБ "Радабанк" із пропозицією розглянути можливість кредитування для придбання об'єкту оренди.

Листом від 14.03.2018 Товариство повідомило Підприємця про те, що наданий ним лист ПАТ "АБ "Радабанк" не можна вважати доказом наявності у Підприємця достатніх фінансових ресурсів на придбавання об'єкту оренди, оскільки такий лист свідчить лише про пропозицію банку надати кредит, та запропонувало Підприємцю 15.03.2018 провести зустріч щодо обговорення всіх деталей оплати об'єкту оренди.

У листі від 14.03.2018 Підприємець повідомив Товариство про те, що відомості про Харитонову Я.М. як приватного нотаріуса містяться в Єдиному реєстрі нотаріусів України, до якого є відкритий доступ.

Заявами, посвідченими приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харитоновою Я.М., Підприємець повідомив Товариство про заплановане на 15.03.2018 о 09:00 укладення договору купівлі-продажу об'єкту оренди.

Відповідно до свідоцтва від 15.03.2018, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харитоновою Я.М., Підприємець знаходився у нотаріуса 15.03.2018 з 09:00 до 18:00.

Як зазначає Підприємець та не заперечує Товариство, останнє 15.03.2018 до приватного нотаріуса Харитонової Я.М. не з'явилось.

19.03.2018 Підприємець звернувся до Товариства з пропозицією укласти додаткову угоду до Договору, якою продовжити строк дії Договору, однак Товариство відповіді на таке звернення не надало.

Згідно з пунктом 1.8.6 Опціону у будь-якому випадку незалежно від причин та вини сторін Підприємець втрачає право на придбання об'єкту оренди, якщо договір купівлі-продажу базового активу не буде укладено сторонами у термін до 01.04.2018.

20.03.2018 закінчився строк дії Договору, а до 01.04.2018 сторони договір купівлі-продажу об'єкта оренди не уклали.

Судами встановлено, що Підприємець орендоване майно Товариству не повернув та продовжує користуватись орендованим майном. За весь час користування майном, у період з 31.05.2018 по 19.07.2018 Підприємець сплачував Товариству орендну плату.

Після отримання від Підприємця пропозиції укласти додаткову угоду до Договору про продовження строку його дії Товариство ані протягом місяця, ані на час розгляду справи, відповіді на звернення не надало та не висловило протягом місяця заперечень щодо використання Підприємцем орендованого майна після закінчення строку дії Договору; жодних заходів щодо виселення Підприємця не вживало.

У матеріалах справи наявні платіжні доручення, які свідчать про те, що частину сплачених коштів (у сумі 50 000,00 грн.) Товариство повернуло Підприємцю у червні 2018 року.

Касаційний господарський суд зазначає, що касаційними вимогами Товариства є фактично виключення з мотивувальних частин оскаржуваних рішень висновків судів про те, що Договір є поновленим (продовженим), а всі додатки до нього продовжують свою дію на раніше визначених умовах.

При цьому суди попередніх інстанцій дійшли таких висновків виходячи з того, що відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 764 ЦК України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до статті 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з частиною четвертою статті 291 ГК України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Тобто законом передбачено, що письмові заперечення мають бути висловлені орендодавцем протягом одного місяця після закінчення строку договору.

Судами встановлено, що строк дії Договору закінчився 20.03.2018, проте Підприємець продовжує користуватись об'єктом оренди після закінчення строку дії Договору, і протягом одного місяця після закінчення Договору Товариство не надіслало Підприємцю своїх письмових заперечень щодо продовження користування майном.

Що ж до посилань Товариства на те, що 15.12.2017 воно направило Підприємцю лист, в якому повідомило останнього, що не має наміру продовжувати дію Договору оренди ніяким іншим чином, крім укладення нового договору оренди або у порядку, передбаченому пунктом 1.8.5 Опціону, а саме, для укладення договору купівлі-продажу об'єкта оренди, то такі посилання були відхилені судами, оскільки вже 04.01.2018 сторони додатковою угодою продовжили строк дії Договору до 20.03.2018. Тобто 04.01.2018 сторони домовились про можливість продовження строку дії Договору шляхом укладення додаткової угоди до Договору, що відповідає положенням пункту 8.1 Договору.

При цьому Підприємець, як це передбачено умовами Договору, скористався своїм правом на придбання об'єкту оренди і звернувся до Товариства до закінчення Договору з повідомленням про намір придбати орендоване майно, для чого ще 03.01.2018 запропонував відповідачу призначити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу базового активу на 15.03.2018, а нотаріальне посвідчення такої угоди запропонував доручити приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харитоновій Я.М.

У той же час Товариство на надало судам інших належних і допустимих доказів повідомлення Підприємця про наявність у Товариства заперечень протягом одного місяця після закінчення строку Договору (після 20.03.2018) щодо його продовження.

Суть поновлення договору оренди згідно із статтею 764 ЦК України саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору у його поновленні.

Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді", і у такому випадку орендар у силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Судами встановлено, що орендар не вимагає поновлення договору оренди нерухомого майна на інших умовах, ніж ті які були викладені у Договорі. Що ж до прав та обов'язків орендодавця, то він має право заперечити стосовно поновлення договору оренди, і таке обґрунтоване заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди, чого Товариством здійснено не було.

Також Товариство не повідомило Підприємця на його звернення від 19.03.2018 щодо прийнятого Товариством рішення стосовно поновлення Договору на новий строк, що, у свою чергу, надало Підприємцю підстави розраховувати на можливість поновлення Договору в силу закону, а саме статті 764 ЦК України.

Крім того, Товариством не спростовується, що Підприємець продовжує користуватися об'єктом оренди.

Враховуючи викладене, суди дійшли висновку, що, з огляду на приписи статті 764 ЦК України, Договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений Договором, як і Опціон, який є невід'ємною частиною договору оренди, про що сторони зазначили в пункті 1.30 Опціону. Отже, враховуючи, що договір оренди є поновленим (продовженим) з огляду на приписи статті 764 ЦК України, то й усі додатки до нього продовжують свою дію на раніше визначених умовах.

Водночас суди відмовили у задоволенні позовних вимог, оскільки господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), тому що така позовна вимога є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 923/854/17.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами було прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що надає підстави залишити їх без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше прийняті у даній справі судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу акціонерного товариства "Укрсоцбанк" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 12.09.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 у справі № 922/793/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко