ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2019 Справа №914/2410/18

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна», с. Крупець, Славутський район, Хмельницької області,
до відповідача:фермерського господарства «ТАМ+», с. Смиків, Сокальський район., Львівської області,
про: стягнення 1762380,27 грн (з яких: 1457866,01 грн борг, 218679,91 грн штраф, 5032,563 грн три відсотки річних, 20410,12 грн інфляційні втрати та 60391,60 грн пеня).
Суддя Березяк Н.Є. Секретар судового засідання Кравець О.І.
За участю представників сторін:
позивача:ОСОБА_2 адвокат,
відповідача:ОСОБА_3 директор.

Суть спору: на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до фермерського господарства «ТАМ+» про стягнення 1762380,27 грн (з яких: 1457866,01 грн боргу, 218679,91 грн штрафу, 5032,563 грн три відсотки річних, 20410,12 грн інфляційних втрат та 60391,60 грн пені).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.01.2019. В подальшому підготовче засідання відкладалось на 25.02.2019 та на 18.03.20.19.

Рух справи відображено в попередніх ухвалах та протоколах суду.

Ухвалою суду від 18.03.2019 підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 01.04.2019. ухвалою суду від 01.04.2019 розгляд справи було відкладено на 17.04.2019.

В судове засідання представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує порушенням відповідачем умов Договору поставки № НОМЕР_1 від 01.01.2019. Зокрема, вказує про те, що поставивши відповідачу товар, останній не здійснив оплату, як наслідок у нього виникла заборгованість за поставку в розмірі 1457866,01 грн. Крім того, за неналежне виконання грошових зобовязань позивачем нараховано 218679,91 грн штрафу, 5032,563 грн три відсотки річних, 20410,12 грн інфляційних втрат та 60391,60 грн пені.

В судове засідання представник відповідача зявився, відзив на позов не подав, однак позовні вимоги визнав усно.

Відповідно до частини 9 статті 195 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 17.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

01 січня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» (позивач у справі) та фермерським господарством «ТАМ+» (відповідач у справі) укладено Договір поставки № НОМЕР_1 (надалі Договір). За умовами цього Договору даний договір є змішаним договором у розумінні частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України та обєднує договори поставки та надання послуг. Договір направлений на забезпечення Продавцем Покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону, а також на надання послуг, повязаних із вирощуванням врожаю. (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 4.3. Договору, якщо інші умови оплати не будуть погоджені Сторонами, Покупець зобовязується оплатити вартість Товару не пізніше 31 жовтня 2018 року. Якщо в додатках до договору буде вказана дата із зазначенням лише дати та місяця, вважатиметься, що мова йде про 2018 рік.

На виконання своїх зобовязань позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1457866,01 грн, що підтверджується видатковими накладними: № НОМЕР_2 від 05.04.2018 на суму 24 847,81 грн, № НОМЕР_3 від 05.04.2018 на суму 4016,60 грн, № НОМЕР_4 від 11.04.2018 на суму 2141,08 грн, № 519002132 від 11.04.2018 на суму 47967,35 грн, № НОМЕР_5 від 11.04.2018 на суму 230035,93 грн, № НОМЕР_6 від 11.04.2018 на суму 100772,34 грн, № НОМЕР_7 від 12.04.2018 на суму 115017,97 грн, № НОМЕР_8 від 13.04.2018 на суму 39159,50 грн, № НОМЕР_9 від 13.04.2018 на суму 14243,71 грн, № НОМЕР_10 від 13.04.2018 на суму 58616,87 грн, № НОМЕР_8 від 13.04.2018 на суму 70812,46 грн, № НОМЕР_11 від 16.04.2018 на суму 115392,65 грн, № НОМЕР_12 від 17.04.2018 на суму 226803,84 грн, № НОМЕР_13 від 17.04.2018 на суму 5582,54 грн, № НОМЕР_14 від 20.04.2018 на суму 29042,81 грн, № НОМЕР_15 від 20.04.2018 на суму 11830,97 грн, № НОМЕР_16 від 26.04.2018 на суму 91044,59 грн, № НОМЕР_17 від 01.06.2018 на суму 22133,50 грн, № НОМЕР_18 від 04.06.2018 на суму 117630,55 грн, № НОМЕР_19 від 07.06.2018 на суму 3693,95 грн, № НОМЕР_20 від 20.07.2018 на суму 19978,99 грн.

Також сторонами підписано специфікації до Договору поставки щодо конкретної кількості та ціни за кожну поставку.

Свій обовязок з оплати відповідач не виконав.

Для відновлення порушеного права позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 1457866,01 грн боргу, 218679,91 грн штрафу, 5032,563 грн трьох відсотків річних, 20410,12 грн інфляційних втрат та 60391,60 грн пені.

Відповідач відзив на позов не подав, проте у судовому засіданні усно визнав позовні вимоги.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 4.3. Договору встановлено, якщо інші умови оплати не будуть погоджені Сторонами, Покупець зобовязується оплатити вартість Товару не пізніше 31 жовтня 2018 року. Якщо в додатках до договору буде вказана дата із зазначенням лише дати та місяця, вважатиметься, що мова йде про 2018 рік. У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо зміни дати оплати поставленого Товару.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем поставлено, а відповідачем прийнято Товар на загальну суму 1457866,01 грн, що підтверджується видатковими накладними, долученими до матеріалів справи. Кореспондуючий обовязок з оплати відповідач не виконав.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення 1457866,01 грн - основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, розглянувши вимоги про стягнення 5032,563 грн трьох відсотків річних та 20410,12 грн інфляційних втрат, перевіривши надані розрахунки, зазначає, що такі здійснено правильно, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.1. Договору, Покупець сплачує пеню Продавцеві в разі несвоєчасної оплати за товар. Розмір пені визначений як подвійна облікова ставка НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно з п. 8.2 Договору, Покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15 % від суми прострочення за кожен 1 (один) повний місяць прострочення.

Так, розглянувши вимоги позивача про стягнення 60391,60 грн пені та 218679,91 грн штрафу, перевіривши надані розрахунки, суд вказує, що такі розрахунки здійснено правильно, а тому заявлені вимоги є обґрунтованими.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 26435,70 грн.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з фермерського господарства «ТАМ+» (80032, Львівська область, Сокальський район, село Смиків; ідентифікаційний код 37624541) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» (30068, Хмельницька область, Славутський район, село Крупець, вулиця Б.Хмельницького, будинок 43; ідентифікаційний код 34863309) 1457866,01 грн боргу, 5032,563 грн три відсотки річних, 20410,12 грн інфляційних втрат, 218679,91 грн штрафу, 60391,60 грн пені та 26435,70 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарським процесуальним кодексом України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18.04.2019.

Суддя Березяк Н.Є.