ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/15339/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Разіної Т.І.

без виклику сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р.

у справі № 910/15339/18 (суддя-Босий В.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України»

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення 63 309,01 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. по справі №910/15339/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» 3 % річних у розмірі 9 862,68 грн., інфляційні у розмірі 50 052,15 грн. та судовий збір у розмірі 1 667,53 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в разі невиконання рішення суду, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання. При цьому судом здійснено власний розрахунок сум, оскільки позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати не лише на суму основного боргу, а й на інфляційні, 3 % річних та судовий збір, які були стягнуті судовим рішенням.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. по справі №910/15339/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом було порушено ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України. Моментом виконання рішення є стягнення грошових коштів з рахунку боржника, а не надходження коштів на рахунок стягувача, а тому рішення суду, на переконання апелянта, є таким, що порушує ст. 599 Цивільного кодексу України, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», п. 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстицію України №512/5 від 02.04.2012р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. у справі № 910/15339/18.

Публічне акціонерне товариство «Надра Україна» заперечує проти апеляційної скарги, посилаючись на те, що кошти по даній справі надійшли 23.03.2018р., що підтверджується випискою з особового рахунку.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України:

- господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного; частина перша);

- спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина третя);

- для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п'ята).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. (п. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України).

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

19.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (замовник) та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України» (виконавець) було укладено договір про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування №7/2978-Р-93М/13, за умовами якого виконавець зобов'язується виконати для замовника, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити роботи з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування з метою видобування корисних копалин на Суходолівському родовищі відповідно до умов цього Договору.

У зв'язку із неналежним виконанням умов вказаного договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2015р. у справі №910/1272/15-г позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» суму основного боргу в розмірі 139 692,55 грн., пеню в розмірі 6 536,85 грн., 3% річних в розмірі 700,38 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 190,78 грн. та судовий збір в розмірі 3 022,41 грн.

16.03.2015р. на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 05.04.2018р. закінчено виконавче провадження №46969113 з примусового виконання наказу №910/1272/15-г від 16.03.2015р., у зв'язку з фактичним виконання рішення в повному обсязі.

Грошові кошти за рішенням суду були перераховані позивачу 22.03.2018р. Державною казначейською службою України, м. Київ, Шевченківський РВДС м. Київ.

Таким чином, датою фактичного виконання рішення у справі №910/1272/15-г є 22.03.2018р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За приписом частини п'ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Пунктом 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Таким чином, вимога позивача про нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму основного боргу є обґрунтованою.

Разом з цим, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних на стягненні інфляційні втрати, 3% річних та судовий збір, оскільки вони не є грошовим зобов'язанням в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних здійснений судом першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та є арифметично вірним.

За таких обставин, позовні вимоги документально обґрунтовані, підлягають задоволенню частково.

Щодо доводів, наведених у апеляційній скарзі, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Отже, моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а не датою списання з рахунку боржника.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Разом з цим, в резолютивній частині рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. вказано, що позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» задоволено повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З наведених у даній постанові обставин, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. у справі №910/15339/18 підлягає зміні.

керуючись ст.ст. 252, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. у справі №910/15339/18 підлягає зміні. П. 1 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. у справі №910/15339/18 викласти у наступній редакції: «позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» задовольнити частково». По решті рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2019р. у справі №910/15339/18 залишити без змін.

2. Матеріали справи №910/15339/18 повернути до місцевого господарського суду.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді І.А. Іоннікова

Т.І. Разіна