номер провадження справи 9/24/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 Справа № 908/314/19

м.Запоріжжя

За позовом: Концерну Міські теплові мережі, (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул.Щаслива, 2а)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія-ІТД, (69035, АДРЕСА_1)

про стягнення суми 28226,08 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 519/20-19 від 26.03.2019;

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну Міські теплові мережі до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія-ІТД, про стягнення суми 28226,08 грн., яка складається з: суми 23082,25 грн. основного боргу за відпущену теплову енергію за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100055 від 01.10.2006, суми 1445,36 грн. пені, суми 2764,14 грн. - інфляційних втрат та суми 934,33 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 14.02.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/314/19, присвоєний номер провадження 9/24/19, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.03.2019. Ухвалою суду від 14.03.2019 розгляд справи відкладено на 09.04.2019.

09.04.2019 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги, які підтримані позивачем в повному обсязі, мотивовані наступним. 01.10.2006 між Концерном Міські теплові мережі та ТОВ Компанія-ІТД був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100055. На виконання умов договору, позивач в період з грудня 2016 року по березень 2017 року та в січні і березні 2018 року відпустив відповідачу теплову енергію на суму 35933,98 грн. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати послуг належним чином не здійснив, у звязку з чим, у останнього утворилась заборгованість в розмірі 23082,25 грн. Крім того, позивачем, відповідно до п. 7.2.8. договору, нараховано відповідачу пеню в розмірі 1445,36 грн., а також в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 934,33 грн. та інфляційні витрати в розмірі 2764,14грн. Позов обґрунтовано ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, умовами договору, Законом України «Про теплопостачання», «Правилами користування тепловою енергією» затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, відзив на позов суду не надав, представник відповідача в судові засідання за викликом не зявлявся. Про час та місце судових засідань відповідача повідомлено належним чином. Ухвали суду направлялись на адресу, вказану в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 69035, АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2006 між Концерном Міські теплові мережі (теплопостачальна організація, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія-ІТД (споживач, відповідач у справі) був укладений договір № 100055 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до п. 1.1. договору теплопостачальна організація бере на себе зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобовязується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

Пунктом 6.2 договору сторони узгодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з п. 6.3 договору оплата за теплову енергію проводиться шляхом перерахування грошових коштів у розрахунковому періоді на поточний рахунок теплопостачальної організації. Остаточні розрахунки за відпущену у розрахунковому періоді теплову енергію здійснюються споживачем на підставі акту приймання-передачі теплової енергії у термін до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з п. 6.4. договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 03.10.2016) споживач зобовязаний до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, сплатити на розрахунковий рахунок зі спеціальним режимом використання теплопостачальної організації за спожиту в розрахунковому періоді теплову енергію та суму авансового платежу, розрахованого у відповідності до п. 6.5.

Пунктом 6.7 договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 03.10.2016) встановлено, що споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вулиця Щаслива, буд. 2а, документи: рахунок на сплату за розрахунковий період з урахуванням суми авансового платежу; акт приймання-передачі теплової енергії за розрахунковий місяць.

Згідно з п. 6.6.1 договору отриманий Акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі пяти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним дата вручення представнику споживача; при направленні рекомендованим листом дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів).

Відповідно до п. 6.6.2 договору в разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в Акті, споживач зобовязаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.6.1. договору строк. У разі неотримання Акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні у встановлений договором термін, акт підписується теплопостачальною з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, позивач у період з грудня 2016 по березень 2017 року, в січні 2018 і в березні 2018 відпустив відповідачу теплову енергію до приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 3Б, на загальну суму 35933,98 грн., про що свідчать акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період.

Відповідач з власної ініціативи направив відповідачу рахунки на сплату та акти приймання-передачі теплової енергії за вказані вище періоди, про що свідчать реєстри отримання документів за відпущену теплову енергію за відповідні місяці, копії яких містяться в матеріалах справи.

Як зазначив позивач, акти приймання-передачі за період з грудня 2016 року по березень 2017 року та за січень, березень 2018 року споживачем підписані не були, жодних заперечень щодо них відповідачем не надано. У звязку із зазначеним, вказані акти приймання-передачі були оформлені позивачем у відповідності до вимог п. 6.6.2 договору та згідно з п. 6.3 договору є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Відповідач зобовязання за договором належним чином не виконав, оплату за спожиту теплову енергію в повному обсязі та в строки визначені договором не здійснив, внаслідок чого, у нього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 23082,25 грн.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак, відповідач покладений на нього обовязок щодо оплати отриманої теплової енергії в повному обсязі та у встановлений договором строк не виконав.

Факт порушення відповідачем грошових зобовязань за договором підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований. Заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію, з урахуванням часткових оплат, становить 23082,25 грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 23082,25 грн. основного боргу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У звязку з простроченням відповідачем грошового зобовязання, позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми 934,33 грн. 3 % річних за загальний період з 20.01.2017 по 31.10.2018 та суми 2764,14 грн. втрат від інфляції за загальний період з лютого 2017 по вересень 2018.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що заявлені позивачем до стягнення суми 3 % річних та інфляційних втрат підтверджені детальним розрахунком позивача, доданим до позовної заяви, який перевірений судом. В розрахунках позивачем враховані часткові оплати відповідача.

Отже, суд знаходить вимоги позивача в цій частині правомірними та такими, що підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені за загальний період з 20.02.2018 по 20.10.2018 року в розмірі 1445,36 грн. (яка нарахована на суму заборгованості за січень 2018 та березень 2018).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2.8. договору сторони передбачили, що в разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого п. 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Судом перевірено правильність нарахування пені та встановлено, що заявлена до стягнення сума пені є обґрунтованою і тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

За змістом ст. 123 ГПК України до складу судових витрат, крім судового збору, входять також витрати, повязані з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду.

Позивач, окрім того, просив стягнути з відповідача поштові витрати, понесені ним у звязку із направленням на адресу відповідача копії позовної заяви з додатками.

Згідно з наданими позивачем фіскальним чеком, виданими підприємством поштового звязку, розмір цих витрат склав 26,92 грн.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів (ч.ч. 5, 8 ст. 129 ГПК України).

Оскільки підставою звернення позивача за захистом своїх майнових прав та інтересів у судовому порядку є невчинення відповідачем протягом тривалого часу дій щодо виконання грошового зобовязання за договором, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст. 129 ГПК України поштових витрат в сумі 26,92 грн., які безпосередньо повязані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, розмір яких підтверджений в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія-ІТД, (69035, АДРЕСА_1) на користь Концерну Міські теплові мережі, (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а) суму 23082 (двадцять три тисячі вісімдесят дві) грн. 25 коп. основного боргу, суму 934 (девятсот тридцять чотири) грн. 33 коп. 3% річних, суму 2764 (дві тисячі сімсот шістдесят чотири) грн. 14 коп. інфляційних втрат, суму 1445 (одна тисяча чотириста сорок пять) грн. 36 коп. пені, суму 1921 (одна тисяча девятсот двадцять одна) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору та суму 26 (двадцять шість) грн. 92 коп. витрат, повязаних з розглядом справи.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 16.04.2019.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва