ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Справа№ 910/9791/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокомерц-Україна»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2019

у справі № 910/9791/18 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокомерц-Україна»

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубікон-ІІ»;

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам'янка Глобал Вайн»;

4) Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю;

5) Приватного акціонерного товариства «Завод алюмінієвих профілів»

про визнання права вимоги

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокомерц-Україна» (далі - ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Централ Капітал», відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубікон-ІІ» (далі - ТОВ «Рубікон-ІІ», відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам'янка Глобал Вайн» (далі - ТОВ «Кам'янка Глобал Вайн», відповідач-3), Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - СП «Марком», відповідач-4), Приватного акціонерного товариства «Завод алюмінієвих профілів» (далі - ПрАТ «Завод алюмінієвих профілів», відповідач-5) про застосування наслідків нікчемності правочинів шляхом визнання права вимоги за кредитними договорами № 021-11-10 від 01.12.2010, № 026-07-13 від 05.07.2013, № 041-11-11 від 29.11.2011, №043-11-11 від 29.11.2011 та № 004-03-11 від 25.03.2011 та за всіма договорами забезпечення, укладеними на їх виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №910/9791/18 (суддя Маринченко Я.В.) позовну заяву ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» з доданими до неї документами повернуто позивачеві на підставі на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 апеляційну скаргу ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі № 910/9791/18 задоволено, вказану ухвалу скасовано, матеріали справи передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/9791/18 (суддя Гумега О.В.) позовну заяву повернуто ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Повертаючи позовну заяву, місцевий господарський суд виходив з того, що хоча заявлені позивачем вимоги є однорідними та пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту права, однак, дослідження обставин наявності чи відсутності підстав для визнання за позивачем права вимоги окремо за кожним з п'яти спірних кредитних договорів (з усіма змінами та доповненнями до відповідного кредитного договору) та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання відповідного кредитного договору, суттєво ускладнять вирішення спору у даній справі, а відтак, у спірному випадку відсутні підстави для застосування положень статті 173 ГПК України.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» звернулось Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на те, що при зверненні з позовом до суду позивачем не було порушено правила об'єднання позовних вимог, оскільки вказані вимоги пов'язані між собою підставою виникнення (нікчемність договору відступлення права вимоги (договір цесії) від 24.07.2015 та похідних від нього правочинів) та поданими доказами (докази нікчемності вказаних правочинів); предметом спору є застосування наслідків нікчемності правочинів у вигляді визнання прав за позивачем, тобто повернення останньому статусу кредитора за кредитними договорами та за відповідними договорами забезпечення щодо відповідачів, як позичальників; надання оцінки нікчемності одного і того ж договору відступлення права вимоги під час розгляду різними судами в окремих провадженнях кожної позовної вимоги не виключає можливість прийняття кардинально різних висновків щодо одних і тих самих підстав та обставин нікчемності, що призведе до постановлення різних по суті рішень та спричинить неоднаковість у вирішенні спорів за одних і тих самих обставин та ускладнить реалізацію відновленого права позивача у майбутньому; об'єднання вказаних позовних вимог повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 173 ГПК України, що встановлено судом, а відтак, на думку скаржника, суд дійшов помилкового висновку про необхідність повернення позовної заяви на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України; судом не наведено яким чином сумісний розгляд об'єднаних позовних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

Також апелянт наголошував на порушенні судом приписів ч. 7 ст. 174 ГПК України, яка виключає можливість повторного повернення позовної заяви у разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду, що мало місце у даній справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокомерц-Україна» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі № 910/9791/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.04.2019, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судове засідання відповідачі-1, 2, 3, 4, 5 явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідачі не повідомили суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

22.04.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

При цьому, під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. Отже, позивач наділений правом об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, тобто кілька способів захисту порушеного права.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву.

Так, згідно з п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про порушення позивачем правил об'єднання позовних вимог в одній позовній заяві, з огляду на наступне.

Як вбачається з поданої позовної заяви, позивачем були заявлені вимоги про застосування наслідків нікчемності правочинів шляхом визнання права вимоги, а саме:

- визнати за ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» право вимоги за Кредитним договором № 021-11-10 від 01.12.2010 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Рубікон-ІІ» та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов'язання останнього за вказаним Кредитним договором, а саме, за договором іпотеки та договорами поруки, наведеними у п. 2 прохальної частини позовної заяви;

- визнати за ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» право вимоги за Кредитним договором № 026-07-13 від 05.07.2013 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» та ТОВ «Кам'янка Глобал Вайн» та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов'язання останнього за вказаним Кредитним договором, а саме, за договорами застави обладнання та договорами поруки, наведеними у п. 3 прохальної частини позовної заяви;

- визнати за ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» право вимоги за Кредитним договором № 041-11-11 від 29.11.2011 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» та СП «Марком» та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов'язання останнього за вказаним Кредитним договором, а саме, за договорами застави автотранспортного засобу, договорами застави обладнання, договорами застави товарів в обороті, договорами поруки, наведеними у п. 4 прохальної частини позовної заяви;

- визнати за ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» право вимоги за Кредитним договором № 043-11-11 від 29.11.2011 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» та СП «Марком» та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов'язання останнього за вказаним Кредитним договором, а саме, за договорами застави автотранспортного засобу, договорами застави обладнання, договорами застави товарів в обороті, договорами поруки, наведеними у п. 5 прохальної частини позовної заяви;

- визнати за ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» право вимоги за Кредитним договором № 004-03-11 від 25.03.2011 (з усіма змінами та доповненнями до нього), укладеним між ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» та ПрАТ «Завод алюмінієвих профілів» та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов'язання останнього за вказаним Кредитним договором, а саме, за іпотечними договорами, договором застави автотранспортного засобу, договором застави обладнання, договором застави товарів в обороті, договорами поруки, наведеними у п. 6 прохальної частини позовної заяви.

Дослідивши зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає, що такі вимоги пов'язані між собою як підставою виникнення, так і поданими доказами, обґрунтовані одними і тими ж обставинами, а саме, нікчемністю договору відступлення права вимоги (договір цесії) від 24.07.2015, за яким до ТОВ «ФК «Централ Капітал» перейшло право вимоги до:

- ТОВ «Рубікон-ІІ» за Кредитним договором №021-11-10 від 01.12.2010 та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов'язання;

- ТОВ «Кам'янка Глобал Вайн» за Кредитним договором № 026-07-13 від 05.07.2013 та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов'язання;

- СП «Марком» за Кредитними договорами № 041-11-11 від 29.11.2011 та № 043-11-11 від 29.11.2011, та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов'язання;

- ПрАТ «Завод алюмінієвих профілів» за Кредитним договором № 004-03-11 від 25.03.2011 та за всіма договорами забезпечення, які забезпечують виконання зобов'язання.

Як правильно встановив місцевий господарський суд, заявлені позивачем вимоги є однорідними та пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту права.

Разом з тим, судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що право вимоги до вищевказаних осіб (боржників) за відповідними кредитними договорами та договорами забезпечення виникло у ТОВ «ФК «Централ Капітал» на підставі договору відступлення права вимоги (договір цесії) від 24.07.2015, на нікчемність якого посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, і саме встановлення нікчемності такого договору може бути підставою для задоволення вказаних позовних вимог.

Так, відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Колегія суддів зазначає, що посилання позивача на нікчемність правочину за ознаками ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є безспірним, у разі, якщо інша сторона вказане заперечує, у зв'язку з чим необхідно надавати правову оцінку нікчемному договору, з урахуванням усіх обставин у спірних правовідносинах.

Так, у випадку надання оцінки нікчемності одного і того ж договору відступлення права вимоги (договір цесії) від 24.07.2015 під час розгляду різними судами в окремих провадженнях кожної із заявлених позовних вимог не виключено можливість ухвалення різних по суті рішень за одних і тих самих підстав та обставин.

З огляду на викладене, з метою уникнення неоднакової практики у вирішенні спору при одних і тих самих обставинах, на переконання колегії суддів, оцінку нікчемності договору відступлення права вимоги (договір цесії) від 24.07.2015 із застосуванням наслідків його нікчемності має бути здійснено судом в одному судовому провадженні.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що у даному випадку об'єднання відповідних позовних вимог не буде мати своїм наслідком суттєве утруднення вирішення спору. Натомість, об'єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити прийняття різних рішень за однакових обставин.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що при поданні даної позовної заяви позивачем не були порушені правила об'єднання позовних вимог, визначені ст. 173 ГПК України, а висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України є помилковими.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апелянта про порушенні судом приписів ч. 7 ст. 174 ГПК України, відповідно до якої, у разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду, суд не має права повторно повертати позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» з доданими до неї документами вперше було повернуто позивачеві Господарським судом міста Києва ухвалою від 27.08.2018 у справі №910/9791/18 на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 апеляційну скаргу ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 у справі № 910/9791/18 задоволено, вказану ухвалу скасовано, матеріали справи передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

За таких обставин, оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/9791/18 постановлена після скасування судом апеляційної інстанції попередньої ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду, тобто з порушенням приписів ч. 7 ст. 174 ГПК України, яка виключає можливість повторного повернення позовної заяви.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/9791/18, яка прийнята з порушенням норм процесуального права щодо наявності підстав для повернення позовної заяви, - скасуванню, з направленням справи на розгляд до Господарського суду міста Києва.

При цьому, у зв'язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги, має бути здійснений судом першої інстанції в подальшому, за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокомерц-Україна» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/9791/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/9791/18 скасувати.

3. Матеріали справи №910/9791/18 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.04.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська