Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/166/19

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Нероди І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 , адвокат, ордер серії РН-152 № 102 від 13.03.2019р

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №69 від 04.04.2019

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (с. Славута)

до ОСОБА_3 підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" ( м.Житомир)

про стягнення 55196, 66 грн

Позивач ТОВ "Укрінтех" просить стягнути з відповідача ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 55196, 66 грн, у складі 3% річних та інфляційних втрат за невиконання рішення суду від 30.1102018 у справі № 906/354/18 на підставі ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 30 листопада 2018 року у справі №906/354/18, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача борг 659 901, 13 грн, 3% річних в сумі 11 010, 40 грн, інфляційних втрат в сумі 18 618, 51 грн та 10 342, 95 грн судового збору, оскільки саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 193, 224, 225, 229, 234 ГК України, ст.ст. 526, 612, 625, 629 ЦК України.

Ухвалою суду від 21.02.19р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.03.19 р.

13 березня 2019 року до суду відповідач надіслав суду відзив на позов, згідно якого заперечує позовні вимоги, зокрема, з огляду на Рекомендації Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97. Надав свій контррозрахунок суми інфляційних втрат в розмірі 44 873, 25 грн

Ухвалою від 19 березня 2019 року суд відклав розгляд справи по суті на 16 квітня 2019 року, встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України та відповідачу строк для подання заперечень із врахуванням вимог ст. 167 ГПК України.

Ухвалою від 05 квітня 2019 року суд на підставі ст. 197 ГПК України постановив ухвалу про участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Станом на 16.04.19р сторони не обмінялися процесуальними заявами в силу ст.ст. 166, 167 ГПК України.

В засіданні розгляді справи по суті 16.04.19р позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові, просить суд їх задовольнити.

Відповідач заперечує позовні вимог з підстав, наведених у відзиві.

В засіданні розгляду справи по суті судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 30 листопада 2018 року у справі №906/354/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (Хмельницька обл., м. Славута) до відповідача ОСОБА_3 підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м. Житомир) про стягнення 694714, 44 грн стягнуто:

- 659901, 13 грн основного боргу;

- 11010, 40 грн 3% річних;

- 18618, 51 грн інфляційних втрат;

- 10342, 95 грн судового збору.

Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення основного боргу в сумі 5045, 56 грн. та в частині стягнення 3% річних в сумі 138, 84 грн.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 30 листопада 2018 року у справі №906/354/18 набрало законної сили.

Вказане рішенні суду є невиконаним.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з вересня 2018 року по 31.01.2019 року в розмірі 46 193, 08 грн та 3 % річних з простроченої суми за період з 29.08.2018 року по 11.02.2019 року в розмірі 9003, 58 грн.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне.

За змістом положень ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобовязання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищезазначене, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 30 листопада 2018 року у справі №906/354/18 встановлено факт невиконання належним чином обов'язку з оплати поставленого товару та як зазначалося раніше, встановлено, що 659 901, 13 грн є заборгованістю відповідача перед позивачем.

Вказані фактичні обставини не потребують повторного доказування при розгляді даної справи між тими ж сторонами.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов'язання і способом захисту майнового права і інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 у справі №3-57гс10, від 04.07.2011 у справі №3-65гс11, від 12.09.2011 у справі №3-73гс11, від 24.10.2011 у справі №3-89гс11, від 14.11.2011 у справі №3-116гс11, від 23.01.2012 у справі №3-142гс11, постановах ВС у складі КГС від 10.04.2018р у справі № 914/1033/17 зі спорів, що виникли з подібних правовідносин.

При цьому, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у справі № 914/1033/17не визнав за необхідне відступити від правових висновків Верховного Суду України щодо подібних правовідносин.

Згідно до частини 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Проте, за змістом статті 11 ЦК зобов'язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства, а рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Суд також зауважує, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права.

Господарський суд перевіривши розрахунок 3% річних за період з 29.08.2018 року по 11 лютого 2019 року на суму 9 003, 58 грн, а також суму інфляційних втрат за період вересня 2018 року по січень 2019 року на суму 46 193, 08 грн, визнає їх арифметично правильними, тому задовольняє їх в повному обсязі.

Мотиви відхилення судом заперечень відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву за №262 від 11.03.2019р (вх. г/с №6960 від 13.03.2019р) наступні.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Невиконання грошового зобов'язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Окрім того, у статті 11 ГПК України наведені джерела права , які суд застосовує при вирішенні спорів та в статті 236 цього Кодексу зазначено про застосування правових висновків Верховного Суду, тому посилання відповідача на Рекомендації ВСУ , викладені у листі від 03.04.97р. № 62-97 щодо розрахунку інфляційних втрат, суд до уваги не приймає.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Разом з тим, позивач у позовній заявив визначив склад судових витрат: витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921, 00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 4000, 00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розгляду судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем документально не підтверджено понесені витрати на отримання правничої допомоги в сумі 4000, 00 грн, тому суд не застосовує процесуальні правила їх розподілу в рішенні суду.

Розподіл судового збору врегульовано ст.129 ГПК України, п.2 ч.1 якої унормовано, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на відповідача у повному обсязі, якщо позовні вимоги задоволено повністю.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_3 підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. Перемоги, 75, м. Житомир, 10003, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (АДРЕСА_1, ):

- 9 003, 58 грн 3% річних;

- 46 193, 08 грн інфляційних втрат;

- 1921, 00 грн судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 17.04.19

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - у справу ,

2-3 - сторона (рек. з пов.)