ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року Справа № 918/780/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Мельник О.В. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: Рашко В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 24.01.19р., суддею В.В. Бережнюк (повний текст рішення складено 30.01.2019р.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор"

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Золотий Екватор» (надалі - позивач) звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до ПАТ «Рівнеазот» (надалі - відповідач) про визнання договору недійсним.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.01.19 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними. Доводи позивача, що висвітлені у позові, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи.

Спірний Договір не суперечить положенням ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови встановленні законодавством для даного виду правочину, зважаючи на підтвердження фактів прийняття до виконання та вчинення дій щодо схвалення стороною позивача спірного правочину, виходячи з положень законодавства України, матеріалів та обставин справи, у даному випадку відсутні підстави для визнання недійсним Договору про безвідсоткову фінансову допомогу на поворотній основі від 24.02.14 р. №24/02/14-2 та додатків до нього.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 24.01.19 року та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір №24/02-14-2 від 24.02.14 р. та додаткові угоди до нього.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що статут позивача передбачає обов'язкове надання директору товариства дозволу Загальними зборами на укладення правочинів незалежно від їх суми. А жодного дозволу на підписання оскаржуваного договору та додатків до нього директору підприємства видано не було, рішень щодо пролонгації - не приймалось.

Позивач стверджує, що оскаржуваний Договір підписаний директором поза межами повноважень і не самим ОСОБА_2; подальше схвалення правочину відбулось невстановленою особою, оскільки підписи ОСОБА_2 і ОСОБА_4 не відповідають справжності; жодних дій на виконання оспорюваного правочину товариство не здійснювало.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, зазначив, що статутом позивача передбачені види договорів, на укладення яких необхідна обов'язкова згода Загальних зборів незалежно від виду договорів, отримання позивачем позики до таких договорів не належить. ТОВ «Золотий екватор» було прийнято поворотну фінансову допомогу, позивачем було схвалено даний правочин, а тому підстав для визнання його недійсним немає.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що доказів на підтвердження доводів про несправжність підписів на Договорі не надано. Вчинення правочину між сторонами підтверджується наявність не лише підписів на спірному договорі, але і наявністю відтисків печаток як юридичної особи позивача, так і відповідача.

В судове засідання представник позивача не з'явився.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, оскільки останні не скористались своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

24 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Рівнеазот" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" укладений Договір про безвідсоткову фінансову допомогу на поворотній основі №24/02/14-2.

Відповідно до п. 1.1 Договору, позикодавець надає позичальнику тимчасову поворотну фінансову допомогу в розмірі 278 235 000,00 грн. Проценти по даному договору не нараховуються і не виплачуються.

Згідно з п.2.1 Договору, передача грошових коштів здійснюється шляхом безготівкового перерахування на розрахунковий рахунок Позичальника в строк дії договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що строк повернення тимчасової фінансової допомоги - 31 грудня 2014 р.

Як зазначено у п.3.3 Договору - строк повернення тимчасової фінансової допомоги може бути продовжено за письмовою угодою сторін.

Позичальник зобов'язується повернути вказану вище суму фінансової допомоги повністю не пізніше строку повернення, встановленого даним Договором (п.3.4 Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань. Строк дії даного Договору може бути продовжено за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору (п. 5.1, 5.2. Договору).

Даний Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

У подальшому між сторонами укладено Додаткові угоди до Договору від 24.02.2014 р.: Додаткова угода від 24.02.2014 р., яка стосується внесення змін в банківські реквізити Позичальника; Додаткова угода № 2 від 30.12.2014 р., яка стосується зміни юридичної адреси та реквізитів Позикодавця; Додаткова угода № 3 від 29.12.2016 р., якою Сторони змінили строк повернення фінансової допомоги та встановили його до 31.12.2017 р., також змінили строк дії Договору та погодили, що останній діє до 31.12.2017 р. Додаткова угода №4 від 15.06.2017 р., яка стосується внесення змін у тип та найменування Позикодавця, а саме Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" змінено на Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот".

Вказані Додаткові угоди підписані та скріплені печатками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 13.03.14 р. відповідач перерахував позивачу 278235000 грн., що підтверджується випискою по рахунках від 13.03.14. та платіжним дорученням від 11.03.14 р.

При цьому, факт отримання коштів в сумі 278235000 грн. позивачем не заперечується.

Предметом розгляду по даній справі є визнання недійсним договору про безвідсоткову поворотну фінансову допомогу від 24.02.14 р. та додаткові угоди до нього. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що особи, які підписали наведені вище договір та додатки до нього, не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності при підписанні оскаржуваних правочинів від імені ТОВ "Золотий Екватор".

Аналізуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховує наступне.

Відносини, що склались між сторонами за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), грошові кошти або інші речі, визнані родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості.

В силу приписів ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Господарський суд, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом із тим, статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно ст.241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

В матеріалах справи містяться копії наказів від 31.03.2015 р. №21-к та від 31.03.2015 р. №22-к, з яких вбачається, що до 01.04.2015 р. директором ТОВ "Золотий Екватор" був ОСОБА_2, з 02.04.2015 р. директор ТОВ "Золотий Екватор" - ОСОБА_4

Отже, вказані особи були компетентними представниками ТОВ "Золотий Екватор", уповноваженим від його імені укладати і підписувати договори та інші угоди, з урахуванням обмежень, встановлених статутом.

Розділом ХІІІ Статуту (затвердженого протоколом №49/11 від 15.09.2011 року Загальних зборів учасників) передбачено, що директор має право укладати від імені Товариства правочини (договори): А) право на прийняття рішення про укладення яких належить Директору відповідно до цього Статуту; Б) інші правочини (договори), рішення про укладення яких віднесено до компетенції Вищого органу управління, за умови, що таке рішення було прийняте Вищим органом управління та доведене до відома Директора. Право на укладення таких правочинів (договорів) виникає у Директора з моменту надання йому письмового рішення (витягу з протоколу) Вищого органу управління (п. 13.10 Статуту).

Абзацом 16 п. 13.6 ("Компетенція Загальних зборів учасників") передбачено, що Загальні збори Товариства приймають рішення про надання дозволу (повноважень) директору Товариства на укладення договорів (угод, контрактів), незалежно від їх суми, щодо надання будь-якої позики, поруки (поручительства), гарантії, отримання кредиту, а також передачі в довірче управління майна Товариства.

А відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що Статутом позивача передбачено вичерпний перелік угод, на укладання яких директору необхідна обов'язкова згода Загальних Зборів незалежно від суми договору. При цьому, умовами Статуту не передбачено надання Загальними Зборами згоди директору товариства на підписання договорів про отримання товариством позики від інших осіб та отримання фінансової допомогу на поворотній основі.

Враховуючи вимоги ст. 1046 ЦК України та умови оскаржуваного договору, колегія суддів констатує, що в даному випадку має місце отримання ТОВ «Золотий екватор» грошової позики, де позивач виступає в якості позичальника, а не позикодавця. Оскільки, для укладення таких договорів, як отримання товариством позики, наявність дозволу Загальних Зборів не передбачено, тому директор при підписанні оскаржуваного договору та додаткових угод до нього діяв в межах наданих йому повноважень та мав необхідний обсяг дієздатності для укладення спірного правочину.

Водночас, апеляційний суд вважає необгрунтованими твердження позивача про неналежність підписів директорів товариства на оскаржуваному договорі та додаткових угод до нього, оскільки вказане твердження не підтверджено матеріалами справи.

Підписання правочину директором позивача підтверджується наявністю на спірному договорі відтисків печаток, як юридичної особи позивача.

Суд зазначає, що печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.

При цьому, позивачем не доведено фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як і не надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки. Тому у суду відсутні підстави вважати, що у даному випадку печатка використовувалася проти волі позивача.

А відтак, в силу вимог ст. 73, 74 ГПК України, позивачем не доведено, що підписи на оскаржуваних правочинах вчинено не ОСОБА_2 та ОСОБА_4 При цьому, Розпорядження «Про проведення службової перевірки за фактами підписання Договору від 24.02.14 р. та додатків до нього невстановленими особами № 5 від 08.11.18 р. та висновок за результатами службової перевірки за фактом з'ясування обставин щодо дійсності підписів від 08.01.19 р. не є належними доказами на підтвердження недійсності підписів на оскаржуваному договорі.

У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв'язку з його невідповідністю до вимог частин 3 і 5 ст. 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Слід зауважити, що визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК у зв'язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, можливе лише у тому випадку, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем схвалено Договір про безвідсоткову фінансову допомогу на поворотній основі №24/02/14-2, виходячи з наступного.

Відповідно до платіжного доручення №2226 від 11.03.2014 р. ПАТ "Рівнеазот" перерахував на рахунок ТОВ "Золотий Екватор" грошові кошти в сумі 278 235 000,00 грн., «призначення платежу»: надання безпроцентної фінансової допомоги згідно договору №24/02/14-2 від 24.02.2014 р. Надходження цих коштів на рахунок позивача підтверджено наданою банківською випискою за 13.03.2014 р.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ТОВ "Золотий Екватор" отримавши кошти на свій рахунок у розмірі 278 235 000,00 грн., вчиняв дії по поверненню цих коштів ПАТ "Рівнеазот", як помилково перерахованих тощо.

Протягом 2014-2017 років між сторонами укладені Додаткові угоди до Договору про безвідсоткову фінансову допомогу на поворотній основі №24/02/14-2: Додаткова угода від 24.02.2014 р., яка стосується внесення змін в банківські реквізити Позичальника; Додаткова угода № 2 від 30.12.2014 р., яка стосується зміни юридичної адреси та реквізитів Позикодавця; Додаткова угода № 3 від 29.12.2016 р., якою Сторони змінили строк повернення фінансової допомоги та встановили його до 31.12.2017 р., також змінили строк дії Договору та погодили, що останній діє до 31.12.2017 р.; Додаткова угода №4 від 15.06.2017 р., яка стосується внесення змін у тип та найменування Позикодавця, а саме Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" змінено на Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот". Додаткові угоди підписані та скріплені печатками сторін.

Таким чином, апеляційним судом встановлено та матеріалами справи підтверджено факт вчинення спірного правочину і наступне його прийняття до виконання та схвалення позивачем.

Крім того, умови на яких договір укладається, мають істотне значення, оскільки від них залежать особливості договірних прав і обов'язків сторін договору, а також належне виконання зобов'язань. За загальним правилом істотними вважаються умови, які необхідні і достатні для укладення договору. Це випливає зі ст. 638 ЦК, згідно з якою договір вважається укладеним тільки тоді, коли між сторонами досягнуто згоди зі всіх істотних його умов. Це означає, що за відсутності хоча б однієї з таких умов договір не може вважатися укладеним. Водночас, якщо досягнуто згоди щодо істотних умов, то договір набирає чинності, навіть якщо не містить якихось інших умов.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що істотними умовами, є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

З аналізу оскаржуваного договору та Додаткових угод до нього вбачається, що при укладенні господарського договору сторони погодили предмет, ціну та строк дії договору, тобто сторонами досягнуто згоди з всіх істотних умов договору.

Скаржником при зверненні в апеляційний господарський суд з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними.

Враховуючи те, що спірний Договір не суперечить положенням ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови встановленні законодавством для даного виду правочину, зважаючи на підтвердженість фактів прийняття до виконання та вчинення дій щодо схвалення стороною позивача спірного правочину, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання недійсним Договір про безвідсоткову фінансову допомогу на поворотній основі №24/02/14-2 та додатків до нього, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не підтверджені матеріалами та обставинами справи і не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" на рішення господарського суду Рівненської області від 24 січня 2019 року у справі № 918/780/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 24 січня 2019 року у справі № 918/780/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/780/18 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "22" квітня 2019 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.