ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.04.2019 Справа № 905/130/19 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Папакіній Б.О., розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди ( в порядку суброгації ) у розмірі 6 523,99 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави спору.

На розгляд господарського суду Донецької області передано позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про стягнення 6 523,99грн. в порядку суброгації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі договору № АМ.107789 страхування транспортного засобу від 23.05.2016, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Peugeot 508», державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Іллічівське» згідно полісу № АЕ/5301089, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Заперечення учасників процесу.

Відповідач через канцелярію суду подав відзив на позов в якому зазначив, що позивачем пропущений річний строк для звернення із заявою про страхове відшкодування з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди передбачений ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Окрім того відповідач вказує, що заяву про страхове відшкодування від позивача він взагалі не отримував.

Відповідач з урахуванням правової позиції ОСОБА_2 палати Верховного суду, яка викладена в постанові від 05.06.2018 по справі №910/7449/17, зазначає, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 31.05.2016, а відтак кінцевим строком для подання заяви про страхове відшкодування за шкоду завдану транспортному засобу «Alfa Romeo MiTo» мала бути дата- 31.05.2017.

Також відповідачем заявлено клопотання щодо зобовязання позивача надати докази направлення на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» претензії від 03.04.2017 щодо компенсації суми страхового зобовязання, а саме: касовий чек; опис вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпеля; номер поштового відправлення та витяг із бази Укрпошти по ньому.

Третя особа - ОСОБА_3 пояснень щодо позову не надав, в судове засідання не зявився.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Хід розгляду справи та процесуальні дії.

Ухвалою суду від 17.01.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/130/19, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1; зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати суду відомості щодо реквізитів полісу № АЕ/530189, яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_3; встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов.

На виконання ухвали суду від 17.01.2019 листом від 05.02.2019 за вх. №2441/19 Моторним (транспортне) страховим бюро України подано до суду відомості з єдиної централізованої бази даних (ЦБД) МТСБУ, яка формується на підставі відомостей, отриманих від страховиків-членів МТ СБУ.(а.с. 87-88)

Ухвалою суду від 22.02.2019 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначене підготовче засідання на 14.03.2019; клопотання відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» докази направлення на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» претензії щодо компенсації суми страхового зобовязання від 03.04.2017 №3100/2017/И 3897/2017: касовий чек; опис вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпеля; номер поштового відправлення та витяг з бази Укрпошти по ньому.

У підготовче засідання призначене на 14.03.2019 позивач, відповідач та третя особа про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, явку своїх представників не забезпечили, причин неявки до суду не повідомили.

Ухвалою суду від 14.03.2019 відкладено підготовче засідання на 25.03.2019; запропоновано позивачу виконати вимоги ухвали від 22.02.2019.

У підготовче засідання призначене на 25.03.2019 позивач, відповідач та третя особа про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, явку своїх представників не забезпечили, причин неявки до суду не повідомили. Відповідач вимог суду не виконав, витребуваних судом документів не надав.

Ухвалою суду від 25.03.2019 постановлено закрити підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті на 15.04.2019.

У судове засідання позивач, відповідач та третя особа про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, явку своїх представників не забезпечили, причин неявки до суду не повідомили.

Відповідачем подано клопотання про здійснення розгляду справи призначеного на 15.04.2019 без участі відповідача. Клопотання судом задоволено.

Судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце судових засідань, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Відповідно до ч.2 ч.4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Як вже зазначалося судом вище, у ході розгляду справи судом вжито заходи щодо витребування від позивача доказів направлення на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» претензії щодо компенсації суми страхового зобовязання, адже така інформація необхідна для повного, всебічного і справедливого розгляду справи.

Статтею 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності позивача, відповідача та третьої особи.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

23.05.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - позивач) та ОСОБА_4 (далі - Страхувальник) підписаний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.107789 (далі - договір), предметом якого є страхування «Alfa Romeo MiTo» державний номер НОМЕР_4.

31.05.2016 о 19 год. 30 хв. у м. Київ на Дарницькому мості трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 (потерпілий) та автомобіля НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_1 (винуватець), а саме: водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_5 не вибрав безпечну швидкість руху, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen» державний реєстраційний номер 0041Ф4, який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Дані обставини підтверджуються довідкою №93011756 про доржньо-транспортну пригоду від 15.06.2016, копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно постанови Печерського районного суду міста Києва від 08.08.2016 № 752/8706/16-п дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 п.п. 2.3 б,12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Доказів не набрання законної сили та/ або скасування постанови Печерського районного суду міста Києва від 08.08.2016 в матеріалах справи не має.

31.05.2016 ОСОБА_4 звернулась до позивача із заявою про настання стразового випадку по договору страхування АвтоКаско.

Відповідно до рахунку на оплату №УККЗ007430/НОМЕР_6 від 08.06.2016, виставленого виконавцем ремонтних робіт - Фізичної особою підприємцем ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 9319,98 грн.(а.с. 73)

На підставі страхового акта №UA007/L01/01 від 01.07.2016 складеного позивачем загальний розмір страхового відшкодування становить 6523,99 грн. Позивачем складений також розрахунок до страхового акту, за яким: розмір збитку - 9319,98 грн; франшиза (безумовна) - 0,00 грн; розмір страхового відшкодування - 6523,99 грн; всього до виплати - 6523,99 грн. (а.с. 75,76)

Позивач виконав свої зобов'язання за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.107789 від 23.05.2016 та здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виплати коштів у сумі 6523,99 грн на рахунок ОСОБА_6, що підтверджується платіжним дорученням №43456 від 01.07.2016. (а.с. 77)

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 6523,99 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач зазначає, що на адресу відповідача направлена вимога (заява) від 03.04.2016 про страхове відшкодування, проте вона залишена без відповіді та задоволення, що й зумовило звернення позивача до господарського суду. Відповідач з доводами позивача щодо надіслання та отримання відповідачем вимоги не погоджується, у звязку з чим просить у задоволенні позову відмовити.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевикладене, обставини відповідно до яких ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, наклавши стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн на підставі постанови Печерського районного суму м.Києва від 08.08.2016 у справі №752/8706/16-п в силу положень ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України є обовязковими для суду який розглядає справу про правові наслідки дій ОСОБА_1

Із постанови Печерського районного суму м.Києва від 08.08.2016 у справі №752/8706/16-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_5, водієм якого спричинено дорожньо-транспортну пригоду, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_3.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_5, встановлена у судовому порядку.

Як встановлено судом вище, внаслідок винних дій ОСОБА_3 завдана шкода майну власнику автомобіля НОМЕР_1 - ОСОБА_4, транспортний засіб якої добровільно застрахований нею у позивача на підставі договору №АМ.107789.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав заздалегідь невизначеного кола третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик). При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Позивач виконав зобовязання по договору добровільного страхування №АМ.107789 шляхом перерахування коштів платіжним дорученням №43456 від 01.07.2016 на суму 6523,99 грн.

Нормами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

Заміна кредитора у зобов'язанні жодним чином не може впливати на зміст зобов'язання - права і обов'язки сторін, які виникають у правовідносинах з виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в тому числі на порядок та умови здійснення страховиком цивільно-правової відповідальності страхового відшкодування.

При цьому, суд зазначає, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України). Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_7, на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Іллічівське» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/05301089, терміном дії з 06.10.2015 по 05.10.2016.

Тобто, позивач отримав право вимагати від відповідача виплати страхового відшкодування за полісом №АЕ/5301089 на умовах, в порядку та у спосіб, що передбачені положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з інформацією з єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, наданою на запит суду, договором (полісом) № АЕ/05301089 передбачено, що франшиза становить 0,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100000,00 грн. (а.с. 88)

В силу п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, враховуючи викладене, для отримання страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування потерпілий повинен подати страховику за договором обов'язкового страхування заяву на виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, враховуючи положення ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов'язаний не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як вбачається з положень п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль НОМЕР_8 сталася 31.05.2016. Отже або потерпіла сторона або позивач, як новий кредитор, з метою реалізації свого права на отримання страхового відшкодування за полісом №АІ/5179247, повинен був у строк до 31.05.2017 подати страховику за вказаним полісом - Приватному акціонерному товариству «Страхове товариство «Іллічівське» заяву на виплату страхового відшкодування.

Позивачем до матеріалів справи надана копія заяви від 03.04.2017 №3100/2017/И-3897/2017 підписана директором ТДВ «Інтер Ріск Україна» з вимогою до відповідача перерахувати кошти у розмірі 6523,99 грн. в якості відшкодування шкоди. Разом з тим, відповідач заперечує проти отримання вказаного листа, у звязку з чим відповідачем заявлено клопотання про витребування доказів надіслання листа на адресу відповідача. Ухвалою суду від 22.02.2019 задоволено клопотання відповідача та витребувано від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» докази направлення на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» претензії щодо компенсації суми страхового зобовязання від 03.04.2017 №3100/2017/И 3897/2017: касовий чек; опис вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпеля; номер поштового відправлення та витяг з бази Укрпошти по ньому.

Як встановлено судом вище, заява від 03.04.2017 №3100/2017/И-3897/2017 підписана директором ТДВ «Інтер Ріск Україна», а не уповноваженим представником позивача. На підтвердження повноважень підписувати заяву про здійснення відшкодування товариством з додатковою відповідальністю «Інтер ріск України», позивачем додано до матеріалів справи копія договору доручення №1 від 05.05.2009. Відповідно до умов договору доручення підписаного 05.05.2009 між позивачем (довіритель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» (повірений) довіритель доручає, а повірений зобовязується від імені та за рахунок довірителя вчинити дії, спрямовані на повернення в позасудовому та/або судовому порядку заборгованості боржників довірителя, які підлягають стягненню, а довіритель зобовязується виплатити повіреному винагороду, на умовах та в порядку передбачених цим договором.

Отже позивач уповноважив особу на здійснення певних дій від імені та за рахунок позивача. Враховуючи п. j параграфу 3 договору доручення належні докази на підтвердження звернення позивача до відповідача з вимогою про стягнення страхового відшкодування, повірений повинен надати на вимогу довірителя, а останній відповідно до суду.

Разом з тим, позивач вимог суду не виконав, витребуваних судом доказів не надав, письмових пояснень щодо неможливості виконання ухвали суду не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Доказів подання позивачем (довірителем позивача) або третьою особою заяви на виплату страхового відшкодування за полісом №АЕ/530189 протягом одного року з моменту ДТП під час розгляду справи суду надано не було. За таких обставин, суд керуючись ч. 9 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України визнає відсутність доказів надіслання на адресу відповідача заяви про виплату страхового відшкодування.

Судом відзначається, що обов'язок з виплати страхового відшкодування у страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальної (полісом) виникає за наявності всіх елементів юридичного складу, зокрема: настання страхового випадку - ДТП; подання заяви на виплату страхового відшкодування та інших, передбачених п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», документів.

Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові ОСОБА_2 Верховного ОСОБА_3 від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18).

Тобто, заява про виплату страхового відшкодування є обов'язковим елементом юридичного складу, за наявності якого у відповідача (страховика за полісом) настає обов'язок з виплати страхового відшкодування.

З огляду на викладене, у звязку з відсутністю доказів надіслання на адресу відповідача заяви про здійснення страхового відшкодування, судом приймаються доводи відповідача щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приймаючи до уваги вище наведенні норми чинного законодавства та враховуючи, що позивачем не надано суду належних доказів звернення до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 130, 191, 231, 234, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 17 квітня 2019 року.

Суддя Д.М. Огороднік