РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2019Справа №910/1886/19

Господарський суд міста Києва Блажівська О.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/1886/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Козимір Валерії Давидівни

(АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

до Фізичної особи-підприємця Осовської Єлизавети Дмитрівни

(АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2)

про стягнення 31 337,41 грн-

Представники сторін: без повідомлення (виклику)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Козимір Валерія Давидівна 15 лютого 2019 року звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Осовської Єлизавети Дмитрівни про стягнення 31 337,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем умов Договору суборенди нерухомого майна №7 від 25.03.2016, в частині здійснення повної оплати за користування орендованим приміщенням, у зв'язку з чим Фізична особа-підприємець Козимір Валерія Давидівна просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Осовської Єлизавети Дмитрівни заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 29 900,00 грн, а також 1 227,03 грн - пені та 210,38 грн - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 відкрито провадження у справі №910/1886/19, розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Зазначена Ухвала суду була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за №578 на адресу Фізичної особи-підприємця Осовської Єлизавети Дмитрівни, яка зазначена в позовній заяві та міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_2.

26.03.2019 на адресу суду повернулось поштове відправлення за №578 із зазначенням причини повернення: невдала спроба вручення (повернення): за закінченням встановленого строку зберігання, дата довідки: 25.02.2019.

В силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв'язку повідомлення від 25.02.2019 про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу Ухвали Господарського суду міста Києва від 20.02.2019.

Судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Станом на 19.04.2019 від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем Козимір Валерією Давидівною (надалі - ФОП Козимір, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Осовською Єлизаветою Дмитрівною (надалі - ФОП Осовська, орендар) було укладено Договір суборенди нерухомого майна (надалі - Договір), а саме: нежитлове приміщення №225 в літері А, загальною площею 214,3 кв.м, яке знаходиться за адресою: м.Київ, проспект Героїв Сталінграду, буд.24, секція 9, а також із наявним в ньому обладнанням.

У зв'язку з цим, 04.04.2016 року Фізична особа-підприємець Козимір Валерія Давидівна передала в користування Фізичній особі-підприємцеві Осовській Єлизаветі Дмитрівні нежитлове приміщення №225 в літері А, загальною площею 214,3 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, буд.24, секція 9, із обладнанням, визначеним в акті приймання-передачі нерухомого майна.

Відповідно до п.3.1. Договору за домовленістю Сторін, щомісячна плата за користування Об'єктом нерухомості, обладнанням та інвентарем - орендна плата вноситься Орендарем по безготівковому розрахунку і складає:

- 26 350 грн з 13.04.2016 року по 12.09.2016 рік;

- 32 000 грн з 13.09.2016 року по 12.10.2016 рік;

- з 13.10.2016 року орендна плата складає 39 000 грн.

Відповідно до п. 3.3. Договору орендна плата за користування Об'єктом нерухомості сплачується Орендарем щомісячно не пізніше 13 (тринадцятого) числа поточного місяця на рахунок Орендодавця, відповідно до виставлених рахунків.

Відповідно до п.4.1. Договору строк дії даного Договору з 25.03.2016 року по 12 квітня 2017 року.

Згідно із п.4.7. Договору даний договір вважається продовженим на той же строк і на тих самих умовах у випадку відсутності заяв однієї із Сторін про припинення або зміну умов Договору протягом одного місяця після закінчення строку дії договору.

Оскільки після закінчення строку дії Договору жодна із сторін не заперечувала щодо продовження користування Відповідачем орендованим приміщенням, договір вважається продовженим на той же строк і на тих самих умовах.

05.12.2018 року ФОП Осовська Є.Д. повернула ФОП Козимір В.Д. нежитлове приміщення №225 в літері А, загальною площею 214,3 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Героїв Сталінграду, буд.24, секція 9, що підтверджується актом приймання-передачі від 05.12.2018 року.

Таким чином, ФОП Осовська Є. Д. користувалася вищевказаним нерухомим майном з 04.04.2016 року по 05.12.2018 року.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Вказана вище стаття повинна застосовуватись з урахуванням положень Цивільного кодексу України, що регулюють цей вид суспільних відносин, зокрема гл.58 «Найм (Оренда). Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Судом встановлено, що відповідно до п.3.1. Договору за домовленістю Сторін, щомісячна плата за користування Об'єктом нерухомості, обладнанням та інвентарем - орендна плата вноситься Орендарем по безготівковому розрахунку і складає:

- 26 350,00 грн з 13.04.2016 року по 12.09.2016 рік;

- 32 000,00 грн з 13.09.2016 року по 12.10.2016 рік;

- з 13.10.2016 року орендна плата складає 39 000,00 грн.

Як зазначає позивач, Фізична особа-підприємець Осовська Єлизавета Дмитрівна, зобов'язувалася в період з 12.04.2016 по 05.12.2018 сплатити наступну суму грошових коштів:

- з 13.04.2016 по 12.09.2016 (5 місяців) = 131 750,00 грн (26 350,00 * 5 місяців);

- з 13.09.2016 по 12.10.2016 (1 місяць) = 32 000,00 грн;

- з 13.10.2016 по 12.11.2018 (25 місяців) = 975 000,00 грн (39 000,00 * 25 місяців);

- з 13.11.2016 по 05.12.2018 (23 дні) = 29 900,00 грн (39 000,00 : 30 (кількість днів в місяці) * 23 (кількість днів фактичного користування)).

Відтак, загальна сума орендної плати, яка мала бути сплачена за користування приміщенням в період з 12.04.2016 по 05.12.2018 становить - 1 168 650 грн.

Позивачем зазначено, що Фізична особа-підприємець Осовська Єлизавета Дмитрівна належним чином не виконала свої зобов'язання щодо здійснення оплати за користування орендованим нею приміщенням, так, відповідно до банківських виписок по особовому рахунку Позивача, загальна сума перерахованих ФОП Осовською Є. Д. грошових коштів за оренду вищевказаного нерухомого майна становить: 1 099 750 гривень.

Крім того, ФОП Осовською Є. Д. 30.03.2016 року було сплачено гарантійний платіж у розмірі 39 000,00 грн відповідно до п. 3.1.3 Договору, який за домовленістю сторін було включено в якості орендної плати.

Відтак, загальна сума сплачених ФОП Осовською Є. Д. платежів за користування нерухомим майном складає: 1 138 750,00 грн.

Таким чином, позивачем зазначено, що станом на момент подання позовної заяви сума заборгованості по сплаті орендної плати складає 29 900,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст.525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Всупереч вищеназваному договірному зобов'язанню відповідач не виконав своїх обов'язків в частинні внесення плати за оренду нежитлового приміщення, в результаті чого в останнього виникла заборгованість в сумі 29 900,00 грн.

Оскільки факт порушення відповідачем зобов'язань за Договором суборенди нерухомого майна №7 від 25.03.216 щодо сплати орендної плати в розмірі 29 900,00 грн є належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, позовні вимоги в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Осовської Єлизавети Дмитрівни на користь Фізичної особи-підприємця Козимір Валерії Давидівни заборгованості по сплаті орендної плати в розмірі 29 900,00 грн підлягають задоволенню.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.3.4. Договору при частковій оплаті за використання об'єкта нерухомості в першу чергу зараховується пеня, а після орендна плата.

Згідно із п. 3.3. Договору орендна плата за користування Об'єктом нерухомості сплачується Орендарем щомісячно не пізніше 13 (тринадцятого) числа поточного місяця на рахунок Орендодавця, відповідно до виставлених рахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, враховуючи долучені до матеріалів справи виписки по банківських рахунках позивача, Фізичною особою-підприємцем Осовською Єлизаветою Дмитрівною здійснювалась сплата орендних платежів, із порушенням п.3.3. Договору, зокрема:

ПеріодРозмір орендної платиДата платежуСума коштів, грн.
13.01.18.-12.02.183900005.02.2.02.2.02.2.02.18.-12.03.183900013.03.2.03.2.03..03.18.-12.04.18 3900016.04.2.04.2.04..04.18.-12.05.183900003.05.2.05.2.05..05.18.-12.06.183900030.05..06.2.06.2.06.2.06.18.-12.07.18.3900009.07.2.07.2.07.18.-12.08.183900014.08.2.08.18.-12.09.183900014.09.2.09.18.-12.10.183900016.10.2.10.18.-12.11.1839000 зараховано гарантійний платіж
13.11.18. -05.12.1829 900відсутня оплата

Враховуючи викладене, Фізична особа-підприємець Козимір Валерія Давидівна просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Осовської Єлизавети Дмитрівни, окрім заборгованості по сплаті орендної плати в розмірі 29 900,00 грн, 1 227,03 грн - пені та 210,38 грн - 3 % річних.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як зазначено у п.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від травня 2013 року №14 (далі - постанова Пленуму ВГСУ від 17.05.2013 №14), з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язань; тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, які обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річні від простроченої суми основного боргу.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені у розмірі 1 227,03 грн, суд визнає його арифметично вірним та належно обґрунтованим.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3 % різних у розмірі 210,38 грн, суд визнає його арифметично невірним, оскільки позивач невірно вираховує періоди, в яких виникла заборгованість, враховуючи викладене, здійснивши перерахунок 3 % річних за допомогою Системи Ліга, суд встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 200,99 грн.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов'язань за Договором суборенди нерухомого майна №7 від 25.05.2016 щодо сплати орендної плати в розмірі 29 900,00 грн є належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що вказані позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Осовської Єлизавети Дмитрівни (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця Козимір Валерії Давидівни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 29 900 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот) грн 00 коп заборгованості по сплаті орендної плати, 1 227 (одна тисяча двісті двадцять сім) грн 03 коп - пені та 200 (двісті тисяч) грн 99 коп - 3 % річних.

3. Стягнути з з Фізичної особи-підприємця Осовської Єлизавети Дмитрівни (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця Козимір Валерії Давидівни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 920 (одна тисяча дев'ятсот двадцять) грн 42 коп.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.Є. Блажівська