ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2019 р. Справа№ 910/4508/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Мартюк А.І.

Пашкіної С.А.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників: позивача - Алексенко В.Ю.

відповідача - Журавльов О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця"

на рішення Господарського суду м. Києва від 08.08.2018 р. (повне рішення складено 20.08.2018 р.)

у справі № 910/4508/18 (суддя - Балац С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна"

про виселення та стягнення заборгованості у розмірі 339284,57 грн

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" про:

- стягнення заборгованості за договором оренди № 5322 від 12.04.2010 р. у загальному розмірі 339284,57 грн, з яких: 113684,38 грн - основний борг, 220489,70 грн - неустойка, 1719,28 грн - 3% річних та 3391,21 грн - інфляційні втрати;

- виселення Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" з частини нежитлових приміщень площею 13 кв. м. за адресою: 01103, м. Київ, вул І. Франка, 21-23.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, в порушення умов укладеного договору оренди, заборгованість за орендними платежами не сплатив. Також, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди, відповідач орендоване майно не повернув.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 30.05.2018 р., за клопотанням позивача було змінено найменування Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" на Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна".

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.08.2018 р. у справі № 910/4508/18 позов задоволено частково та виселено Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" з частини нежитлових приміщень площею 13 кв. м. за адресою: 01103, м. Київ, вул. І. Франка, 21-23. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості у розмірі 339284,57 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що з розрахунку заборгованості за договором оренди вбачається, що відповідач не виконав обов'язку щодо повної оплати заборгованості, а здійснив лише часткову оплату по орендній платі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2018 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" передано на розгляд колегії суддів у складі: Скрипка І.М. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Гончаров С.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/4508/18, призначено її до розгляду на 24.10.2018 р. та встановлено учасникам справи строки для подання відзиву на апеляційну скаргу і відповіді на відзив.

До суду 10.10.2018 р. від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Разом з цим суд зазначає, що Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 р. ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд.

Згідно з п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 р. в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 1 від 02.10.2018 р. визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 03.10.2018 р., про що в газеті "Голос України" № 185 (6940) від 03.10.2018 р. опубліковано відповідне повідомлення. Отже в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

За актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 р. справу № 910/4508/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2018 р. апеляційну скаргу Публічного акіонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" у справі № 910/4508/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Власов Ю.Л., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 р. справу № 910/4508/18 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 05.12.2018 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/321/18 від 04.12.2018 р. у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4508/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 р. апеляційну скаргу у справі № 910/4508/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Власов Ю.Л., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 р. справу № 910/4508/18 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У призначеному судовому засіданні 05.12.2018 р. оголошено перерву до 23.01.2019 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/337/19 від 22.01.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді Власова Ю.Л. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4508/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 910/4508/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою від 23.01.2019 р. справу № 910/4508/18 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У призначеному судовому засіданні 23.01.2019 р. оголошено перерву до 14.02.2019 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 р. було відкладено розгляд справи до 14.03.2019 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

12.04.2010 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (далі - орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "Український мобільний зв'язок", правонаступником якого було Приватне акціонерне товариство "МТС Україна", (далі - орендарем) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5322 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно загальною площею 13,00 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, 21-23, частина приміщення на технічному поверсі площею 9 кв.м. та частина даху площею 4,44 кв.м., що перебуває на балансі інформаційно-обчислювального центру державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (балансоутримувач).

Згідно з п. 3.8 договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Як передбачено п. 10.4 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору.

Чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (п. 10.6.1 договору).

Відповідно до п. 10.9 договору, у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю та балансоутримувачу.

Згідно з п. 10.10 договору майно вважається поверненим орендодавцю/балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Як передбачено п. 10.11 договору, якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі 10% за користування майном за час прострочення.

Згідно з актом від 12.04.2010 р. орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - частину нежитлових приміщень, площею 13 кв.м., що знаходиться за адресою: 01030, м. Київ, вул. Івана Франка, буд. 21-23, а саме: частину приміщення технічного поверху площею 9 кв.м.; частину даху (чотири антеномісця) площею 4 кв.м.

10.10.2016 р. між сторонами було укладено додатковий договір № 1, яким до договору внесено зміни, а саме:

- орендодавцем майна за договором є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця";

- орендарем за договором є Приватне акціонерне товариство "МТС Україна";

- орендна плата за базовий за базовий місяць розрахунку листопад 2015 року становить 23372,37 грн;

- договір діє з 01.12.2015 р. по 31.10.2016 р. включно;

- цей додатковий договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та у відносинах щодо терміну та розрахунків діє з 01.12.2015 р.

Відповідно до акту приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 10.10.2016 р. орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно (об'єкт оренди) - частину нежилих приміщень, що знаходиться за адресою: 01030, м. Київ, вул. Івана Франка, 21-23, площею 13 кв.м.

Пунктом 1 додаткового договору від 30.12.2016 р. до договору визначено, що цей договір діє з 01.11.2016 р. по 31.03.2017 р. включно.

Положеннями п. 1 додаткового договору від 27.04.2017 р. до договору передбачено, що цей договір діє з 01.04.2017 р. по 31.05.2017 р. включно.

20.09.2017 р. позивач направив на адресу відповідача лист № НА-5/593 з вимогою повернути нерухоме майно з оренди та провести повний розрахунок заборгованості з орендної плати.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов укладеного договору оренди ухиляється від повної сплати заборгованості і звільнення орендованого майна.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як передбачено ч. ч. 1, 3 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об'єктом оренди можуть бути державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання.

Відповідно до ч. 2 ст. 26, ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов'язаний повернути об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як було зазначено вище, 13.04.2017 р. позивач направив на адресу відповідача лист № НА-5/226 про підписання додаткового договору до договору оренди зі строком дії останнього до 31.05.2017 р. та повідомлено останнього про припинення дії договору після закінчення строку його дії у зв'язку з виникненням боргу.

Враховуючи те, що додатковий договір від 27.04.2017 р. до договору оренди, відповідно до якого визначено, що договір оренди діє з 01.04.2017 р. по 31.05.2017 р. включно, підписаний сторонами спору, відтак позивачем було своєчасно повідомлено відповідача про припинення терміну дії договору оренди 31.05.2017 р. та передачу об'єкта оренди за договором позивачу.

Відповідно до п. 10.9 договору оренди, у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю та балансоутримувачу.

Таким чином, договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5322 від 12.04.2010 р. припинено з 05.06.2018 р.

У матеріалах справи відсутні докази того, що строк дії договору оренди було продовжено сторонами, а також докази повернення позивачу орендованого майна по акту приймання-передачі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про виселення Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" з частини нежитлових приміщень площею 13 кв. м. за адресою: 01103, м. Київ, вул І. Франка, 21-23, є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

За відмову орендаря на вимогу орендодавця повернути орендоване майно позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 220489,70 грн неустойки.

Відмовляючи у задоволенні позову, зокрема, в частині стягнення неустойки з відповідача на користь позивача, місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми неустойки.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 10.11 договору оренди, з урахуванням договору про внесення змін до договору оренди від 22.05.2012 р., за відмову орендаря на вимогу орендодавця повернути орендоване майно, у разі припинення договору, орендар відшкодовує орендодавцю неустойку в розмірі подвійної щомісячної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення договору, до підписання акта приймання передачі (повернення), який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як було встановлено вище, укладений між сторонами договір припинено з 05.06.2018 р., однак у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження повернення орендованого майна позивачу.

Вбачається, що позивач нарахував неустойку за період з 05.06.2017 р. по 30.01.2018 р. у розмірі 496167,02 грн, яка перевірена судом та є арифметично правильною.

Враховуючи те, що позивач просить суд стягнути неустойку тільки у розмірі 220489,70 грн, колегія вважає необхідним стягнути неустойку у розмірі, заявленому позивачем, що відповідає вимогам чинного процесуального законодавства.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 113684,38 грн заборгованості за договором оренди № 5322 від 12.04.2010 р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.1 укладеного договору оренди орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - грудень 2009 р. 8195,96 грн без ПДВ.

Згідно з п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доводів позивача, відповідачем періодично здійснювались платежі на виконання умов укладеного договору оренди.

Так, позивач вказує, що за спірний період відповідачем було здійснено оплату заборгованості в сумі 275677,35 грн та в сумі 56785,84 грн, тобто позивач підтвердив оплату заборгованості за спірний період в сумі 332463,19 грн.

При цьому, колегія суддів, здійснивши перерахунок суми заборгованості відповідача за спірний період з 12.03.2016 р. по 12.09.2016 р., дійшла висновку, що заборгованість за цей період складала 49636,47 грн.

Отже, відповідачем було сплачено заборгованость у більшому розмірі ніж нараховано позивачем (113684,38 грн) та перераховано судом (49636,47 грн).

Також з тексту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість по орендній платі за період з 12.03.2016 р. по 12.09.2016 р., однак у розрахунку, наданому в апеляційній інстанції, останній безпідставно вказує період заборгованості з грудня 2015 року по грудень 2017 року.

Наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2017 р. не є належним доказом на підтвердження суми заборгованості відповідача, оскільки вказаний акт звірки підписаний лише позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 113684,38 грн заборгованості за договором оренди № 5322 від 12.04.2010 р. є необґрунтованою, недоведеною належними доказами та такою, що не підлягає задоволенню.

Також за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1719,28 грн 3% річних та 3391,21 грн інфляційних втрат.

Однак, вказані похідні вимоги позивача також не підлягають задоволенню, оскільки для нарахування 3% річних та інфляційних втрат повинен бути підтверджений належними доказами розмір основної заборгованості.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з'ясовані обставини справи, а тому рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд позовної заяви та апеляційної скарги необхідно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимогах.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 08.08.2018 р. у справі № 910/4508/18 скасувати частково та прийняти в цій частині нове рішення.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" 220489 (двісті двадцять тисяч чотириста вісімдесят дев'ять),70 грн неустойки.

3. Виселити Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ) з частини нежитлових приміщень, площею 13 кв.м., що знаходиться за адресою: 01030, м. Київ, вул. Івана Франка, буд. 21-23, а саме: частину приміщення технічного поверху площею 9 кв.м.; частину даху (чотири антено місця) площею 4 кв.м.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ) на користь Публічного акіонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" 4923 (чотири тисячі дев'ятьсот двадцять три),38 грн судового збору за подання позовної заяви».

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" 6678 (шість тисяч шістсот сімдесят вісім),61 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.04.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді А.І. Мартюк

С.А. Пашкіна