ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Справа № 926/18/19

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» м. Чернівці

про стягнення 8 882 009,88 грн.

Суддя Бутирський А.А.

при секретарі Губчак І.Б.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_2 адвокат (довіреність № 14-164 від 30.08.2018 р.)

Від відповідача ОСОБА_3 адвокат (ордер Серія ЧЦ № 25333 від 11.02.2019 р.)

У судовому засіданні приймали участь

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ звернулося з позовом до ОСОБА_1 комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» м. Чернівці про стягнення 8 882 009,88 грн. заборгованості, з них: 8 153 776,10 грн. збитків, заподіяних інфляцією, та 728233,78 грн. 3 % річних, що виникли у результаті неналежного виконання відповідачем умов договору № 14/БО-38 про закупівлю природного газу від 30.01.2012 р. у 2012 р.

Ухвалою від 08.01.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.01.2019 р.

Ухвалою від 25.03.2019 р. закрито підготовче провадження у справі, її розгляд призначено на 10.04.2019 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що відповідач невчасно здійснював оплату за поставлений у 2012 р. природний газ.

Відповідач проти позову заперечує, мотивуючи це тим, що сплата існуючої заборгованості реструктиризована, а згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Розглянувши подані документи, зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд

ВСТАНОВИВ:

30.01.2012 р. між сторонами укладено договір № 14/БО-38 про закупівлю природного газу (далі Договір), згідно якого позивач зобовязувався поставити відповідачеві імпортний природний газ, а останній зобовязувався прийняти і оплатити поставлений природний газ.

П. 4.1 Договору передбачає, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу, а остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У січні-липні 2012 р. відповідач отримав від позивача природний газ, який оплачений не у повному обсязі, що призвело до виникнення боргу у сумі 5 869 612,14 грн.

Наявність боргу відповідачем не заперечується та підтверджується актом звіряння розрахунків станом на 02.01.2019 р.

23.01.2019 р. (після предявлення позову) сторони уклали договір № 107/2/1730-13 про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, згідно якого сторони дійшли згоди щодо реструктуризації заборгованості за Договором у сумі 5 869 612,14 грн. на період січень 2019 р. грудень 2023 р. зі сплатою відповідачем позивачеві щомісячних платежів у сумі 93160,20 грн.

23.01.2019 р. між сторонами та Чернівецькою міською радою укладено договір про надання місцевої гарантії № 107/2/1730-МТ, відповідно до якого Чернівецька міська рада гарантувала перед позивачем належне виконання відповідачем умов договору № 107/2/1730-13 про реструктуризацію заборгованості від 23.01.2019 р.

За таких обставин справи у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 526 ЦК України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, з 30.11.2016 р. набрав чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон № 1730-VIII), у преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 2 Закону № 1730-VIII передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до статті 1 Закону № 1730-VIII процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 5 Закону № 1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Виконання зобов'язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету).

Для підприємств, що не належать до комунального сектору економіки, фінансові та/або інші гарантії на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету) надає державний орган, підприємство, установа, організація, до сфери управління якого (якої) належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, або будь-який вид забезпечення, передбачений законодавством України, на виконання договору реструктуризації надається суб'єктом господарювання, заборгованість якого підлягає реструктуризації, на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету).

Підписавши в силу вимог Закону № 1730-VIII Договір про реструктуризацію, сторони фактично тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків між ними.

Згідно частини третьої статті 5 Закону № 1730-VIII, яка є нормою прямої дії та відповідно до якої умова щодо ненарахування неустойки, інфляційних втрат, річних на реструктуризовану заборгованість не ставиться у залежність від будь-яких інших умов. Виключенням є повне або часткове нездійснення платежів саме за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону № 1730-VIII.

Таким чином, станом на час ухвалення рішення у даній справі Договір про реструктуризацію був підписаний сторонами спору, тобто з моменту його укладення є таким, що породжує правові наслідки.

Отже для застосування санкцій та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених Договором про реструктуризацію. Водночас порушень виконання відповідачем умов Договору про реструктуризацію в частині здійснення платежів не встановлено (дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 11.09.2018 р. у справі № 914/51/18).

Судові витрати віднести на відповідача, з вини якого спір безпідставно доведено до розгляду судом. При цьому судом враховано, що Договір про реструктуризацію укладено після відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238-241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ до ОСОБА_1 комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» м. Чернівці про стягнення 8 882 009,88 грн. заборгованості відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго», , вул. Максимовича, 19а, м. Чернівці на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», , вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ 133230,15 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.04.2019 р.

Суддя ОСОБА_4