СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Справа № 922/2932/18

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 за довіреністю (адвокат) ОСОБА_6 за довіреністю (адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ
на рішення господарського суду Харківської області
від 29.01.2019 року (повний текст складено 08.02.2019 року у м. Харкові)
у справі№ 922/2932/18 (суддя Рильова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до відповідача: Комунального підприємства Балаклійської районної ради Балаклійські теплові мережі м.Балаклія, Харківська область
простягнення 1 477 416, 13 грн.
В С Т А Н ОВ И В:

У жовтні 2018 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Позивач) до Комунального підприємства Балаклійської районної ради Балаклійські теплові мережі (далі Відповідач) про стягнення грошових коштів, з яких: пеня в розмірі 315 453,26 грн., 3% річних в розмірі 257 330,85 грн., інфляційні втрати в розмірі 904 632,02 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.01.2019р. позовні вимоги задоволені частково: з Відповідача на користь Позивача стягнуто пеню в розмірі 157 726, 63 грн., 3% річних в розмірі 257 330,85 грн., інфляційні втрати в розмірі 904 632,02 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 22 161,24 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись із прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати спірне рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 157 726,63грн. та прийняти нове, яким вимоги в цій частині задовольнити. В обґрунтування своїх вимог заявник скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені у розмірі 157 726,63грн. прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, оскільки зменшуючи розмір пені, судом першої інстанції не враховано майнових інтересів Позивача, не надано оцінки майновому статусу сторін та не обґрунтовано підстави для такого зменшення.

Позивач у судовому засіданні 22.04.2019р. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду в оскаржуваній частині.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, у судовому засіданні надав усні заперечення проти доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення 16.09.2016 між сторонами Договору постачання природного газу № 2433/1617-ТЕ-32, відповідно до умов п.1.1 якого Позивач зобовязався поставити Відповідачу у 2016-2017 роках природний газ, а Відповідач оплатити його на умовах цього Договору;

- укладання між сторонами Додаткових угод №1 від 23.01.2017, № 2 від 27.02.2017, №3 від 31.03.2017р. до Договору постачання природного газу №2433/1617-ТЕ-32 від 16.09.16 р. про зміну ціни газу шляхом внесення змін до п.5.2. Договору та внесення змін до деяких розділів Договору;

- підписання сторонами актів прийому-передачі природного газу протягом жовтня 2016 квітня 2017року на загальну суму 45584227,21 грн.;

- оплати Відповідачем вартості поставленого природного газу з порушенням строків, встановлених Договором.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині своєчасного внесення оплати за поставлений природний газ, внаслідок чого Позивачем на суму заборгованості нараховано пеню в розмірі 315453,26грн., а також 3% річних у розмірі 257330,85грн. та інфляційні нарахування у сумі 904632,02грн.

Відповідач у суді першої інстанції заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Так, за змістом відзиву, вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки оплата за природний газ проводилася в порядку та на умовах, визначених Постановою КМУ від 18.06.2014 №217.

Також, у відзиві на позову заяву Відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми пені на 90%, яке обґрунтоване скрутним фінансовим станом підприємства та про відстрочення виконання рішення суду на 8 місяців з моменту винесення такого рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності факту порушення Відповідачем строків оплати за поставлений природний газ, що є підставою для стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат. Також господарський суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 50 % до 157 726,63грн., взявши до уваги статус та фінансовий стан обох сторін, ступінь виконання зобовязання Відповідачем. Разом з тим, суд першої інстанції не знайшов дійшов підстав для відстрочення виконання рішення суду на 8 місяців.

Оскаржуючи зазначене рішення, Позивач зазначає про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру пені на 50 %. Наведене Позивач вважає підставою для скасування рішення суду. В іншій частині рішення господарського суду не оскаржується, підстави, покладені у висновки суду, сторонами не заперечуються.

Колегія суддів вважає зазначені доводи безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції внаслідок розгляду справи було зменшено розмір стягуваної пені на 50%, однак в апеляційній скарзі Позивач не погоджувався з таким висновком суду наполягаючи на відсутності підстав для такого зменшення.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені (штрафу) наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 № 7-рп/2013. Як вбачається зі змісту судового рішення, суд першої інстанції, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції, Відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію по вартості нижчої її собівартості.

Наявність тяжкого фінансового стану на підприємстві Відповідача підтверджується фінансовими звітами (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, що містяться в матеріалах справи).

Також відповідно до умов укладеного сторонами Договору газ, який продається за Договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню, а тому невиконання Відповідачем договірних зобов'язань виникло з об'єктивних причин, зокрема, через значну заборгованість споживачів і їх неплатоспроможність, важкий фінансовий стан боржника.

При цьому, матеріали справи не містять доказів спричинення Позивачеві негативних наслідків у зв'язку з несплатою Відповідачем за газ у строки, встановлені Договором, оскільки втрати від знецінення коштів компенсуються, зокрема, стягненням інфляційних втрат та 3% річних за час, в який Позивач не міг користуватися коштами.

Саме зазначені обставини в їх сукупності взяті судом до уваги при вирішенні питання про зменшення суми пені.

На переконання судової колегії, судом першої інстанції правомірно враховано те, що Відповідач повністю погасив суму основного боргу та те, що прострочка платежів Відповідача об'єктивно виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв.

Позивачем не надано доказів на спростування зазначеного висновку суду першої інстанції.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, який на підставі повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, ступеня вини Відповідача та погашення ним основної заборгованості, правомірно застосував положення процесуального закону щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені на 50%.

Доводи апеляційної скарги щодо недослідження судом всіх обставин справи, зясування яких передбачено ст. 233 Господарського кодексу України не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції, вони також спростовуються змістом рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення з Відповідача на користь Позивача пені в розмірі 157 726, 63 грн., 3% річних в розмірі 257 330,85 грн., інфляційні нарахування в розмірі 904 632,02 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 22 161,24 грн.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Враховуючи наведене вище, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 29.01.2019 у справі № 922/2932/18 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.01.2019 у справі № 922/2932/18 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 23.04.2019

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя Д.О. Попков