ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.04.2019

Справа № 910/1876/19

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК-Транс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Білогірьє Груп"

про стягнення 24 296,48 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК-Транс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Білогірьє Груп" про стягнення 24 296,48 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки №362 від 30.06.2016 року належним чином не виконав взяті на себе зобов’язання по сплаті наданих послуг, у зв’язку з чим у останнього виникла заборгованість у заявленому розмірі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.02.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 20.02.2019 р. направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 524 за адресою, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань № 9, станом на 20.02.2019 р. є місцезнаходженням юридичної особи, а саме: вул. Гната Юри, буд. 20, м. Київ, 03148.

Проте, конверт (номер відправлення 524) повернуто до суду поштовим відділенням зв’язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою “не значиться”.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Зважаючи на вищезазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

30.06.2016 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ЛК-Транс" та товариством з обмеженою відповідальністю "Білогірьє Груп" укладено договір № 362 поставки продукції.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник продає та поставляє, а покупець купує та оплачує на умовах та у порядку визначених цим договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях) або накладних, що засвідчуються прийом-передачу від постачальника до покупця та є невід’ємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п. 2.1 договору, найменування та кількість товару зазначається в додатках або накладних, які є невід’ємними частинами цього договору.

Умовами п. 3.1. встановлено, що ціна на товар встановлюється на підставі прайс-листів постачальника, що є додатками до цього договору. Оплата здійснюється в національній валюті України.

Загальна сума цього договору відповідає загальній сумі всіх накладних на підставі яких здійснюється постачання товару, відповідно до умов цього договору (. 3.2.)

Згідно з п. 1.2. договору, сторони застосовують до даного договору умови DDP – доставка продавцем товару в пункт, вказаний покупцем (редакція «ІНКОТЕРМС» 2010 року).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що поставки товару постачальником покупцю здійснюється окремими партіями відповідно до заявок покупця, виходячи з наявного товару на складі постачальника. В разі відсутності товару на складі постачальника, постачальник повинен повідомити про це покупця на протязі 2 календарних днів, або відмовити у поставці з інших причин. Товар повинен бути переданий покупцю у строк не більше 2 календарних днів з моменту отримання заявки.

Відповідно до п. 4.3. договору, заявка передається у письмовій формі через факс, поштою або через представника постачальника.

Право власності на товар переходить від постачальника з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару (п. 1.3.).

Позивач зазначає, що ним на виконання умов договору у періоди з 20.09.2018 р. по 27.09.2018 р. та з 01.10.2018 р. по 08.10.2018 р. поставлено відповідачу товар на загальну суму 21 285,55 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які підписані сторонами, а саме:

- № 67-0012010 від 21.09.2018 р. на суму 1 102,08 грн.;

- № 36-0006950 від 24.09.2018 р. на суму 948, 51 грн.;

- № 67-0012212 від 25.09.2018 р. на суму 444,12 грн.;

- № 36-0006996 від 25.09.2018 р. на суму 1 661,43 грн.;

- № 67-0012319 від 26.09.2019 Р. на суму 1974,10 грн.;

- № 36-0007036 від 26.09.2019 р. на суму 267,79 грн.;

- № 36-0007059 від 27.09.2018 р. на суму 1 803,12 грн.;

- № 36-0007204 від 01.10.2018 р. на суму 832,24 грн.;

- № 36-0007246 від 02.10.2018 р. на суму 1 782,09 грн.;

- № 67-0012709 від 02.10.2018 р. на суму 917,30 грн.;

- № 67-0012812 від 01.10.2018 р. на суму 1 633,78 грн.;

- № 36-0007333 від 04.10.2018 р. на суму 1 310,87 грн.;

- № 36-0007337 від 04.10.2018 р. на суму 980,69 грн.;

- № 36-0007478 від 08.10.2018 р. на суму 1967,09 грн.;

- № 36-0007479 від 08.10.2018 р. на суму 2 929,06 грн.;

- № 67-0013192 від 09.10.2018 р. на суму 731,28 грн.

Усі претензії покупця щодо кількісних та якісних показників приймаються постачальником (представником постачальника) в момент приймання товару, після прийняття товару та підписання накладних на товар, претензії покупця приймаються лише в частині прихованих недоліків товару, які виникли з вини виробника (п.4.6.).

У матеріалах справи відсутні докази щодо наявності у покупця до постачальника претензій по кількості поставленого товару.

Суд зазначає, що видаткові накладні № 36-0007478 від 08.10.2018 р., № 67-0012319 від 26.09.2018 р., № 67-0012212 від 25.09.2018 р., № 67-0012010 від 21.09.2018 р. оформлені не належним чином, оскільки не скріплені підписом особи, яка уповноважена на отримання матеріальних цінностей від покупця.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Накладна містить відомості про номер та дату складання, сторони господарських операцій, у тому числі відомості про уповноважену особу покупця, найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну, загальну вартість відпущеного товару. Накладна скріплена зі сторони продавця підписом особи, яка уповноважена на передачу товару, зі сторони покупця - підписом особи, яка уповноважена на отримання матеріальних цінностей від покупця.

Відповідно до положень інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. N 01-06/928/2012 підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 21.04.2011 N 9/252-10).

Крім того видаткова накладна № 36-0010106 від 20.09.2018 р. зазначена у клопотанні про залучення документів до матеріалів справи вих. № 1/64 від 14.03.2019 р., проте відсутня у додатках.

Також позивач зауважує, що станом на 20.09.2018 р. у відповідача існувала заборгованість у розмірі 145,19 грн., проте суду не надано ніяких доказів в розумінні ст. 73 ГПК України, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) по справі.

Відповідно до п. 3.3. договору, на розсуд сторін покупець має право здійснити оплату поставленого товару наступним чином: оплата на поточний рахунок постачальника або готівкою у терміни, встановлені пунктом 8.1., при цьому у разі прострочення покупцем платежу, відстрочка в оплаті наступної партії товару може надаватись постачальником лише за умови проведення повного погашення простроченої заборгованості.

Термін оплати за поставлену продукцію: 28 днів з дати поставки товару даного виду (п. 8.1.).

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач частково виконав умови договору та сплатив 3000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 01.10.2018 р.

Відповідно до п. 9.1. договору, даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017 , а у фінансовій частині до повного виконання сторонами своїх зобов’язань. У разі, якщо жодна сторона протягом 30 календарних днів до закінчення терміну дії даного договору не заявить про наміри його розірвання, цей договір вважається пролонгованим на тих же умовах терміном на один календарних рік.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у товариства з обмеженою відповідальністю "Білогірьє Груп" перед позивачем в сумі 15 652,97 грн. = 21 285,55 грн. (поставлений товар) – 5 487,39 грн. (відсутні докази отримання за 4 накладними) – 145,19 (заборгованість, станом на 20.09.2018 р.) належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем.

У зв’язку з неналежним виконання зобов’язань за договором поставки, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 136,00 грн. та індекс інфляції в розмірі 407,54 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов’язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованості

Сума боргу (грн.)

Сукупний індекс інфляції за період

Інфляційне збільшення суми боргуІ

07.11.2018 - 05.02.2019

15652.97

1.032

506.11

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції в розмірі 407,54 грн. та суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вимога позивача щодо стягнення пені підлягає задоволенню в розмірі 407,54 грн.

Розрахунок 3 % річних

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір процентів річних

Загальна сума процентів

15652.97

07.11.2018 - 05.02.2019

91

3 %

117.08

За перерахунком суду розмір 3 % річних становить 117,08 грн. та підлягає задоволенню.

Вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних в розмірі 18,92 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв’язку з неналежним виконанням грошових зобов’язань за договором поставки позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 1 636,05 грн. та штрафу в розмірі 20% в сумі 3 686,15 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.1. договору, в разі невиконання чи неналежного виконання своїх зобов’язань по даному договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Згідно з п. 5.3. договору, у випадку несвоєчасної оплати поставленої партії товару, покупець зобов’язаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення платежу, а також штраф у розмірі 20 % від вартості неоплаченого товару.

Згідно статті 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами Цивільного кодексу України та Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань.

Розрахунок суми пені

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір облікової ставки НБУ

Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день

Сума пені за період прострочення

15652.97

07.11.2018 - 13.12.2018

37

18.0000 %

0.099 %*

571.23

15652.97

14.12.2018 - 31.01.2019

49

18.0000 %

0.099 %*

756.49

15652.97

01.02.2019 - 05.02.2019

5

18.0000 %

0.099 %*

77.19

Всього 1 404,91 грн.

Вимога позивача щодо стягнення пені є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 1 404,91 грн.

В частині стягнення пені у розмірі 231,14 грн. відмовити.

Розрахунок штрафу 20%:

15652,97 грн. * 20% = 3 130,59 грн., що підлягає задоволенню, а в частині стягнення 20% штрафу у розмірі 555,56 грн. слід відмовити.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч. 1-4 ст. 126, ст. 129, ч. 9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК-Транс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Білогірьє Груп" про стягнення 24 296,48 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Білогірьє Груп" (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 20, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК-Транс" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12, ) основний борг в розмірі 15 652 (п'ятнадцять тисяч шістсот п’ятдесят дві) грн. 97 коп., 3 % річних в розмірі 117 (сто сімнадцять) грн. 08 грн., індекс інфляції в розмірі 407 (чотириста сім) грн. 54 коп., пеню у розмірі 1 404 (одна тисяча чотириста чотири) грн. 91 коп., штраф у розмірі 3 130 (три тисячі сто тридцять) грн. 59 коп. та судовий збір в розмірі 1 716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) грн. 80 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя           С.М. Мудрий