ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.04.2019 р. Справа № 914/774/19

Суддя Цікало А. І., розглянувши матеріали

за позовом:Першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області (вул. Львівська, 10а, м. Городок, Львівська область, 81500)
в інтересах держави в особі:
позивача:Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 03135)
до відповідача:ОСОБА_1 господарства «Елегант» (вул. В. Великого, буд. 17, смт. Івано-Франкове, Яворівський район, Львівська область, 81070)
про:стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортом у розмірі 38715 грн. 38 коп.

ВСТАНОВИВ:

19.04.2019 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 810 надійшла позовна заява першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі позивача Державної служби України з безпеки на транспорті до відповідача ОСОБА_1 господарства «Елегант» про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортом у розмірі 38715 грн. 38 коп.

Частиною четвертою статті 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Позовні вимоги першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області мотивовані тим, що ОСОБА_1 господарством «Елегант» не внесено плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, відповідно до розрахунку від 22.05.2018 р. № 45/040 проведеного на підставі довідки № 0002796 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акту № 0018296 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів від 22.05.2018р.

Звертаючись із даним позовом до суду, прокурор зазначив, що вказана позовна заява направлена, насамперед, на захист економічних інтересів держави, яким спричинено шкоду, внаслідок несплати відповідачем за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, що в свою чергу тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України та ставить під загрозу фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування державного значення.

Суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської ОСОБА_2 Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належить до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

У п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України зазначено про можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» і чи є таким випадком ситуація у даній справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, проте яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Право прокуратури на звернення до суду в інтересах уповноваженого суб'єкта, не може презюмуватися, як безспірне.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави.

Сам лише факт відсутності звернення суб'єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема у постанові від 05.12.2018 р. у справі № 923/129/17.

Звертаючись з цим позовом, перший заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області не довів, що даний випадок є виключним для представництва прокуратурою інтересів держави в суді, а також не довів що орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежно, оскільки сам лише факт відсутності звернення суб'єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту прав та інтересів.

Крім того, прокурор не довів наявності причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом.

Відсутність у суб'єкта владних повноважень коштів для сплати судового збору за подання позовної заяви не може свідчити про наявність виключного випадку для представництва прокурора інтересів держави в суді.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

На підставі наведеного, враховуючи відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави, керуючись ст. ст. 53, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву першого заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі позивача: Державної служби України з безпеки на транспорті до відповідача: ОСОБА_1 господарства «Елегант» про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортом у розмірі 38715 грн. 38 коп. - повернути прокурору з доданими до неї документами.

Додаток для прокурора: позовна заява від 10.04.2019 р. № 05-31/8-19 і додані до неї документи 59 арк.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Цікало А.І.