ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/2375/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Антоніка С.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Акватера», м. Дніпро на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2019р. (суддя Первушин Ю.Ю.) про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі №904/2375/18

за позовом Національного банку України, м. Київ

до Акціонерного товариства ДніпроАЗОТ, м. Кам'янське Дніпропетровської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк Приватбанк, м. Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Національний банк України звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовом , яким просить:

- в рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» за кредитним договором №19 від 03.03.2009 (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України, в загальній сумі заборгованості 3 674 478 038, 00 грн. звернути на користь Національного банку України стягнення на майно Приватного акціонерного товариства «ДніпроАЗОТ» відповідно до переліку, що належить йому на підставі права власності, яке є предметом застави за договором застави №30 від 13.03.2015;

- встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається взаємовідносини сторін, що виникли з кредитного договору №19 від 03.03.2009 (з урахуванням додаткових договорів), укладеного між Національним банком України та Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"), на забезпечення виконання зобовязань за яким було укладено іпотечний договір №30 від 13.03.2015 між Національним банком України та Приватним акціонерним товариством "ДніпроАзот".

14.02.2019 на адресу суду надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Акватера" до Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ", м. Кам'янське (відповідач-1), Національного банку України, м. Київ (відповідач-2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2: Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Приватбанк", м. Київ про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Акватера" заставодержателем за Договором застави № 30 від 13.03.2015, укладеним між Національним банком України та АТ "ДніпроАЗОТ" (посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та зареєстрований в реєстрі №533) в частині виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Акватера" зобов'язання на суму 24 977 962,00 грн. за Кредитним договором № 19 від 03.03.2009.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перерахувавши 07.11.2017р. на зазначений в вимозі НБУ рахунок 24 977 962,00 грн на погашення частини кредиту рефінансування, ТОВ «Акватера» виконала зобовязання АТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором № 19 від 03.03.2009р., а тому до нього перейшли всі права кредитора і , відповідно, право звернення стягнення на майно, яке було передано на підставі договору застави.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2019 позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору повернута ТОВ «Акватера».

Приймаючи рішення місцевий господарський суд виходив з того, що предмет позову в позові НБУ до Акціонерного товариства "ДніпроАзот" про звернення стягнення на предмет договором застави №30 від 13.03.2015 і в позові ТОВ «Акватера» як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору не є тотожними , що з огляду на положення статті 49 Господарського процесуального кодексу України виключає можливість визнання позову ТОВ «Акватера» як позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі №904/2375/18.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись із зазначеним рішенням, ТОВ «Акватера» подало апеляційну скаргу на ухвалу про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить ухвалу скасувати і направити справу для вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Узагальнення доводів апеляційної скарги :

За твердженням апелянта, місцевий господарський суд неправильно застосував норми процесуального і матеріального права, визначаючи, що саме є предметом позову, що призвело до подальшого неправильного застосування норм процесуального права в частині прийняття рішення по поданій позовній заяві.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її такою, що ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права. АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ТОВ «Акватера» звернулося із позовом до господарського суду як третя особа із самостійними немайновими вимогами щодо предмету майнового спору у даній справі. Вимогою за первісним позовом, яка є майновою, є звернення стягнення на предмет застави за договором застави №30 від 13.03.2015 з метою погашення заборгованості за кредитним договором. Натомість позовною вимогою третьої особи є заміна заставодержателя за цим договором, яка є немайновою.

Банк вважає, що позов третьої особи із самостійними немайновими вимогами ТОВ «Акватера суперечить приписам ст. 49 ГПК України, оскільки не є взаємоповязаним із первісним позовом, адже заявлений щодо іншого предмету спору та спільний розгляд позовів не є доцільним через їх різні предмети та правові підстави.

Зустрічна позовна заява (позов третьої особи) подана з порушенням вимог ч.1 і 2 ст. 180 ГПК України.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Акватера», м. Дніпро на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2019р. у справі №904/2375/18. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.04.2019 для вирішення питання про відвід за заявою скаржника апеляційне провадження у справі №904/2375/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Акватера було зупинено, справу було передано на розгляд судді, визначеному в порядку, встановленому ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Центральний апеляційний господарський суд у складі судді Кощеєва І.М. ухвалою від 16.04.2019 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Акватера про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О., суддів: Іванова О.Г., Антоніка С.Г. від розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Акватера на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2019р. у справі № 904/2375/18 - відмовив.

22.04.2019 ухвалою суду апеляційної інстанції апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Акватера, м. Дніпро на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2019р. у справі №904/2375/18 - поновлено.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Внаслідок прострочення банку з погашення платежів за кредитним договором №19 від 03.03.2009 (з урахуванням додаткових договорів), який укладено між Національним банком України та Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", 23.08.2017 ТОВ «Акватера» отримало від НБУ лист-вимогу № 41-0009/57108 від 17.08.2017 про усунення порушень за Кредитним договором № 19 від 24.10.2008, в якому НБУ з посиланням на те, що станом на 01.08.2017 АТ КБ Приватбанк взяті зобов'язання за Кредитним договором не виконало, у зв'язку з чим виникла прострочка за основним зобов'язанням у розмірі 4 342 180 000, 00 грн. і не сплачені відсотки на суму 64 627 568,50грн., що є порушенням умов Договору і чинного законодавства, вимагав сплатити заборгованість за даним Кредитним договором в загальній сумі 4 406 807 568,50 грн.

Після отримання листа - вимоги Національного банку України №41-0009/57108 від 17.08.2017 про усунення порушень за кредитним договором №19 від 03.03.2009, ТОВ «Акватера» платіжним дорученням №360 від 24.10.2017 перерахувало на користь Національного банку України суму в розмірі 24977962грн.

На підставі викладеного та відповідно до положень статей 512, 514 Цивільного кодексу України ТОВ «Акватера» наполягає на переході до товариства всіх прав кредитора за кредитним договором №19 від 03.03.2009 та прав іпотекодержателя за іпотечним договором №35 від 29.05.2014 в частині виконаного зобов'язання.

ТОВ «Акватера» вказує, що в листопаді 2017р. АТ КБ «Приватбанк» було повідомлено листом про заміну боржника у зобов'язанні за кредитним договором №19 від 03.03.2009р. в межах суми 24977962грн. та висунуто вимогу про сплату банком заборгованості в розмірі 24977962грн. на користь ТОВ «Акватера». Оскільки вимога була залишена без реагування, ТОВ «Акватера» звернулось з відповідним позовом до суду.

ТОВ «Акватера» 13.11.2017 направило на адресу АТ КБ Приватбанк лист №17, в якому повідомило Банк, що новим кредитором у зобов'язанні за кредитним договором №19 від 03.03.2009 в частині заборгованості в розмірі 24977962,00грн. є ТОВ «Акватера», а також вимагало від Банку невідкладно погасити вказану заборгованість шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підприємства. Проте донині вказаних коштів в погашення цієї заборгованості до ТОВ «Акватера» від АТ КБ Приватбанк не надходило.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Відповідно до абзацу 4 пункту 3.12. Постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму ВГСУ " Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" , під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом позову в позові Національного банку України до Акціонерного товариства ДніпроАЗОТ є матеріально правова вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до визначеного переліку.

Предмет позову в позовній заяві третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Акватера" до Акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ", Національного банку України є вимога позивача про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Акватера" заставодержателем за Договором застави № 30 від 13.03.2015.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 180 ГПК України, відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, - це ймовірні суб'єкти спірних матеріальних правовідносин, які вступають у чужий процес із метою захисту своїх суб'єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів.

Місцевий господарський суд правомірно зазначив, що на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов'язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України має містити самостійні вимоги саме щодо предмету спору у справі. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об'єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

У процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа може вважати, що саме їй належить право на предмет спору. У контексті статті під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об'єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Третя особа може бути допущена до участі у справі лише у тому випадку, коли її самостійна вимога спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем. Вимога, спрямована на будь-що, що знаходиться поза цим предметом, не може бути розглянута як вимога третьої особи, а має бути здійснена через подання самостійного позову.

Тобто обов'язкова умова спільного розгляду вимог позивача і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - єдиний предмет спору.

Отже, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.

При цьому, під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об'єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт саме між позивачем і відповідачем.

В свою чергу, ТОВ "Акватера" звернулося із позовом до Господарського суду як третя особа із самостійними немайновими вимогами щодо предмету майнового спору у справі № 904/2375/18.

Вимогою за первісним позовом, яка, як вірно зазначає у своєму відзиві АТ КБ «Приватбанк» беззаперечно є майновою, натомість позовною вимогою третьої особи є заміна заставодержателя за цим договором, яка є немайновою.

Таким чином, позов третьої особи із самостійними немайновими вимогами ТОВ "Акватера" суперечить приписам статті 49 ГПК України, оскільки не є взаємопов'язаним із первісним позовом, адже заявлений щодо іншого предмету спору, та спільний розгляд позовів не є доцільним через їх різні предмети та правові підстави.

З урахуванням встановлених вище колегією суддів обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги ТОВ «Акватера» не є тотожними вимогам Національного банку України м. Київ.

Крім того, сторонами за Договором застави № 30 від 13.03.2015 є НБУ, як заставодержатель, та АТ "Дніпроазот", як заставодавець.

У той же час, позовні вимоги ТОВ "Дніпроазот" пред'явлені на підставі іншого самостійного правочину, а відтак, заявлена вимога та характер спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм процесуального права, при визначенні місцевим господарським судом предмету позову відхиляються колегією суддів, як такі, що суперечать фактичним обставинам справи.

Відповідно до речення другого пункту 4 частини 1, частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню

Згідно ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З аналізу змісту апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає в чому проявляється неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, а тому відповідні доводи апелянта відхиляються як такі, що носять декларативний характер

Відповідно до частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2019р. про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі №904/2375/18, прийнята судом першої інстанції у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України та ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАТЕРА», м. Дніпро області на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2019р. про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі №904/2375/18 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2019р. про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі №904/2375/18 - залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у даній справі покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВАТЕРА», м. Дніпро.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч. 3 п. 2 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.04.2019

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г.Іванов

Суддя С.Г.Антонік