ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

"23" квітня 2019 р. Справа№ 910/9291/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Скрипки І.М.

розглянувши апеляційну скаргу приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьової Ангеліни Володимирівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 (повний текст рішення складено 23.10.2017)

у справі №910/9291/17 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_3

про визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю Інженерний центр "Енергомаш" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення антресолі №283 загальною площею 136,8 кв.м. в літ. "Ч-З", що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, укладеного 06.01.2015 між ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш" та ТОВ "Тімсен", посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьовою А.В., реєстровий № 17.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний правочин в силу статті 234 Цивільного кодексу України є фіктивним, тобто таким, який вчинено без наміру створення правових наслідків, яким ним обумовлювались, зокрема відповідач ухилився від здійснення оплати за договором, а позивач (в особі колишнього керівника) мав намір уникнути звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитом, і обидві сторони діяли з умислом, що згідно з статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/9291/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2017, позов задоволено повністю, визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення антресолі №283 загальною площею 136,8 кв.м. в літ. "Ч-З", що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, укладений 06.01.2015 між ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш" та ТОВ "Тімсен", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьовою А.В., реєстровий № 17.

Постановою Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №910/9291/17 постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі № 910/9291/17 залишено без змін.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/9291/17, 18.04.2019 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьова Ангеліна Володимирівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/9291/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі апелянтом також викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/9291/17.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2019 апеляційну скаргу приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьової Ангеліни Володимирівни у справі №910/9291/17 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Тищенко А.І., суддів: Іоннікової І.А., Скрипки І.М.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьовій Ангеліні Володимирівні слід відмовити у відкритті апеляційного провадження з наступних підстав.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що в порушення вимог статті 87 Господарського процесуального кодексу України, чинний до 15.12.2017, суд першої інстанції не направляв повний текст рішення рекомендованим листом з повідомленням про його вручення на зареєстровану адресу скаржника. Крім того, скаржник стверджує, що матеріали справи не містять доказів повідомлення апелянта про проведення судових засідань та процесуальні документи на адресу скаржника судом першої інстанції не направлялись.

На думку апелянта, неналежне виконання судом першої інстанції вимог статті 87 Господарського процесуального кодексу України, чинний до 15.12.2017, позбавило права заявника бути обізнаною з рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/9291/17 та можливості вчасного звернення до суду апеляційної інстанції з метою реалізації, гарантованого права на апеляційне оскарження рішення суду.

Так, дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що позивач звертаючись з позовною заявою просив залучити ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьову А.В. в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України, чинний до 15.12.2017, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції ухвалою про порушення провадження у справі від 09.06.2017 не залучив приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьову А.В. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Тобто, місцевий господарський суд при прийнятті позовної заяви прийшов до висновку, що рішення господарського суду не може вплинути на права та обов'язки приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьової А.В.

Водночас, згідно з статтею 87 Господарського процесуального кодексу України, чинний до 15.12.2017, повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вказує, що, оскільки суд першої інстанції не залучив приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьову А.В. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тому місцевий господарський суд не був зобов'язаний відповідно до статті 87 Господарського процесуального кодексу України надсилати повне рішення та ухвали рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Тобто, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність тверджень скаржника про порушення судом першої інстанції процесуальних норм Господарського процесуального кодексу України.

Посилання апелянта щодо необізнаності про розгляд справи №910/9291/17, колегія суддів оцінює критично, оскільки в матеріалах справи наявне пояснення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьової А.В. з додатками (т. 1; а.с. 163-171), в яких остання зазначала, що підстав для визнання договору купівлі-продажу від 06.01.2015 немає.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказує, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Так, колегія суддів встановила, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/9291/17 оприлюднене в Єдиному державному реєстрі судових рішень 27.10.2017 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/69726044).

Таким чином, з огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апелянт був обізнаний про розгляд справи №910/9291/17, проте не скористався своїм правом подати клопотання про залучення до участі у справі, в якості третьої особи та подати вчасно апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017, яке було оприлюднене в Єдиному державному реєстрі судових рішень 27.10.2017.

Приписами пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (діючого з 15.12.2017) встановлено, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог статті 93 Господарського процесуального кодексу України (станом на день прийняття судом оскаржуваного рішення) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду - протягом десяти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Тобто, скаржник пропустив строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі № 910/9291/17.

Колегія суддів врахувала викладені в клопотанні про поновлення строків на апеляційне оскарження обставини, які наведені скаржником, проте визнала їх такими, що не свідчать про поважність пропуску строку та обгрунтованість клопотання про його поновлення.

Враховуючи викладене, клопотання про поновлення строку на апеляційне проваждення задоволенню не підлягає.

Суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі № 910/9291/17 не підлягає апеляційному оскарженню.

Діюче процесуальне законодавство не допускає довільного, необмеженого у часі перегляду судових рішень.

Норми Господарського процесуального кодексу України, встановлюючи строки для подачі скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції має застосовувати як джерело права.

При цьому відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності - inter alia - який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Відповідно до частини 2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Враховуючи те, що апелянт був обізнаний про розгляд справи №910/9291/17, колегія суддів вважає, що можливість вчасного подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі № 910/9291/17 залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, а тому підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку колегія суддів не вбачає, а, отже, дане рішення не підлягає апеляційному оскарженню в силу дії принципу юридичної визначеності.

Суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, спрямовані на перегляд остаточного та обов'язкового рішення суду, прийнятого у 2017 році, просто з підстав, що скаржник має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Згідно частини 1 статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню; скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись статтями 234, 261 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьовій Ангеліні Володимирівні в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/9291/17.

2. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьової Ангеліни Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/9291/17.

3. Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьової Ангеліни Володимирівни на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/9291/17 разом з доданими до неї матеріалами надіслати скаржнику.

4. Матеріали справи №910/9291/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку, передбаченому статей 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

І.М. Скрипка