ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2019 р. Справа№ 910/14717/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гринько І.С.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбо Фінанс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2019

у справі № 910/14717/18 (суддя Морозов С. М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Старокраматорський машинобудівний завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбо Фінанс"

про стягнення 25 000,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Старокраматорський машинобудівний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбо Фінанс" суми гарантійного платежу у розмірі 25 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскільки основний договір між сторонами укладено не було, гарантійний платіж має бути повернуто відповідачем виходячи з положень п. 18 Попереднього договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2019 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбо Фінанс" на користь Приватного акціонерного товариства "Старокраматорський машинобудівний завод" 25 000,00 грн. суми основного боргу та 1 762,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що встановивши при розгляді цієї справи відсутність порушення позивачем умов Попереднього договору та відповідно вини у неукладенні основного договору (що є метою попереднього договору) спірні кошти у відповідності до положень п. п. 13, 18 Попереднього договору мають бути повернуті позивачеві.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2019 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржене рішення прийняте з порушенням норм процесуального та недотриманням норм матеріального права. Зокрема, апелянт зазначив, що посилання позивача на п. 18 попереднього договору є безпідставним, оскільки позивач не довів, яка обставина, що не залежить від позивача, завадила йому укласти основний договір; позивачем не був сплачений другий платіж, в результаті чого відповідач не зміг взяти участь в електронних торгах, що призвело до неможливості укладення основного договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/14717/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 відкрито апеляційне провадження у справі 910/14717/18, встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали та роз'яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 розгляд справи було призначено на 17.04.2019.

Позиції представників сторін

25.03.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказав, що суд першої інстанції повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в рішенні суду, відповідають обставинам справи.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 17.04.2019 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи представник відповідача був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 17.04.2019 за відсутності представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 17.04.2019 проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

04.07.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Старокраматорський машинобудівний завод» (новий кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арбо Фінанс» (первісний кредитор, відповідач) укладено Попередній договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами (далі - Попередній договір), згідно п. 1 якого сторони зобов'язалися у термін до 14 жовтня 2016 року включно укласти договір про відступлення права вимоги (далі іменований "Основний договір") за кредитним договором № 17000/1/14 від 17 лютого 2014 року із змінами та доповненнями, укладеним між ПАТ "Банк Перший" та позивачем (далі - "Кредитний договір"), на умовах, в порядку та строки, визначених цим попереднім договором відповідно до умов якого первісний кредитор уступить право вимоги за кредитним договором з усіма змінами та доповненнями, а також договорами забезпечення на користь нового кредитора, в тому числі за договором застави обладнання №17000/1/14-ZI від 17 лютого 2014 року, укладеним між ПАТ "Банк Перший" та позивачем. ПАТ "БГ Банк" є правонаступником всіх прав та зобов'язань ПАТ "Банк Перший" відповідно до п.1.4. Статуту ПАТ "БГ Банк" та рішення загальних зборів акціонерів банку (протокол № 2 від 29.07.2014 року).

У п. 2 Попереднього договору сторони домовились укласти основний договір з урахуванням істотних умов, а саме відповідач зобов'язувався передати та позивач - прийняти та оплатити визначене в п. 1 Попереднього договору право вимоги (п. 2.1.).

Відповідно до підп. 2.2.1 п. 2.2. Попереднього договору сторони погодили ціну права вимоги та порядок розрахунків, а саме первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає та оплачує за ціною 3 041 536,38 грн. визначене в п. 1 Попереднього договору право вимоги.

На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору про відступлення права вимоги (Основного договору), визначеного в п. 1 Попереднього договору право вимоги, новий кредитор оплачує на рахунок первісного кредитору гарантійний платіж в розмірі 25 000,00 грн., який повинен бути сплачений протягом 3 банківських днів з моменту підписання Попереднього договору (підп. 2.2.2. п. 2.2. Договору).

Згідно підп. 2.2.3. п. 2.2. Попереднього договору додатково новий кредитор після отримання повідомлення первісного кредитора на електронну адресу нового кредитора або на номер факсу або офіційним листом, що повідомляє про необхідність оплати та кінцеву дату до якої повинна відбутись оплата, оплачує на рахунок первісного кредитора, зазначений у попередньому договорі другий гарантійний платіж в розмірі 246 730,00 грн., який повинен бути сплачений не пізніше 8 банківських днів до закінчення строку прийому заяв на участь у відкритих торгах (аукціоні) з продажу права вимоги, зазначеного в п. 1 Попереднього договору.

За змістом п. 3 Попереднього договору відповідач зобов'язувався передати визначене в п. 1 Попереднього договору право вимоги позивачеві в день укладення основного договору та за умови проведення остаточних розрахунків, а за умовами п. 4 названого правочину позивач зобов'язувався провести оплату визначеного в п. 1 Попереднього договору право вимоги на умовах, визначених основним договором та прийняти визначене в п. 1 Попереднього договору право вимоги від відповідача в день укладення основного договору.

Як передбачено в п. 13 Попереднього договору суми гарантійних платежів, зазначені в п. п. 2.2.2., 2.2.3. цього договору підлягають заліку в рахунок оплати визначеного в п. 1 Попереднього договору права вимоги при укладанні Основного договору.

У відповідності до п. 16 Попереднього договору невиконання новим кредитором умов цього договору ,в тому числі відмова від укладання Основного договору, тягне за собою розірвання цього Попереднього договору та сплату штрафних санкцій, а саме фактично сплачені позивачем суми гарантійних платежів, зазначені в п. п. 2.2.2., 2.2.3. договору не повертаються відповідачем позивачеві за винятком випадків, передбачених п. 14 Попереднього договору.

За умовами п. 18 Попереднього договору якщо у термін, зазначений у п. 1 Попереднього договору не відбудеться укладення основного договору з обставин, за які не відповідає будь-яка із сторін, первісний кредитор зобов'язаний повернути новому кредитору суми фактично сплачених гарантійних платежів, зазначені в п. п. 2.2.2., 2.2.3. договору на рахунок з якого гарантійні платежі були перераховані новим кредитором. Перерахування коштів здійснюється у строк, що не перевищує 2 робочих днів з дня отримання відповідного письмового повідомлення від нового кредитора.

Попередній договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та за умовами здійснення гарантійного платежу, зазначеного у п. 2.2.2. договору. Попередній договір діє до дати укладення Основного договору, але в будь-якому випадку строк дії Попереднього договору не може бути довшим за дату яка вказана в п. 1 Попереднього договору (п. 21 Попереднього договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем перераховано відповідачу 25 000,00 грн. як гарантійний платіж згідно попереднього договору від 04.07.2016 року без ПДВ (згідно призначення платежу), що підтверджується платіжним дорученням № 3096 від 06 липня 2016 року.

03.11.2016 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення № 08/693 від 02.11.2016 року про повернення коштів, що підтверджується описом поштового відправлення з календарним штемпелем за 03.11.2016 року та фіскальним чеком від 03.11.2016 року, в якому з посиланням на п. 18 Попереднього договору та з огляду на не укладення основного договору просив останнього впродовж 2 робочих днів з дня отримання повідомлення повернути гарантійний платіж у сумі 25 000,00 грн.

Вказаний лист був отриманий відповідачем 11.11.2016 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, однак залишений останнім без відповіді та задоволення.

Спір у цій справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача перерахований ним гарантійний платіж у сумі 25 000,00 грн. має бути повернуто відповідачем виходячи з положень п. 18 Попереднього договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ст.626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Статтею 182 Господарського кодексу України визначено, що за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч.1 ст.635 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч.3ст.635 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні (ч. 4 ст. 182 Господарського кодексу України).

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 635 Цивільного кодексу України).

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (п.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Згідно з п.п. 2.2.2 п. 2.2 на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору про відступлення права вимоги (Основного договору), визначеного в п. 1 Попереднього договору право вимоги, новий кредитор оплачує на рахунок первісного кредитору гарантійний платіж в розмірі 25 000,00 грн., який повинен бути сплачений протягом 3 банківських днів з моменту підписання Попереднього договору.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується факт перерахування позивачем на рахунок відповідача гарантійного платежу у сумі 25 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 3096 від 06 липня 2016 року.

Апелянт посилається на те, що оскільки позивач ухилився від виконання передбаченого умовами Попереднього договору зобов'язання щодо перерахування другого гарантійного платежу, а тому на підставі п. 14 названого правочину спірні кошти не підлягають поверненню позивачеві, а посилання останнього на положення п. 18 Попереднього договору є безпідставним.

В той же час, колегія суддів не погоджується з таким твердженням апелянта з огляду на наступне.

Згідно підп. 2.2.3. п. 2.2. Попереднього договору додатково новий кредитор після отримання повідомлення первісного кредитора на електронну адресу нового кредитора або на номер факсу або офіційним листом, що повідомляє про необхідність оплати та кінцеву дату до якої повинна відбутись оплата, оплачує на рахунок первісного кредитора, зазначений у попередньому договорі другий гарантійний платіж в розмірі 246 730,00 грн., який повинен бути сплачений не пізніше 8 банківських днів до закінчення строку прийому заяв на участь у відкритих торгах (аукціоні) з продажу права вимоги, зазначеного в п. 1 Попереднього договору.

Так, в матеріалах справи міститься лист № 28.09/169 від 28.09.2016, в якому відповідач повідомляв позивача про призначення аукціону за лотом № 361 на 14.10.2016 та необхідність сплатити другий гарантійний платіж.

Проте, доказів відправки зазначеного листа на адресу позивача матеріали справи не містять.

Щодо електронного повідомлення про проведення аукціону, наявного в матеріалах справи, колегія суддів зазначає, що направлення такого листа електронною поштою відбувалось без посвідчення вказаного листа електронним цифровим підписом, який є обов'язковим реквізитом електронного цифрового документа згідно з ст. ст. 1, 7 "Про електронні документи та електронний документообіг" та ст.ст. 1, 3, 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", який встановлює основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: обов'язковий реквізит електронного документа - обов'язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов'язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб'єктами електронного документообігу на договірних засадах (ст. 6 вказаного Закону).

За приписами ст. 7 вказаного закону, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (тут і далі в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні: електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних; електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті (стаття 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис").

Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (стаття 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис").

Оскільки позивач заперечує отримання такого електронного листа-повідомлення від відповідача, враховуючи відсутність електронного цифрового підпису на ньому, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про відхилення даного листа як належного та допустимого доказу повідомлення відповідачем позивача про електронні торги в розумінні підп. 2.2.3. п. 2.2. Попереднього договору.

Крім того, оскільки колегією суддів не встановлено факту невиконання позивачем умов Попереднього договору, в тому числі відмову від укладення основного договору, посилання відповідача на положення п. 16 вказаного правочину як на підставу для залишення (неповернення) спірних коштів позивачеві є такими, що не ґрунтуються як на умовах укладеного між сторонами договорі, так і на нормах чинного цивільного законодавства.

В той же час, як стверджує позивач, сторони не могли укласти основний договір на умовах, що визначені у Попередньому договорі, оскільки згідно протоколу електронних торгів № 361 початкова ціна реалізації - 3 524 712,00 грн., ціна продажу за результатами аукціону - 3 559 959,12 грн., а за умовами Попереднього договору сторони визначили ціну продажу права вимогу на суму 3 041 536,38 грн.

За умовами п. 18 Попереднього договору якщо у термін, зазначений у п. 1 Попереднього договору не відбудеться укладення основного договору з обставин, за які не відповідає будь-яка із сторін, первісний кредитор зобов'язаний повернути новому кредитору суми фактично сплачених гарантійних платежів, зазначені в п. п. 2.2.2., 2.2.3. договору на рахунок з якого гарантійні платежі були перераховані новим кредитором. Перерахування коштів здійснюється у строк, що не перевищує 2 робочих днів з дня отримання відповідного письмового повідомлення від нового кредитора.

Умовами попереднього договору було передбачено конкретний термін укладення основного договору - до 14 жовтня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 1212 ЦК України з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Так, відповідно до змісту статті 1212 ЦК України, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини 1 статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 у справі № 910/1913/14 та від 17.06.2014 у справі № 13/096-12, постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 906/1279/16.

Статтею 237 ГПК України передбачено, що при ухвалені рішення суд вирішує питання, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.

Таким чином, помилкове посилання позивача на іншу правову норму ніж та, яка має бути застосована до спірних правовідносин, не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.02.2018 у справі № 910/13195/17.

Отже, судом першої інстанції було вірно застосовано норму матеріального права до даних правовідносин - 635 ЦК України та 182 ГК України

Так, системний аналіз статті 635 Цивільного кодексу України та статті 182 Господарського кодексу України свідчить про те, що єдиним зобов'язанням сторін за попереднім договором є зобов'язання укласти основний договір у певний строк (термін), обумовлений таким попереднім договором. Ухилення від такого укладення є порушенням цього зобов'язання, однак якщо факт ухилення судами не встановлено, а сторони в обумовлений строк (термін) основний договір не уклали або одна зі сторін не направила іншій стороні пропозицію про його укладення, таке зобов'язання вважається припиненим.

Отже, не укладення сторонами основного договору у строк до 14 жовтня 2016 року має наслідком припинення дії попереднього договору та зобов'язань між сторонами, незалежно від причин не укладення основного договору.

При цьому згідно з частиною 1 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Таким чином, будь-які зміни умов попереднього договору (у тому числі щодо строку його дії, предмета оренди, розміру орендної плати тощо) можуть бути погоджені сторонами виключно у межах строку дії договору.

Частиною 2 статті 570 Цивільного кодексу України визначено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За приписами чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). На відміну від завдатку аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обов'язку платити та виконує функцію попередньої оплати.

Тобто, у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Таким чином, оскільки основний договір, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам чинного законодавства, сторонами у справі укладений не був, сплачена відповідачу сума гарантійного платежу є авансом та підлягає поверненню позивачу.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та постанові Верховного Суду від 08.02.2018 у справі № 910/11491/17.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки основний договір, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам чинного законодавства, сторонами у справі укладений не був, сплачена відповідачу сума гарантійного платежу є авансом та підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 25.01.2019 року у справі № 910/14717/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбо Фінанс" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2019 року у справі № 910/14717/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2019 року у справі № 910/14717/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Скасувати зупинення дії рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2019 року у справі № 910/14717/18.

5. Матеріали справи № 910/14717/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22.04.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко