УХВАЛА

24 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/1046/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей"

на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 про повернення апеляційної скарги

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2019 (згідно із штампом апеляційного господарського суду на першій сторінці скарги) Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" звернулось із касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 про повернення апеляційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження та з клопотанням про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Оскарженою ухвалою апеляційного господарського суду повернуто апеляційну скаргу та додані до неї документи Товариству з обмеженою відповідальністю "ДІЛВЕСТ".

Як вбачається із матеріалів справи, ухвала Одеського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 про повернення апеляційної скарги неодноразово була оскаржена в касаційному порядку Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІЛВЕСТ" (як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей").

Ухвалою Верховного Суду від 16.10.2018 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЛВЕСТ" не прийнято до розгляду та повернуто на підставі пункту 1 частини четвертої статті 292 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в матеріалах касаційної скарги були відсутні належні докази на право її підписання від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЛВЕСТ" представником Терещенко В.Е.

Ухвалою Верховного Суду від 31.01.2019 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ДІЛВЕСТ" у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №916/1046/18 на підставі пункту 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявник не скористався своїм правом та не усунув недоліки касаційної скарги зазначені в ухвалі Верховного Суду від 21.12.2018.

Звертаючись із касаційною скаргою майже через шість місяців з дня прийняття оскарженої ухвали апеляційної інстанції, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що скарга подається з причин, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повторне звернення здійснено невідкладно (одразу після отримання інформації про повернення первісної скарги) задля забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення шляхом подання даної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 288 Господарського процесуального кодексу України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Згідно цієї норми суд касаційної інстанції, у кожному конкретному випадку, повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.

Пунктом 1 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа "Олександр Шевченко проти України" від 26 квітня 2007 року, справа "Трух проти України" від 14 жовтня 2003 року).

Як роз'яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, від судів вимагається вказувати підстави.

У справі "Устименко проти України" (Рішення від 29.10.2015) Європейський суд з прав людини зазначив, що задовольнивши клопотання про поновлення процесуального строку, не посилаючись при цьому на жодні конкретні обставини справи, і просто обмежившись вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, національним судом було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, суд має вказати підстави поновлення строку, і такі підстави мають бути об'єктивними, а у касаційній скарзі заявник не наводить жодної причини щодо пропуску строку на касаційне оскарження, при цьому просто обмежується вказівкою на наявність у скаржника "поважних причин" для поновлення такого пропущеного строку.

Крім того, заявник просить відстрочити сплату судового збору за подання скарги, однак в наведених ухвалах Верховного Суду від 16.10.2018 та від 21.12.2018 (про залишення касаційної скарги без руху) було роз'яснено, що на Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІЛВЕСТ" не поширюються приписи статті 8 Закону України "Про судовий збір", а тому клопотання про відстрочення сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Вказана норма є загальновідомою, а отже скаржник повинен був усвідомлювати ту обставину, що він не підпадає під наведений у вказаній нормі права перелік осіб.

Як вбачається із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалу Верховного Суду від 16.10.2018 про повернення касаційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю "ДІЛВЕСТ" оприлюднено 22.10.2018, ухвалу Верховного Суду від 31.01.2019 про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЛВЕСТ" оприлюднено 01.02.2019, а із касаційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" звернулось до касаційного суду 26.03.2019 та враховуючи те, що заявник у скарзі зазначає, що саме повторне подання касаційної скарги було здійснено невідкладно (одразу після отримання інформації про повернення первісної скарги), підтверджує факт його обізнаності про вищезазначені ухвали.

У зв'язку із тим, що дана справа не розглядається по суті спору тривалий час, подання у даній справі відповідачем процесуальних документів із значними недоліками, про які вже зазначалося у раніше прийнятих ухвалах суду касаційної інстанції із даної справи, та без додержання вимог форми і змісту відповідно до приписів наведених норм права, такі дії відповідача не можуть бути залишені без реагування касаційного суду.

За приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 2 цієї статті Кодексу наведено перелік дій, які суд може визнати зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню господарського судочинства, проте не встановлює виключного переліку дій, які можуть розцінюватися судом як зловживання правом.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов'язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб'єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20.01.2011).

За приписами частин 3, 4 статті 43 Господарського процесуального кодексу України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" із завідомо відомими недоліками касаційної скарги з безпідставними клопотаннями, Суд визнає зловживанням процесуальними правами.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" за зловживання процесуальними правами, заходу процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 9 605,00 грн.

Керуючись статтями 43, 135, 234 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі №916/1046/18 залишити без розгляду.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" (65037, Одеська область, Овідіопольський район, село Лиманка, Ж/М "Совіньйон", Одеський бульвар, 5, ) в дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України, 01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) 9 605,00 грн. (дев'ять тисяч шістсот п'ять гривень) штрафу.

Ухвала є виконавчим документом, набирає законної сили з моменту її підписання, не може бути оскаржена та підлягає негайному виконанню.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді І.В. Кушнір

Є.В. Краснов