ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. Справа№ 910/17526/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Добрицька В.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвайс»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.11.2016 (повний текст складено 02.12.2016)

у справі № 910/17526/16 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвайс»

до Державного підприємства «Українська авіаційна

транспортна компанія»

за участю Прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері

про повернення майна та стягнення 73 126 434, 00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Едвайс» (далі - ТОВ «Едвайс», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» (далі - ДП «УАТК», відповідач) про повернення майна та стягнення 73 126 434, 00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про невиконання відповідачем Контракту № UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007.

28.10.2016 в судовому засідання першої інстанції представник прокуратури надав суду заяву про вступ у справу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2016 у справі № 910/17526/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Едвайс» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено з грубим порушенням норм матеріального (ст.ст. 3, 6, 11, 203, 204, 215, 216, 387, 509, 512, 516, 627 ЦК України) та процесуального права (ст. 35 ГПК України). За твердженнями апелянта, суд першої інстанції фактично ствердив, що Компанія «Innovative Trading Co. FZC» не була власником авіаційного обладнання, відтак не мала права укладати будь-яких угод по відчуженню авіаційного обладнання, й права уступки вимог кредитора за Контрактом № UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007 у неї відсутнє, адже неможливо передати свої права у зобов'язанні іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) без наявності (переходу) права власності. На переконання апелянта, після визнання контракту UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007 недійсним постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2011 у справі №8/221 у сторін виникли зобов'язання по реституції, відповідно TOB «Едвайс» цілком правомірно отримало право вимоги на проведення реституції за визнаним в судовому порядку недійсним Контрактом №UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007, уклавши угоду про відступлення права вимоги від 14.04.2011 відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України. Апелянт стверджував, що в даному випадку мова йде про відступлення права вимоги на проведення реституції за недійсним договором. Відсутність права власності на авіаційне обладнання компанії «Innovative Trading Co. FZC» не позбавляє її права вимагати проведення реституції (повернення у натурі всього, що інша сторона одержала на виконання недійсного правочину), як і права відступлення вимоги проведення реституції іншим особам. За твердженнями апелянта, зробивши висновки про неможливість відступлення права вимоги без наявного (переходу) права власності, місцевий суд фактично неправомірно застосував до цих обставин приписи ст. 387 ЦК України про віндикацію, згідно з яких власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На переконання апелянта, суд першої інстанції грубо порушив презумпцію правомірності правочину та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, не застосував реституцію до визнаного недійсним Контракту №UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007 та в зв'язку з відсутністю та фактичним відчуженням відповідачем отриманого за Контрактом майна, не стягнув з відповідача на користь позивача в порядку ч. 1 ст. 216 ЦК України відшкодування вартості того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач та прокуратура подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких стверджували про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просили не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, щодо преюдиційно встановлених фактів відсутності у Компанії «Innovative Trading Co. FZC» права власності на авіаційне обладнання, з урахуванням встановлених Київським апеляційним господарським судом обставини у справі № 8/221, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Компанія не мала права укладати будь-яких угод по відчуженню авіаційного обладнання, в тому числі й щодо уступки вимог кредитора за Контрактом №UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007. З приводу преюдиційно встановлених фактів невідповідності угоди про відступлення право вимоги від 22.12.2008, укладеної між Компанією «Innovative Trading Co. FZC» та Компанією «Globest FZC», а також угоди про відступлення право вимоги від 14.04.2011, укладеної між Компанією «Globest FZC» та TOB «Едвайс», вимогам чинного законодавства, відповідач та прокуратура стверджували, що в межах справи №910/22871/16 місцевий суд погодився із доводами заявника, що ці угоди фактично є не договорами відступлення права вимоги, а правочинами щодо міни сторони в основному договорі - Контракті № UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007 Таким чином, відповідно до п. 13.2 будь-які зміни та доповнення до даного контракту мають юридичну силу лише у випадку, якщо їх викладено в письмовій формі, їх підписано повноважними представниками та скріплено печатками сторін. За умовми п. 1.1 угод від 22.12.2008 та від 14.04.2008 предметом договору є передання сторонами всіх прав та обов'язків за Контрактом № UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007 та фактична заміна сторони в означеному правочині. Проте, оспорювані правочини укладено лише між відповідачами. Таким чином, Господарський суд міста Києва рішенням від 15.09.2017 у справі № 910/22870/16, встановивши невідповідність угоди про відступлення право вимоги від 22.12.2008, укладеної між Компанією «Innovative Trading Co. FZC» та Компанією «Globest FZC», та угоди про відступлення право вимоги від 14.04.2011, укладеної між Компанією «Globest FZC» та TOB «Едвайс», вимогам чинного законодавства, визнав їх недійсними. Крім цього, на переконання відповідача та прокуратури, господарський суд цим рішенням фактично встановив, що за Контрактом № UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007 зобов'язанням ДП «УАТК» було прийняти та сплатити за авіаційну техніку певну грошову суму, оскільки ДП «УАТК» виконало оплату в повному обсязі, відповідно не виступає боржником по Контракту.

Подана відповідачем 02.04.2019 заява про долучення документів до матеріалів справи залишена апеляційним судом без розгляду як така, що подана поза межами строку, встановленого ухвалою апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження.

В судове засідання апеляційної інстанції 16.04.2019 з'явились представники сторін, представник прокуратури не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвали нове про задоволення позову в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надали пояснення, в яких заперечили доводи апеляційної скарги, просили не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 28.09.2007 між Державним підприємством Міністерства оборони України «Українська авіаційна транспортна компанія», правонаступником якого є ДП «УАТК» (відповідач, боржник за договором) та Компанією «Innovative Trading Co. FZC» (O.A.E.) укладено Контракт №UCA/ЛТ/293-07, згідно якого Компанія «Innovative Trading Co. FZC» продала, а боржник купив авіаційну техніку, обладнання та комплектуючі частини для літаків та вертольотів, перелік яких зазначено у специфікаціях додатків №№ 1, 2 до Контракту.

22.12.2008 між Компанією «Innovative Trading Co. FZC» та Компанією «Globest FZC» укладено угоду про відступлення права вимоги, відповідно до якої Компанія «Innovative Trading Co. FZC» передала всі свої права та обов'язки за вищевказаним контрактом №UCA/ЛT/293-07 Компанії «Globest FZC».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2011 у справі №8/221 Контракт №UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007, укладений між боржником та Компанією «Innovative Trading Co. FZC», визнано недійсним.

14.04.2011 між Компанією «Globest FZC» та ТОВ «Едвайс» укладено угоду про відступлення права вимоги за контрактом №UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007, укладеним між компанією «Innovative Trading Co. FZC» (кредитор) та Державним підприємством Міністерства оборони України «Українська авіаційна транспортна компанія» (боржник), відповідно до якого кредитор продав боржнику авіаційну техніку, отриману від Міністерства інфраструктури Республіки Чад по Контракту на ремонт авіаційної техніки №22 від 14.09.2007.

Положеннями п. 1.2 цієї угоди сторони узгодили, що з моменту укладення Договору Компанія «Globest FZC» більше не має ні прав, ні обов'язків за Контрактом №UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007, а Контракт №UCA/ЛT/293-07, включаючи право реституції, є обов'язковим тільки для ТОВ «Едвайс».

Позивач (ТОВ «Едвайс») листом №27 від 25.11.2011 надіслав вимогу боржнику про повернення йому авіаційної техніки, яка була отримана боржником згідно вищезгаданого Контракту, а в разі неможливості такого повернення, відшкодувати її вартість. Разом з цим, на підставі ст. 3 Угоди про відступлення права вимоги від 14.04.2011, укладеної між ТОВ «Едвайс» та компанією «Globest FZC», направило боржнику повідомлення Компанії «Globest FZC» №92-11 від 10.11.2011, що новим кредитором за Контрактом №UCA/ЛT/293-07 з 14.04.2011 є ТОВ «Едвайс».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2013 порушено провадження у справі №910/9741/13 про визнання банкрутом Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія».

23.07.2013 позивач надіслав до суду заяву з грошовими вимогами до боржника на суму 54 704 092,00 грн., що становила вартість неповернутого ТОВ «Едвайс» за недійсним Контрактом №UCA/ЛT/293-07 авіаобладнання.

За твердженнями позивача, з метою встановлення вартості авіаційного обладнання за контрактом №UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007 ТОВ «Едвайс» замовлено в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз Міністерства юстиції України проведення експертного товарознавчого дослідження. За результатами Висновку комісійного товарознавчого експертного дослідження Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 31.03.2014 №447/14-54/3487-К3490/14-54/3506/14-54 загальна вартість авіаційного обладнання становить 73 126 434,00 грн.

Ухвалою попереднього засідання від 17.04.2014 у справі № 910/9741/13 судом затверджено реєстр вимог кредиторів та зобов'язано розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Швачку С.В. включити до реєстру вимог кредиторів, зокрема, вимоги ТОВ «Едвайс» в розмірі 54 704 092,00 грн.

В подальшому, зазначена ухвала в частині кредиторських вимог ТОВ «Едвайс» була скасована з огляду на те, що суд кваліфікував такі вимоги як майнові. Таким чином, майнові вимоги ТОВ «Едвайс» до Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» щодо проведення реституції за визнаним в судовому порядку недійсним Контрактом №UCA/ЛT/293-07 та повернення отриманого боржником майна - авіаційного обладнання вартістю 73 126 434,00 грн. мають розглядатись господарським судом в позовному провадженні.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач з огляду на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2011 у справі №8/221 про визнання недійсним Контракту №UCA/ЛT/293- 07 від 28.09.2007, а також наявність Угоди від 14.04.2011 про відступлення права вимоги, відповідно до якої Компанія «Globest FZC» передала всі свої права та обов'язки за Контрактом №UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007 позивачу включаючи право проведення реституції, ТОВ «Едвайс», як новий кредитор просив повернути майно, отримане відповідачем за Контрактом №UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

За змістом ч.ч. 3, 4, 5 ст. 216 ЦК України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить, що за загальним правилом наслідком недійсності правочину є застосування до сторін двосторонньої реституції (ч. 1 ст. 216 ЦК України) або відшкодування збитків винною стороною (ч. 2 ст. 216 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи, Компанія «Globest FZC» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Українська авіаційна транспортна компанія» та Компанії «Innovative Trading Co. FZC» про визнання Контракту №UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007 недійсним.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.01.2011 у справі №8/221 в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2011 у справі №8/221 рішення Господарського суду м. Києва від 11.01.2011 року у справі №8/221 скасовано. Позов Компанії «Globest FZC» задоволено. Контракт №UCA/ЛT/293-07 від 28.09.2007, укладений між боржником та Компанією «Innovative Trading Co. FZC», визнано недійсним.

Так, в межах справи № 8/221 встановлено, що позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, зокрема, тим, що власником авіаційного обладнання являється Міністерство Інфраструктури Республіки Чад, яким за Контрактом від 28.09.2007 на ремонт авіаційного обладнання №22 передано це обладнання відповідачу-2 для проведення капітального ремонту на території України. Проте, переходу права власності на авіаційне обладнання за вищезазначеним контрактом до відповідача-2 (компанії «Innovative Trading Co. FZC») не було передбачено.

За наслідками перегляду судового рішення в апеляційному порядку, апеляційний суд не погодився із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання Контракту №UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007 недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності згідно ч.1 ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б встановлювали право власності відповідача-2 (Компанії «Innovative Trading Co. FZC») на вищезазначене обладнання.

За приписами ч.1 та 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З огляду на приписи згаданих правових норм та те, що Компанія «Innovative Trading Co. FZC» не мала права укладати будь-яких угод по відчуженню авіаційного обладнання, в тому числі і оскаржуваний контракт, апеляційний суд в межах справи № 8/221 дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини ( ч. 3 ст. 35 ГПК України (чинного на момент ухвалення оскаржуваного рішення).

Аналогічна за змістом норма міститься й в чинному ГПК України (ч. 4 ст.75) , як то обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акту, який набрав законної сили.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, юрисдикцію та практику Європейського суду з прав людини, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), який, inter alia (серед іншого), вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає в тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення Європейського суду з прав людини у справах Желтяков проти України, № 4994/04, від 09.06.2011).

Оскільки судове рішення (постанова Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2011 у справі № 8/221, що набрало законної сили), не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскільки Компанія «Innovative Trading Co. FZC» не була власником авіаційного обладнання, вона не мала права укладати будь-яких угод по відчуженню цього обладнання, й права уступки вимог кредитора за Контрактом №UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007р у неї не було. Відповідно доводи апелянта в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

За змістом ч.ч 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що Угода про відступлення права вимоги від 22.12.2008 між Компанією «Innovative Trading Co. FZC» та Компанією «Globest FZC», а також Угода про відступлення права вимоги від 14.04.2011 між Компанією «Globest FZC» та ТОВ «Едвайс» укладені з порушенням законодавства, адже неможливим є передання своїх прав у зобов'язанні іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) без наявності (переходу) права власності.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 зупинено провадження у справі №910/17526/16 до вирішення пов'язаною з нею справи №910/22870/16 за позовом Державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія» до Компанії «Innovative Trading Co.FZC.», Компанії «Globest FZC», Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвайс» про визнання недійсними угоди про відступлення права вимоги від 22.12.2008 та угоди про відступлення права вимоги від 14.04.2011.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2017 у справі № 910/22870/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено за пропуском позивачем строку позовної давності.

В межах згаданої справи судом встановлено, що звертаючись з даним позовом до суду, позивач стверджував, що обидві Угоди від 22.12.2008, укладена між Компанією «Trading Co. FZC» та Компанією «Globest FZC», та від 14.04.2011, укладена між Компанією «Globest FZC» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Едвайс», суперечать приписам чинного законодавства, адже укладені до визнання правочину недійсним в судовому порядку. Заявником наголошувалось, що у Компанії «Trading Co. FZC» не виникло права на повернення виконаного за Контрактом №UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007, оскільки переданий покупцю товар на підставі договору поставки авіаційної техніки останньому не належав, а був переданий на ремонт Міністерством інфраструктури Республіки ЧАД згідно договору №22 від 28.09.2007. За своєю правовою природою спірні правочини не є договорами про відступлення права вимоги, а фактично є угодами щодо заміни сторони у Контракті №UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007.

Одночасно судом взято до уваги, що в ході розгляду справи №8/221 апеляційним судом встановлено відсутність у Компанії «Innovative Trading Co. FZC.» права власності, а отже, й права продажу товару, який передано у власність позивача на виконання умов Контракту №UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007р., тобто, судом встановлено відсутність у Компанії «Innovative Trading Co.FZC.» права на укладання вказаного Контракту. Ці обставини прийнято судом в якості підстави для визнання Контракту недійсним.

В даному випадку, виходячи з наведеного вище у продавця за Контрактом №UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007 фактично не виникло права в порядку реституції вимагати повернення переданого товару від Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія», оскільки фактично повернення у такому випадку отриманого за недійсним правочином товару на користь Компанії «Innovative Trading Co.FZC.» могло б призвести до порушення прав та законних інтересів дійсного власника авіаційного обладнання. Тобто, фактично у Компанії «Innovative Trading Co.FZC.» не виникло права, яке було передано Компанієї «Globest FZC» та в подальшому Товариству з обмеженою відповідальністю «Едвайс», доказів на спростування цього матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачено порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Кредитор у зобов'язанні згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Проте, у даній справі, місцевий суд погодився з доводами заявника з приводу того, що Угоди є не договорами відступлення права вимоги, а фактично правочинами щодо заміни сторони в основному договорі - Контракті №UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007, відповідно до п.13.2 якого будь-які зміни та доповнення до нього мають юридичну силу лише у випадку, якщо їх викладено в письмовій формі, а також підписано повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками.

При цьому, з огляду на фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд у справі № 910/22870/16 дійшов висновку, що твердження позивача про наявність підстав для визнання Угод про відступлення права вимоги є обґрунтованими та правомірними. Як вище згадувалось, відмовив в задоволенні позову лише в зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Таким чином, встановлені у справі № 910/22870/15 та у справі № 8/221 обставини на підставі ст. 75 ГПК України мають преюдиційні значення та не потребують повторного доведення.

Оскільки проведення реституції за визнаним недійсним в судовому порядку Контрактом №UCA/ЛТ/293-07 від 28.09.2007р є неможливим, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог у даній справі, які не доведено позивачем належними та допустимими доказами, відтак вони є такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта (позивача) з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального (ст.ст. 3, 6, 11, 203, 204, 215, 216, 387, 509, 512, 516, 627 ЦК України) та процесуального права (ст. 35 ГПК України) не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Едвайс» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2016 у справі № 910/17526/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/17526/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.04.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко