ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 квітня 2019 р. Справа № 903/86/19

Господарський суд Волинської області в складі судді Дем'як В. М., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М. П., розглянувши справу

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "В.С.В. АВТОТРАНС", м.Луцьк

про стягнення 8447,82 грн.

Представники:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

ВСТАНОВИВ

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС", звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "В.С.В. АВТОТРАНС" в якому просить суд стягнути 8447,82 грн. заборгованості з них: основний борг - 7450,28 грн., пеня - 624,60 грн., інфляційних втрат - 164,74 грн. та 12% річних -208,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №13292-03/2018 від 23.05.2018р.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 31.01.2019р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, із підготовчої стадії.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 25.03.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.04.2019р.

Представник позивача в судове засідання не прибув.

Представник відповідача в призначене судове засідання також не прибув, вимог ухвал суду не виконав.

Відповідно до ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, справу розглянуто за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Розглянувши матеріали і документи, подані позивачем, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

23.05.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автодистриб'юшин КАРГО ПАРТС» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «В.С.В. Автотранс» (покупець) укладено договір № 13292-03/2018 (а.с. 7-12 ) за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця запчастини, експлуатації матеріали, автомобільні шини (товар), а також надати шиноремонтні та шиномонтажні послуги, а покупець зобов'язується прийняти товар і послуги та здійснити їх оплату. (п.п 1.1)

Згідно п.п 1.4 договору визначено, що загальна сума договору складається із вартості переданого товару, що відповідає сумі всіх товарних (видаткових) накладних та сумарної вартості наданих послуг, зазначених актах виконаних робіт, здійсненних протягом дії даного договору.

Пунктами 2.4, 2.5 договору сторони передбачили, що погодження сторонами кількості, номенклатури та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується у товарних (видаткових) накладних та в рахунках на оплату, що є невід'ємними складовими договору, без складання специфікацій. Покупець підписуючи товарну (видаткову) накладну , виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортимент та ціною , сторони домовилися, що уповноважуючи певну особу на прийняття товару від постачальника у тому числі перевізника, покупець тим самим уповноважує таку особу підписувати відповідні документи на товар: товарні (видаткові), накладні, товарно-транспортні накладні тощо.

Згідно п.п 2.6 договору сторони визначили, що датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін товарної (видаткової) накладної, що засвідчує прийняття товару покупцем від постачальника. При цьому печатка покупця може не використовуватися, якщо факт невикористання печатки в господарській діяльності підтверджений установчими документами покупця.

Відповідно до п.п. 5.2 договору з порушення грошового зобов'язання за цим договором більше 3-х календарних днів покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу за весь період такого прострочення.

Пунктом 5.3 договору сторони встановили, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, винна сторона несе відповідальність, встановленої 625 ЦК України, а саме : той хто прострочив виконання грошового зобов'язання має сплатити на користь іншої сторони за договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 % річних від простроченої суми.

Даний договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку не оспорено, не розірвано та не визнано недійсним, а отже є дійсним, укладеними належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом даного судового розгляду є стягнення заборгованості за поставлений товар на умовах договору №13292-03/2018 від 23.05.2018р. на підставі видаткових накладних.

Як встановлено, на виконання умов договору здійснив відповідачу поставку товару на суму 10 850,28 грн., який був прийнятий відповідачем без зауважень, що підтверджується такими видатковими накладними:

-№SI від 14.08.2018р. на суму 1449,42 грн.;

-№ SI від 20.08.2018р. на суму 9400,86 грн. (а.с.14,16)

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату за №S від 14.08.2018р. на суму 1449,42 грн., № S від 20.08.2018р. на суму 9400,86 грн. (а.с. 13, 15)

Однак, відповідач частково оплатив вартість отриманого товару в сумі 3400,00 грн. згідно платіжного доручення №32 від 31.10.2018р.

Разом з тим, позивач 17.12.2018р. надіслав відповідачу претензії за №13, №21/01 від 21.12019р., в якій просив відповідача оплатити борг в сумі 7 450,28грн., однак останні залишені без відповіді та належного реагування (а.с. 20-21)

Оскільки факт порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар належним чином доведений, документально підтверджений, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості в розмірі 7450,28 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо оплати товару, позивачем нарахована пеня у розмірі 624,60 грн. за період з 31.10.2018р. по 23.01.2019р.

Відповідно до п.п 5.2 договору з порушення грошового зобов'язання за цим договором більше 3-х календарних днів покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу за весь період такого прострочення.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

За приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ» в частині нарахування пені суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача пеня в сумі 624,60 грн.

Відповідно до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.3 договору сторони встановили, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, винна сторона несе відповідальність, встановленої 625 ЦК України, а саме : той хто прострочив виконання грошового зобов'язання має сплатити на користь іншої сторони за договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 % річних від простроченої суми.

Позивачем заявлено до стягнення 12% річних за період 31.10.2018р. по 23.01.2019р. в сумі 208,20 грн. та інфляційних втрат за період з 31.10.2018р. по 15.01.2019р. в сумі 164,74 грн.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ» в частині нарахування 12% річних за період з 31.10.2018р. по 23.01.2019р. в сумі 208,20 грн. підлягає до задоволення.

У стягненні нарахованих 164,74 грн. інфляційних втрат слід відмовити, як безпідставно заявлених.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи наведене, заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню частково.

У зв'язку із частковим задоволенням позову відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 231 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "В.С.В. АВТОТРАНС" (43016, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Ковельська, буд.13, код ЄДРОПУ 41746400) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС" (02222, м.Київ, вул. Закревського, 16, ) 8283,08 грн. заборгованості з них: основний борг - 7450,28 грн., пеня - 624,60 грн., 12% річних - 208,20 грн. та 1884,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено

22.04.2019р.

Суддя В. М. Дем`як