УХВАЛА

18 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 917/786/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В.- головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 про повернення апеляційної скарги у справі

за позовом Заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до: 1. Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області, 2. Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Міністерство аграрної політики та продовольства України про визнання недійсним та скасування рішення, свідоцтв про права власності, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.12.2018 у даній справі позов задоволено.

28.01.2019 Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.12.2018 та додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 28.12.2018, в якій просило поновити строк, встановлений на апеляційне оскарження, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 залишено без руху апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у зв'язку з відсутністю доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення господарського суду Полтавської області від 19.12.2018 та додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2018 було повернуто скаржнику.

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося 20.03.2019 до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 про повернення апеляційної скарги (колегія суддів у складі: Геза Т.Д., Мартюхіна Н.О., Плахов О.В.), оскільки у встановлений судом термін недоліки апеляційної скарги не були усунені.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2019 справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Краснов Є.В. - головуючий, Мачульський Г.М., Кушнір І.В.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами абзацу 2 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Судом встановлено, що оскаржуваною ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення господарського суду Полтавської області від 19.12.2018 та додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2018 було повернуто заявникові.

Правовою підставою для повернення апеляційної скарги стали частина 2 статті 260 та частина 4 статті 174 ГПК України.

Так приписами частини 2 статті 260 ГПК України, яка є відсилочною визначено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Згідно ж вимогами частини 4 статті 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Наведені вище положення застосовано апеляційним господарським судом через те, що апелянтом не усунуто недоліки апеляційної скарги, які були виявлені судом при перевірці поданих матеріалів апеляційної скарги на відповідність вимогам статті 258 ГПК України, і про які зазначено в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 (про залишення апеляційної скарги без руху).

Недоліком апеляційної скарги апеляційним господарським судом визначено відсутність у матеріалах скарги доказів сплати судового збору.

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" зазначає, що ним було усунуто вказаний в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 (про залишення апеляційної скарги без руху) недолік, однак з затримкою з поважних причин в один день.

Оцінивши усі доводи скаржника, його посилання на правові норми, що могли бути неправильно застосовані судом апеляційної інстанції, враховуючи принцип пропорційності судочинства та остаточності судового рішення, Суд вважає, що рішення Верховного Суду у даній справі, за наслідками розгляду касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 про повернення апеляційної скарги, не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

В обґрунтування своєї позиції Суд зазначає таке.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз'яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав'язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Так у тексті оскаржуваної ухвали зазначено, що Публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" було запропоновано усунути недоліки впродовж 10 днів з моменту отримання ухвали без руху, встановлені при поданні апеляційної скарги. Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 про залишення апеляційної скарги без руху Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" отримало 18.02.2019, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Строк для усунення недоліків закінчився 28.02.2019. Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", в порушення приписів пункту 2 частини 3 статті 258 ГПК України, не виконало вимоги ухвали Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2019, недоліки апеляційної скарги не усунуло та не надало доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі за звернення з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Полтавської області від 19.12.2018 та додаткове рішення господарського суду Полтавської області від 28.12.2018 у справі №917/786/18.

Колегія суддів звертає увагу на те, що документи щодо усунення недоліків були направлені 01.03.2019 з пропуском встановленого ухвалою суду апеляційної інстанції про залишення скарги без руху строку на один день, про що також зазначає сам скаржник в своїй касаційній скарзі.

Направлені документи скаржником щодо усунення недоліків надійшли до суду апеляційної інстанції 05.03.2019, вже після винесення оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції від 04.03.2019, яка була прийнята у зв'язку з тим, що апелянт в строк до 28.02.2019 (включно) не усунув недоліки апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Касаційний суд не може ставити під сумнів законність ухвали апеляційного господарського суду лише через те, що скаржник вважає її незаконною.

В іншому ж, Верховний Суд вважає, що доводи даної касаційної скарги фактично зводяться до необхідності надання оцінки причинам пропуску апелянтом строку на подання доказів сплати судового збору.

Такі процесуальні дії не становлять будь-якої складності для судів першої та апеляційної інстанції, а тому не потребують втручання Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Використання касаційним судом оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо, виходячи з високого статусу Верховного Суду, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, оскільки у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень і застосування Судом таких повноважень не може вважатися обмеженням доступу особи до процесу правосуддя.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 про повернення апеляційної скарги.

За таких обставин, керуючись статтями 2, 12, 15, 17, 163, 234, 287, 293, 314 ГПК України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду,

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 про повернення апеляційної скарги у справі № 917/786/18.

2. Касаційну скаргу та додані до неї документи повернути Публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя І. Кушнір