ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25 квітня 2019 року м. ТернопільСправа № 921/327/16-г/18
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. розглянув заяву ОСОБА_1 від 22.04.2019 (вх. № 330 від 24.04.2019) про відвід судді Охотницької Н.В. у справі № 921/327/16-г/18

за позовом ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до відповідача Відкритого акціонерного товариства "Чортківський завод "Агромаш" вул. В. Великого, 29, м.Чортків, Тернопільська область,48500

про, із урахуванням заяви позивача про зміну предмета позову, визнання недійсними рішення позачергових загальних зборів відкритого акціонерного товариства "Чортківський завод "Агромаш" від 10.03.2016 р., які оформлені протоколом позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ "Чортківський завод "Агромаш" від 10.03.2016, з моменту їх прийняття.

1.Судові процедури.

1.1. Суть справи.

ОСОБА_1 звернувся в Господарський суд Тернопільської області з позовом до відкритого акціонерного товариства "Чортківський завод "Агромаш" про, із урахуванням заяви позивача про зміну предмета позову, визнання недійсними рішення позачергових загальних зборів відкритого акціонерного товариства "Чортківський завод "Агромаш" від 10.03.2016, які оформлені протоколом позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ "Чортківський завод "Агромаш" від 10.03.2016, з моменту їх прийняття.

1.2. Відкриття провадження у справі та рух справи.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 06.06.2016 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 16.06.2016.

Відповідно до ухвали від 16.06.2016, суд не переходячи до розгляду справи по суті, відклав розгляд справи на 29.06.2016.

Ухвалою суду від 29.06.2016 розгляд справи відкладено на 11.07.2016, а також прийнято заяву позивача про зміну предмету позовних вимог до розгляду як таку, що подана у відповідності до правил статті 22 ГПК України (в редакції що діяла до 15.12.2017).

В судовому засіданні 11.07.2016 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.07.2016 зупинено провадження у справі № 921/327/16-г/18 до вирішення справи № 921/346/16-г/14 та набрання законної сили судового акту у даній справі. При цьому, даною ухвалою зобов'язано сторони повідомити суд про результат розгляду справи № 921/346/16-г/14, із дорученням судового акту, який набрав законної сили.

27 березня 2019 року на адресу Господарського суду Тернопільської області від ВАТ "Чортківський завод "Агромаш" надійшло клопотання № 338 від 22.03.2019 (вх. № 5413 від 27.03.2019), відповідно до якого останнє повідомило суд про те, що Західний апеляційний господарський суд 07.02.2019 виніс постанову по справі № 921/346/16-г/14, яка у встановленому законом порядку набрала законної сили. Копію постанови Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 по справі № 921/346/16-г/14 відповідачем долучено до клопотання № 338 від 22.03.2019 (вх. № 5413 від 27.03.2019).

Поряд з цим, 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, викладена у розділі І Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII, пунктом 9 розділу XI Перехідних положень якого встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, даний спір розглядається відповідно до редакції ГПК України, що набрала чинності з 15.12.2017.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 01.04.2019 поновлено провадження у справі №921/327/16-г/18 та призначено судове засідання на 15.04.2019, а також постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті, оскільки суд 11 липня 2016 року вже перейшов до розгляду даної справи по суті.

Відповідно до ухвали суду від 15.04.2019, розгляд справи № 921/327/16-г/18 відкладено на 25 квітня 2019 року.

2. Подання заяви про відвід судді, аргументи заявника.

24.04.2019 ОСОБА_1 подано заяву № б/н від 22.04.2019 (вх. №330) про відвід судді Охотницької Н.В. від розгляду справи № 921/327/16-г/18.

Так, відповідно до зазначеної заяви, ОСОБА_1 (позивач у справі №921/327/16-г/18) вважає, що наявні обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді Охотницької Н.В., зокрема вказує, що 19.04.2019 позивачу стала відома обставина, яка є підставою для відводу судді, про яку до 19.04.2019 позивач не міг знати і про яку дізнався з наступного, а саме 19.04.2019 скликалися загальні збори ВАТ "Чортківський завод "Агромаш", куди прибули ряд його акціонерів та прибули працівники товариства, в тому числі посадові особи. З розмов між акціонерами та посадовими особами товариства стало відомо, що посадові особи товариства говорили, що товариство консультується/отримує правничу допомогу в Господарському суді Тернопільської області по судових справах цього господарського суду та інших судів, де учасниками є товариство, яку йому надавали ряд суддів цього суду. Серед суддів, які надавали товариству таку консультацію (правничу допомогу) згадувалося і прізвище судді Охотницької Н.В.

Ухвалою суду від 24.04.2019, керуючись статтями 35, 36, 38, 39, 228, з 233 по 235 Господарського процесуального кодексу України, визнано відвід судді Охотницької Н.В. необґрунтованим та зупинено провадження у справі №921/327/16-г/18 до вирішення питання щодо розгляду заяви про відвід судді Охотницької Н.В., складом суду, який визначається у порядку статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2019 року визначено суддю Гевко В.Л. для розгляду заяви про відвід судді Охотницької Н.В., по справі № 921/327/16-г/18.

3. Висновок суду із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 22.04.2019 (вх.№ 330 від 24.04.2019) про відвід судді Охотницької Н.В. від розгляду справи № 921/327/16-г/18, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення відводу з огляду на таке.

3.1. Норми законодавства та судова практика, які застосував суд.

Із змісту статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відповідно до частини 3 статті 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Із змісту частин 7, 8 статті 39 ГПК України питання про відвід має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви про відвід, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. За загальним правилом, питання про відвід вирішується без повідомлення учасників справи.

Згідно частин 2, 3 статті 39 ГПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно із змісту статті 36 ГПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі.

Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанцій, а також у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з виключними обставинами у цій справі.

У відповідності до статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В п.п.49-50 рішення від 09 листопада 2006 року "Справа "Білуха проти України" заява № 33949/02, Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та п. 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) № 33958/96, п. 42 ЄСПЛ 2000-XII).

За змістом п.52 рішення від 09 листопада 2006 року "Справа "Білуха проти України"" заява № 33949/02, стосовно об'єктивного критерію Європейський суд з прав людини рекомендує визначати, чи існують переконливі факти, які б могли свідчити про безсторонність суду. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя буде небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy) від 7 серпня 1996 року, п. 58).

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom) від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб'єктивного критерію, то особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 09.11.2006 зазначено: "стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв'язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов'язані з прийняттям суддями рішень з інших справ (Правовий висновок у п.1.2.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 ).

3.2. Мотиви, з яких суд дійшов висновків.

З наведеного вище вбачається, що при розгляді справ суддею, встановлена презумпція особистої безсторонності судді доти, доки не доведено інше, а саме - не надано доказів протилежного.

Проте, суд вважає, що заявником у даному випадку у його заяві про відвід судді названої презумпції не спростовано, а його заява містить лише припущення про існування відповідних обставин, які не підтверджені належними і допустимими доказами.

Зокрема, як зазначалось вище заявник - ОСОБА_1 у заяві про відвід судді вказує, що підставою для його звернення стало те, що 19.04.2019 скликалися загальні збори ВАТ "Чортківський завод "Агромаш" і з розмов між акціонерами та посадовими особами товариства, що прибули на збори, заявнику стало відомо, що суддя Господарського суду Тернопільської області консультувала/надавала правничу допомогу посадовим особам товариства (відповідача) по судових справах цього суду та інших судів, де учасником є товариство. Зазначені підстави викликають сумнів у заявника - ОСОБА_1 щодо неупередженості судді Охотницької Н.В.

Проте, заявником не додано до заяви жодних належних, допустимих, достовірних, та достатніх доказів на підтвердження того, про що він стверджує. Зокрема, - що суддя консультувала чи надавала правничу допомогу товариству.

Одночасно, суд критично оцінює у даному випадку і одностороннє твердження заявника та його посилання на розмови посадових осіб відповідача, адже вказане (дійсність таких розмов), також, не підкріплено ним жодним належним доказом.

При цьому не може бути підставою для відводу заяви, які ґрунтуються лише на припущеннях, а тому доводи заявника не приймаються до уваги судом, оскільки ним не доведено у встановленому порядку наявність підстав для відводу.

3.3. Висновок суду.

Як визначено статтею 73 ГПК України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 ГПК України).

Із змісту статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Приписами статті 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 статті 86 ГПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд вважає, що подана заява ОСОБА_1 від 22.04.2019 (вх. №330 від 24.04.2019) про відвід судді Охотницької Н.В. у справі № 921/327/16-г/18, ґрунтується виключно на припущеннях заявника, оскільки не наведено жодної належної, обґрунтованої обставини для відводу судді в розумінні статей 35, 36 ГПК України, як і не подано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на їх підтвердження.

Таким чином, дослідивши заяву ОСОБА_1 від 22.04.2019 (вх.№ 330 від 24.04.2019) про відвід судді Охотницької Н.В. у справі № 921/327/16-г/18, суд відмовляє у її задоволенні.

Частиною 11 статті 39 ГПК України визначено, що за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Згідно до частини 2 статті 254, статті 255 ГПК України дана ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтями 42, 35, 36, 38, 39, з 73 по 80, 86, з 232 по 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 22.04.2019 (вх. №330 від 24.04.2019) про відвід судді Охотницької Н.В. у справі № 921/327/16-г/18, відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 25.04.2019 та в порядку частини 2 статті 254, статті 255 ГПК України, оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Інформацію по справі, що розглядається учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко