ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 квітня 2019 р. Справа № 903/84/19

Господарський суд Волинської області в складі судді Дем'як В. М., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М. П., розглянувши справу

за позовом: Приватного підприємства Гроно, Луцький р-н., с. Воютин

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області, м. Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державна служба України з питань геодезії картографії та кадастру

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державне підприємство Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою

про визнання договору пролонгованим та зміну пункту договору

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - керівник

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 15 від 30.09.2016р.

від Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру:не прибув

від ДП "Волинський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою: ОСОБА_3 довіреність від 06.11.2018р.

Встановив: Позивач - приватне підприємство Гроно звернувся до господарського суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області в якому просить суд визнати договір оренди індивідуального визначеного (нерухомого або іншого ) майна, що належить до державної власності №532 від 15.03.2010р., який укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області (як орендодавцем) та ПП Гроно (як орендарем) пролонгованим на строк 2 роки 11 місяців до 14.11.2021р. включно та змінити пункт 10.1 розділу 10 Строк чинності, умови зміни та припинення договору договору оренди №532 від 15.03.2010р. шляхом його викладення у такій редакції Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє до 14.11.2021р. включно.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що орендодавцем порушено вимоги ст.ст. 17, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині продовження дії договору оренди.

Ухвалою суду від 31.01.2019р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із підготовчої стадії.

Ухвалою суду від 13.03.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 10.04.2019р. оголошено перерву до 15.04.2019р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить суд задоволити.

Представник відповідача та третьої особи позовні вимоги заперечили з підстав викладених у відзивах, зокрема посилаються на те, що відповідач не порушив умови договору, оскільки згідно з п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Фонд державного майна України", положенням про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Волинській області, останнє виступає орендодавцем майна та здійснює повноваження щодо укладення договорів оренди. Нормами закону не встановлено, що Регіональне відділення зобов'язане попереджати орендаря про намір використовувати майно, що є предметом договору для потреб його власника. Крім того, оскільки власником майна є держава, в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, остання вправі вирішувати питання щодо передачі майна в оренду, а також визначення строку договору оренди.

Представник третьої особи - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в судове засідання не прибув.

Розглянувши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

15.03.2010 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області (Орендодавець) та Приватним підприємством «Гроно» (Орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 532.

Відповідно до п. 1.1 договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: частину нежитлового приміщення (реєстровий номер 00692630.1 ХЕЦАХП 148) загальною площею 97,6 кв.м., що знаходяться за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 63 та обліковується на балансі ДП «Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (код за ) (балансоутримувач) вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на дату оцінки станом на 30.11.2009р. виконаним субєктом оціночної діяльності Волинською міжрегіональною біржою і становить за належною оцінкою 232377,00 грн. без врахування ПДВ.

Згідно п.п 1.2, 1.3 договору майно передається в оренду з метою використання обєкта оренди: 23,8 кв.м під торговельний обєкт із продажу непродовольчих товарів: 15,7 кв.м. під розміщення документів, 58,1 для розміщення майстерні з ремонту оргтехніки. Стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передавання орендованого майна.

Пунктом 10.1 договору сторони визначили, що договір укладено строком на два роки 11 місяців, що діє з 15.03.2010р. до 14.02.2013р. включно.

Згідно п.п. 10.4. договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення строку його дії, договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені даним договором.

Відповідно до п.п 10.5 договору сторони визначили, що після закінчення терміну договору оренди, орендар який належним чином виконував свої обовязки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладання договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.(а.с. 9-12)

На виконання умов договору за актом приймання-передавання орендованого майна від 15.03.2010р. балансоутримувач - ДП «Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою » передав орендарю ПП «Гроно» в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину нежитлового приміщення загальною площею 97,6 кв.м., що знаходиться за адресою : Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 63 погоджено орендодавцем Регіональним відділенням ФДМУ по Волинській області. (а.с. 13)

Як слідує із матеріалів справи, 14.02.2013р. між сторонами укладено додатковий договір №1 до договору оренди від 15.03.2010р. № 532 про наступне:

- в пункті 10.1 договору оренди слова : «Строком на два роки 11 місяців, що діє з 15.03.2010р. до 14.02.2013р. включно» замінено на слова «строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 15.02.2013р. до 14.01.2016р. включно»;

-пункти 10.4. та 10.5. договору оренди викладено в наступній редакції:

1) 10.4 після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обовязки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Договір оренди продовжується за наявності письмової заяви орендаря за один місяць до закінчення терміну дії договору оренди.

У разі, якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка обєкта оренди була зроблена більш як три роки тому, орендар, за три місяці до закінчення терміну дії договору, зобовязаний подати орендодавцю заяву щодо пролонгації договору з документами, необхідними для визначення субєкта оціночної діяльності на конкурсних засадах.

2)10.5 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця після закінчення терміну його дії. Договір уважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені даним договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невідємною частиною договору. (а.с. 14)

Судом встановлено, що 14.01.2016р. між сторонами укладено додатковий договір №2 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майно, що належить до державної власності від 15.03.2010р. № 532 про наступне:

- Пункт 10.1 договору оренди викладено в такій редакції: «Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє до 14.12.2018р. включно»;

- В пункті 10.4 договору оренди слова: «за один місяць» замінити на слова «за два місяці». (а.с. 16)

Згідно акту приймання передавання орендованого майна від 14.01.2016р. балансоутримувач - ДП «Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою » передав орендарю ПП «Гроно» в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину Контори, площею 107,3 кв.м., що знаходиться за адресою : 43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 63, який погоджено орендодавцем Регіональним відділенням ФДМУ по Волинській області. (а.с. 117)

Разом з тим, 11.08.2017р. між сторонами укладено додатковий договір №3 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 15.03.2010р. № 532 про наступне:

- п.п 1.2 договору оренди , слова : « 11,2 кв.м. під розміщення ломбарду» змінено на слова « 11,2 кв.м. під розміщення ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг із ксерокопіювання документів». (а.с. 18)

На вищезазначених умовах строк дії договору оренди №532 від 15.03.2010р. був визначений сторонами до 14.12.2018р.

З метою продовження користування обєктом оренди, 17.09.2018р. орендар - ПП «Гроно» звернувся з листом №140901 до орендодавця РВ ФДМУ по Волинській області про продовження дії договору оренди від 15.03.2010р. № 532 на термін 2 роки 11 місяців до 14.11.2021р. Даний лист РВ ФДМУ по Волинській області отримав 17.09.2018р. (а.с19)

14.12.2018р. орендодавцем - РВ ФДМУ по Волинській області було запропоновано для підписання орендарем ПП «Гроно» договір №4 від 14.12.2018р. про внесення змін до договору оренди від 15.03.2010р. № 532, а саме:

-п.10.1 викласти в такій редакції : «Цей договір укладено строком на 6 місяців, що діє до 14.06.2019р. включно».(а.с. 20)

Позивач - ПП «Гроно» не погодившись зі змінами в проекті договору №4 щодо зміни строку оренди на 6 місяців тобто до 14.06.2019р. включно, керуючись ч.3 ст. 188 ГК України надав орендодавцеві для погодження та підписання два примірники протоколу узгодження розбіжностей від 26.12.2018р. до договору №4 від 14.12.2018р. про внесення змін до договору оренди №532 від 15.03.2010р. та запропонував пункт 10.1 договору оренди викласти в наступній редакції: «Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 15.12.2018р. до 14.11.2021р. включно».(а.с.20)

РВ ФДМУ по Волинській області листом за №11-04-31 від 03.01.2019р. не погодив, наданий орендарем протокол розбіжностей до договору оренди, оскільки Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру листом від 08.10.2018р. №11-28-0.16-10618/2-18 надала дозвіл на продовження терміну дії даного договору оренди строком на шість місяців та вказала, що дане майно необхідне для власних потреб балансоутримувачу. Даний лист отримано орендарем ПП «Гроно» 10.01.2019р. (а.с. 23-24)

Таким чином у разі виникнення обставин, з якими закон пов'язує набуття переважного права на укладення договору оренди на новий термін (рівність умов, запропонованих претендентами; укладення договору оренди з іншою особою, відсутність у власника наміру використовувати майно для власних потреб), позивач не позбавлений можливості звернутися за судовим захистом свого переважного права.

Оскільки така позиція власника суперечить вимог ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», то орендар ПП «Гроно» звернувся із позовом до суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою, укладений між позивачем та відповідачем договір є договором оренди державного майна, правовідносини за яким врегульовані нормами глави 58 ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 5 Глави 30 ГК України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 4 ст. 284 ГК України встановлено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також встановлено ст. 764 ЦК України.

Частинами 1, 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

У статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з положеннями ст. 285 ГК України орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Крім того, ст. 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» зазначено, що орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Станом на день розгляду справи заборгованість за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 15.03.2010р. № 532 за ПП «Гроно» відсутня.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим ніж 5 років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п.п 10.4,.10,5 договору оренди №532 від 15.03.2010р. (у змінених редакціях) передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов'язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Тому, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Як встановлено судом відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» 17.09.2018р. орендар - ПП «Гроно» звернувся з листом №140901 до орендодавця РВ ФДМУ по Волинській області про продовження дії договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 15.03.2010р. № 532 на термін 2 роки 11 місяців до 14.11.2021р.

Судом встановлено, про те, що власник обєкта нерухомого майна державної власності Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру в порушення приписів Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та умов договору не повідомила орендаря ПП «Гроно» про намір використовувати обєкт нерухомого майн державної власності для власних потреб, а саме: частину нежитлового приміщення (реєстровий номер 00692630.1 ХЕЦАХП 148) загальною площею 97,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 63 та обліковується на балансі ДП «Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 08.10.2018р. № 11-28-0.16-16-10618/2-18 не може вважатись належним повідомленням відповідно до вимог ч 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

14.12.2018р. орендодавець РВ ФДМУ по Волинській області запропонував для підписання орендарем ПП «Гроно» договір №4 від 14.12.2018р. про внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 15.03.2010р. № 532 в наступній редакції викласти п. 10.1 даного договору : « Цей договір укладено строком на 6 місяців, що діє до 14.06.2019р. включно».

Однак, зменшення строку дії договору до 6 місяців, суперечить ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також п.п. 10.4, 10.5 договору оренди № 532 від 15.03.2010р. (у змінених редакціях).

А відтак, згода власника на продовження дії договору оренди на 6 місяців є неправомірною.

Доводи відповідача викладенні у відзиві за вх.№ 1-57/1653/19 від 08.02.2019р. про те, що РВ ФДМУ по Волинській області не є власником орендованого майна, а тому останній не порушив вимоги пунктів 10.4 та 10.5 договору оренди, щодо не повідомлення орендаря відповідно до вимог ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не може бути взято до уваги суду, оскільки обовязок повідомлення, як умова для припинення оренди покладається на власника майна за приписами ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ч. 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до Статті 1 Першого протоколу Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства, Європейський суд з прав людини зазначив, що законними очікуваннями є очікування на законних підставах продовження терміну дії договору оренди, і це очікування є складовою частиною права власності заявника, наданого йому за договором оренди в розумінні зазначеної статті. ЄСПЛ дійшов висновку про те, що заявник мав право, принаймні, очікувати на законних підставах, що він зможе продовжити термін дії договору, і таке очікування можна вважати - в цілях застосування положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції - складовою частиною його права власності, наданого йому за договором оренди.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Кампанія ОСОБА_4 девелопментс Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.1991 Європейський суд з прав людини зазначив, що статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в даному випадку правомірні очікування полягають у можливості користування майном у майбутньому у термін, передбачений договором, який в даному випадку становить 2 роки 11 місяців.

Таким чином, у позивача на підставі договору оренди №532 від 15.03.2010р. виникло право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді, як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об'єктом правового захисту згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Відповідно до п. 71 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (Заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року, Суд наголошує на тому, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі Ґаші проти Хорватії (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі Трґо проти Хорватії (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

З огляду на встановленні обставини справи щодо порушення орендодавцем та власником обєкта оренди п.п 1,3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п.п. 10.4, 10.5 договору оренди № 532 від 15.03.2010р. ( в редакції визначеній додатковим договором №2 від 14.01.2016р.) про відмову у продовженні договору оренди з підстав його використання власником для власних потреб, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обємі.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи наведене, заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають до задоволення в повному обсязі.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 77, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив

1. Позов задоволити.

2. Визнати договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №532 від 15.03.2010р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області та приватним підприємством «Гроно» пролонгованим на строк 2 роки 11 місяців до 14.11.2021р. включно та пункт 10.1 розділу 10 «Строк чинності, умови зміни та припинення договору» договору оренди №532 від 15.03.2010р. викласти у такій редакції: «Цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє до 14.11.2021р. включно ».

3. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області (43027, м. Луцьк. Київський майдан, 9, к.815 ) на користь Приватного підприємства Гроно (45645, Волинська обл., Луцький р-н., с.Воютин, вул. Миру, 6, ) судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено

25.04.2019р.

Суддя В. М. Дем`як