Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1056/18
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С.М., секретар судового засідання Юрчак С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк",

юридична адреса вул. Дегтярівська, 27Т, м.Київ, 04119;

фактична адреса вул. Прорізна, 8, м. Київ, 01001;

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго",

вул. Індустріальна, буд.34, м.Івано-Франківськ, 76014;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Відкрите акціонерне товариство "Хутрофірма "Тисмениця",

вул.Вербова 9, м.Тисмениця, Івано-Франківська область, 77400;

про зобов"язання розірвання договору про постачання електроенергії та спонукання укласти договір на електропостачання.

Представники сторін в судове засідання не з"явились.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просить суд зобов'язати АТ "Прикарпаттяобленерго" розірвати договір про постачання електроенергії до нежитлових приміщень за адресою Івано-Франківська обл., м.Тисмениця, вул. Вербова 9 з ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" та спонукати АТ "Прикарпаттяобленерго" укласти договір на електропостачання з ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 03.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відкрите акціонерне товариство "Хутрофірма "Тисмениця".

При цьому судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997 (набрала чинності для України 11.09.1997), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема цивільного характеру. Одночасно реалізація "права на суд" передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого згідно із статтею 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Буланов та Купчик проти України" від 09.12.2010, "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011).

В судовому засіданні 02.04.2019 оголошувалась перерва до 11.04.2019.

Позивач в судове засідання не з"явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений ухвалою суду від 02.04.2019. Однак адресував суду клопотання вих№08/-2287 від 01.04.2019 (вх.№6118/19 від 08.04.2019), в якому позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд проводити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 у справі №909/691/15, яка набрала законної сили, звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.09.2008, зареєстрованим в реєстрі за №1564, в рахунок погашення заборгованості ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" перед ПАТ "ВіЕйБі Банк" за кредитним договором №08/44-03 від 30.09.2008 в розмірі 54 485 613,03грн, шляхом визнання за ПАТ "ВіЕйБі Банк" права власності на нерухоме майно за іпотечним договором від 30.09.2008;

- згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 17.08.2018 за ПАТ "ВіЕйБі Банк" зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою вул.Вербова 9, м.Тисмениця, Івано-Франківська область, визначене іпотечним договором від 30.09.2008 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016.

Позивач вважає, що відповідач у справі - АТ "Прикарпаттяобленерго" забезпечуючи електричною енергією колишнього власника нерухомого майна - ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" на підставі договору про постачання електричної енергії порушує Правила користування електричною енергією, а тому просить суд зобов"язати АТ "Прикарпаттяобленерго" розірвати договір про постачання електричної енергії з ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" та спонукати АТ "Прикарпаттяобленерго" укласти договір на електропостачання з ПАТ "ВіЕйБі Банк". Посилається на приписи статті 41 Конституції України, статей 1, 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", пунктом 6.18 Правил користування електричною енергією.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений ухвалою суду від 02.04.2019. Однак адресував суду клопотання б/н від 10.04.2019 (вх№6365/19 від 11.04.2019), в якому просить суд покласти на позивача понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 12 000,00грн. В протоколі судового засідання від 26.02.2019 зафіксовано відмову в задоволенні поданого відповідачем клопотання б/н (вх№2749/19) від 15.02.2019 про забезпечення судових витрат через недоведеність відповідачем обставин, що майновий стан позивача може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови в позові, як того вимагають приписи абзацу 5 частини 4 статті 125 Господарського процесуального кодексу України.

В судових засіданнях 05.02.2019, 26.02.2019, 21.03.2019, 02.04.2019 представник відповідача заперечив проти позову, свої заперечення виклав у відзиві на позов б/н від 21.01.2019 (вх№1353/19 від 24.01.2019). Вказує на те, що між ПАТ "Прикарпаттяобленерго" та ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" укладено договір про постачання електричної енергії №290149 від 16.05.2016. Умови договору виконуються споживачем належним чином. Звертає увагу, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1443 від 16.11.2018 анульовано АТ "Прикарпаттяобленерго" ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі та постачання електричної енергії, а тому з 01.01.2019 АТ "Прикарпаттяобленерго" втратило статус електропостачальної організації і володіє виключно правовим статусом оператора систем розподілу електричної енергії. Зазначає, що позивач не звертався до відповідача з пропозицією укласти договір про постачання електричної енергії, в т. ч. позивач не є стороною договору №290149 від 16.05.2016, а тому не може ініціювати розірвання договору укладеного між іншими особами, що обумовлено статтею 188 Господарського кодексу України, статтею 651 Цивільного кодексу України. Вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений ухвалою суду від 02.04.2019. Матеріали справи містять письмові пояснення вх№1481/19 від 28.01.2019, в яких ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" повністю підтримує позицію відповідача щодо предмету спору.

За таких обставин, беручи до уваги приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, норми частин 1,3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представників сторін за матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Із наявних в матеріалах справи доказів, поданих позивачем та відповідачем вбачається, що постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 у справі №909/691/15, яка у встановленому порядку набрала законної сили, звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30.09.2008, зареєстрованим в реєстрі за №1564, в рахунок погашення заборгованості ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" перед ПАТ "ВіЕйБі Банк" за кредитним договором №08/44-03 від 30.09.2008 в розмірі 54 485 613,03грн, шляхом визнання за ПАТ "ВіЕйБі Банк" права власності на нерухоме майно за іпотечним договором від 30.09.2008.

У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 17.08.2018 за ПАТ "ВіЕйБі Банк" зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою вул.Вербова 9, м.Тисмениця, Івано-Франківська область.

Таким чином позивач Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" є власником нерухомого майна за адресою вул.Вербова 9, м.Тисмениця, Івано-Франківська область, яке належало Відкритому акціонерному товариству "Хутрофірма "Тисмениця".

Разом з тим, між ПАТ "Прикарпаттяобленерго" (постачальник/відповідач) та ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" (споживач/третя особа) існували договірні відносини про постачання електричної енергії №290149 від 16.05.2016, згідно з якими постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору. Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони керуються чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (пункти 1, 2.1. договору). Договір набрав чинності з дня його підписання і діяв до 31.12.2016. Пунктом 9.4. сторони передбачили, що договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Жодних документальних доказів в підтвердження наміру позивача укласти договір про постачання електричної енергії до нежитлових приміщень за адресою вул.Вербова 9, м.Тисмениця, Івано-Франківська область, як і звернення позивача до відповідача з пропозицією укласти договір на постачання електричної енергії в порядку обумовленому пунктом 5.4. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 (чинними на момент виникнення спірних правовідносин) та відмови відповідача в укладенні такого договору - матеріали справи не містять.

Основним доводом позивача є обставина, що ПАТ "ВіЕйБі Банк" є власником нерухомого майна за адресою вул.Вербова 9, м.Тисмениця, Івано-Франківська область.

Предметом спору, що розглядається є вимога позивача до відповідача про зобов"язання ПАТ "Прикарпаттяобленерго" розірвати договір про постачання електричної енергії до нежитлових приміщень по вул.Вербова 9, м.Тисмениця, Івано-Франківська область з ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" та спонукання АТ "Прикарпаттяобленерго" укласти договір на електропостачання з ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Пунктом 9.4. договору про постачання електричної енергії №290149 від 16.05.2016, сторони погодили, що договір може бути розірвано за ініціативою будь-якої із сторін у порядку визначеному законодавством України.

За загальним правилом закріпленим у частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України підставою для розірвання договору є згода сторін, що відповідає самій природі договору як двосторонньої домовленості.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина 2 статті 651 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Порядок припинення користування електричною енергією та розірвання договору про постачання електричної енергії урегульовано пунктом 6.18. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 (чинними на момент виникнення спірних правовідносин), який вказує на те, що у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Постачальник електричної енергії зобов'язаний припинити постачання електричної енергії за договором, а електропередавальна організація (основний споживач) - передачу електричної енергії (спільне використання технологічних електричних мереж) з заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією. За умови одночасного розірвання договору про постачання електричної енергії з попереднім споживачем, виплати всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, та звернення нового споживача щодо укладення договору про постачання електричної енергії в межах одного розрахункового періоду припинення електропостачання об'єкта не здійснюється.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний здійснювати оплату спожитої на таких об'єктах електричної енергії та інших платежів, виходячи з умов відповідних договорів.

З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил та нормативно-технічних документів після розірвання договорів із споживачем, який звільняє приміщення.

Договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін (пункт 5.1.Правил).

Згідно з пунктом 1.6. Правил договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Порядок укладення договору про постачання електричної енергії визначено пунктом 5.4. Правил, згідно з яким укладення договору про постачання електричної енергії здійснюється на підставі заяви заявника (споживача) щодо укладення відповідного договору з наданням документів обумовлених підпунктами 2-12 цього пункту.

Пунктом 1.9. Правил обумовлено, що постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу або субспоживачу, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору, за умови дотримання вимог законодавства України, зокрема цих Правил та інших нормативно-технічних документів.

Із аналізу вище сказаного вбачається, що право на розірвання договору про постачання електричної енергії покладені на сторони такого договору, а заявник, який виявив бажання стати споживачем електричної енергії, не наділений ні повноваженнями вчиняти дії, направлені на розірвання договору про постачання електричної енергії, стороною якого він не був, ні нести будь-яких обов'язків у правовідносинах, які виникли між іншими суб'єктами.

Позивач просить суд зобов"язати відповідача розірвати договір про постачання електричної енергії, який стосується прав та обов"язків інших осіб, у той час як за загальним правилом, закріпленим у статті 651 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України право на розірвання договору має сторона за договором у випадках передбачених договором чи законом.

Одним із принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у положеннях статті 3 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення та погодження сторонами його умов де фіксуються взаємні права та обов"язки сторін договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Цивільне законодавство в т. ч. базується на принципі обов"язкового та добросовісного виконання сторонами зобов"язань за договором (статті 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Позивач не надав будь-яких доказів і не довів факту порушення або невизнання його права чи приватного інтересу, яке б підлягало судовому захисту у обраний ним спосіб і відновленню в примусовому порядку саме відповідачем.

Статтями 179, 187 Господарського кодексу України унормовано обов"язковість укладення господарських договорів у визначених законом випадках, але при цьому із дотриманням порядку такого укладення визначеного, зокрема пунктом 5.4. Правил користування електричною енергією, як от звернення з заявою та надання відповідних документів тощо, так і відмови чи ухилення відповідача від укладення договору, доказів чого не надано в цьому випадку.

Одночасно слід зазначити, що згідно з приписами статей 13, 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їм договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов"язки виконуються у межах встановлених договором або актами цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1443 від 16.11.2018 анульовано АТ "Прикарпаттяобленерго" ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі та постачання електричної енергії, тому з 01 січня 2019 АТ "Прикарпаттяобленерго" не наділений правом постачати електричну енергію споживачам, що унеможливлює спонукати відповідача на укладення договору саме на постачання електричної енергії.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Позовні вимоги визнаються судом недоведеними та документально не підтвердженими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

За змістом частини 1, пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи до яких належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2, 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обумовлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а згідно з частиною 8 статті 129 цього Кодексу, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вказує частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору

Нормою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" обумовлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас Європейський суд з прав людини у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", пунктах 34-36 рішення від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інші проти України", пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" неодноразово наголошує про те, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідачем заявлено вимогу про відшкодування за рахунок позивача понесені АТ "Прикарпаттяобленерго" судових витрати на оплату послуг адвоката Дмитрук О.І. в підтвердження чого подано свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серія ІФ №001353 від 31.08.2018, ордер серія ІФ №065403, договір про надання професійної правничої допомоги №2019/7 від 02.01.2019, додатковий правочин №2019/155 від 09.01.2019 до договору про надання професійної правничої допомоги №2019/7 від 02.01.2019, акт приймання-передачі послуг від 27.02.2019 за додатковим правочином №2019/155 від 09.01.2019, платіжне доручення №21278 від 27.02.2019 на суму 12 000,00грн.

Зважаючи на вищевикладене правове визначення обставин, які склались в даному випадку, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази та покази сторін подані представниками в судовому засіданні, враховуючи характер спору, принципи співрозмірності та розумності судових витрат, представлення адвокатом Дмитрук О.І. інтересів довірителя/відповідача у судових засіданнях 05.02.2019, 26.02.2019, 21.03.2019, 02.04.2019, належне виконання останнім вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 03.01.2018 щодо подання витребуваного судом доказу, а також відзиву на позов з запереченням щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, із посиланням на відповідні докази та норми права, суд беручи до уваги приписи частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, які вказують на те, що судові витрати пов"язані з розглядом справи у разі відмови в позові - покладаються на позивача, приходить до висновку про відшкодування відповідачу за рахунок позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 12 000,00грн.

Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись статтями 55, 1291 Конституції України, статтями 11, 13, 14, 626-629, 651 Цивільного кодексу України, статтями 179, 187, 188, 275 Господарського кодексу України, статтями 73-79, 86, 126-129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" до відповідача Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" про розірвання договору про постачання електроенергії до нежитлових приміщень за адресою Івано-Франківська обл., м.Тисмениця, вул. Вербова 9 з Відкритим акціонерним товариством "Хутрофірма "Тисмениця" та спонукання Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" укласти договір на електропостачання з Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" - відмовити.

Судовий збір в сумі 3 524,00грн залишити за позивачем.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк", вул. Дегтярівська, 27Т, м.Київ, 04119 (ідентифікаційний код 19017842) на користь Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", вул. Індустріальна, буд.34, м.Івано-Франківськ, 76014 (ідентифікаційний код 00131564) 12 000,00грн (дванадцять тисяч грн 00коп.) - витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 22.04.2019

Суддя С.Кобецька