ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2019 р. Справа№ 920/1077/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 01.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

на ухвалу Господарського суду Сумської області

від 16.01.2019 ( повний текст ухвали складено 18.01.2019)

у справі №920/1077/16 (суддя - Котельницька В.Л.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-

зернова корпорація України"

про перегляд рішення Господарського суду Сумської області від

26.06.2017 за нововиявленими обставинами у справі №920/1077/16

за позовом заступника прокурора Сумської області в інтересах держави

в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України

до 1) Публічного акціонерного товариства

"Державна продовольчо-зернова корпорація України"

2) Виконавчого комітету Буринської міської ради,

про визнання незаконними та скасування рішень та визнання

недійсними свідоцтв про право власності

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (надалі - ПАТ «ДПЗКУ») звернулось до Господарського суду Сумської області із заявою про перегляд рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2017 у справі №920/1077/16 за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що 09.10.2018 ПАТ «ДПЗКУ» отримало з супровідним листом від 05.10.2018 №37-24-15/22777 копію Довідки Міністерства аграрної політики та продовольства України (надалі - Мінагрополітики) від 17.09.2012 №24/231 «Про проведення перевірки окремих питань діяльності» ПАТ «ДПЗКУ», складеної комісією з представників Міністерства за результатами проведеної, на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.08.2012 №501, перевірки окремих питань діяльності ПАТ «ДПЗКУ» за перше півріччя 2012 року, в якій встановлено, що станом на 20.08.2012 виготовлені технічні паспорти та отримано свідоцтва про право власності на нерухоме майно філій (згідно переліку), у тому числі і філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор», власником якого є Товариство.

А отже на думку заявника, Міністерству аграрної політики та продовольства України 17.09.2012 стало достовірно відомо, що майновий комплекс філії ПАТ «ДПЗКУ» «Буринський елеватор» оформлений на праві приватної власності за Товариством та відповідно ця обставина є нововиявленою обставиною у справі №920/1077/16. Зазначена вище Довідка №24/231 у ПАТ «ДПЗКУ» була відсутня, оскільки складена Мінагрополітики в одному примірнику. Вказані обставини не були і не могли бути відомі ПАТ «ДПЗКУ» на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 16.01.2019 у справі №920/1077/16 відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «ДПЗКУ» про перегляд рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2017 за нововиявленими обставинами та залишено відповідне рішення суду в силі.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що про існування доказу та обставини вказані в ньому, були відомі ПАТ «ДПЗКУ» ще 18.09.2012, а тому в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України обставини на які посилається заявник не є нововиявленими.

Крім того, в своїй ухвалі суд вказав, що довідка на яку посилається заявник не є достатнім доказом того, що позивач дійсно знав про існування оспорюваних документів та мав можливість їх самостійно оскаржити.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, скаржник (ПАТ «ДПЗКУ») звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.01.2019 у справі №920/1077/16 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ПАТ «ДПЗКУ» про перегляд рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2017 у справі №920/1077/16 за нововиявленими обставинами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач, знаючи про інформацію викладену в Довідці від 17.09.2012 №24/231, мав можливість та повинен був самостійно отримати інформацію про оскаржувані свідоцтва та підстави їх оформлення, а тому відсутність у позивача оскаржуваних документів не може бути підставою для відхилення доказу поданого заявником.

Крім того, скаржник зазначає, що Довідка від 17.09.2012 №24/231, яка подана ПАТ «ДПЗКУ» на підтвердження існування нововиявлених обставин, знаходилася в Мінагрополітики, була складена лише в одному екземплярі. Про існування вказаної Довідки ПАТ «ДПЗКУ» дізналося лише 09.10.2018, що не було враховано судом першої інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2019 апеляційну скаргу ПАТ «ДПЗКУ» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.01.2019 у справі №920/1077/16 - залишено без руху. Надано скаржнику строк для усунення недоліків, зазначених п. 2 вказаної ухвали.

04.03.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, відповідно до якої долучено докази сплати судового збору в розмірі 1 921, 00 грн. (платіжне доручення №834809 від 28.02.2019 на суму 1921,00 грн.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 поновлено ПАТ «ДПЗКУ» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «ДПЗКУ» на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.01.2019 у справі №920/1077/16 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.04.2019. Також роз'яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі, протягом строку, зазначеному п. 4 даної ухвали.

18.03.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від прокуратури Сумської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заступник прокурора заперечував проти доводів апеляційної скарги ПАТ «ДПЗКУ», просив залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що обставини на які посилається заявник в своїй заяві не є нововиявленими в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України та не можуть бути підставою для скасуванню законного та обґрунтованого судового рішення, яке набрало законної сили.

В судове засіданні 01.04.2019 з'явилися представник скаржника (відповідача-1), прокурор. Представники позивача, відповідача-2 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив суд скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.01.2019 у справі №920/1077/16 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ПАТ «ДПЗКУ» про перегляд рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2017 у справі №920/1077/16 за нововиявленими обставинами.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши думку представника відповідача-1, прокурора, враховуючи обставини справи та наявні в ній докази, а також те, що судом апеляційної інстанції при розгляді скарги було вжито всіх передбачених законом дій з метою забезпечення прав позивача, відповідача-2 щодо участі у розгляді спору, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників позивача, відповідача-2.

У відповідності до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 01.04.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвалу господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 26.06.2017 у справі №920/1077/16, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018, позовну заяву заступника прокурора Сумської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та Виконавчого комітету Буринської міської ради задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Буринської міської ради від 27.04.2012 №44 та від 04.05.2012 №49 «Про видачу свідоцтва про право власності ПАТ «ДПЗКУ».

Визнано недійсними свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 29.05.2012 № № 50-53, видані Виконавчим комітетом Буринської міської ради Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України», а саме:

- цілісний майновий комплекс Буринського елеватора, що знаходиться по вул. Новоселівська, 2 в м. Буринь Сумської області;

- нежитлові будівлі, що знаходиться по вул. Червоноармійській, 1 Б в м. Буринь Сумської області;

- лабораторію, що знаходиться по вул. Новоселівська, 5 в м. Буринь Сумської області;

- магазин-крупорушка, що знаходиться по вул. Новоселівська, 1 в м. Буринь Сумської області.

Присуджено до стягнення (з урахуванням додаткового судового рішення від 26.03.2018) з відповідача-1 на користь прокуратури Сумської області витрати по сплаті судового збору в сумі 4 823, 00, 00 грн. та з відповідача- 2 на користь прокуратури Сумської області витрати по сплаті судового збору в сумі 4 823, 00, 00 грн.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відчуження спірного державного майна у приватну власність не відповідало вимогам Закону України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» та суперечило інтересам держави. При цьому, про порушення вказаних інтересів Мінагрополітки дізналось після інформування прокуратурою області, на підтвердження чого до суду надано доказ - лист Мінагрополітки від 04.07.2016 року за №37-11-2-15/10234. Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 зазначив, що доказів, які б спростовували вищенаведений факт та вказували на іншу дату початку перебігу строків позовної давності відповідачем-1 не надано.

Відповідно до п. 1 ч. 2, п. 2 ч. 4 ст. 320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, серед іншого, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Як правильно вказав у своїй ухвалі суд першої інстанції, нововиявленою обставиною відповідач-1 вважає те, що Мінагрополітики про порушення прав та законних інтересів держави на спірне майно дізналось раніше, ніж встановлено судами, а саме 17.09.2012, з довідки про проведення перевірки окремих питань діяльності ПАТ «ДПЗКУ» за 1 півріччя 2012 року від 17.09.2012 №24/321, складеною комісією з числа працівників Мінагрополітики. Відтак, на думку заявника, на час звернення прокурора із позовом (28.10.2016) трирічний строк позовної давності було пропущено. При цьому заявник зазначає, що про складання зазначеної довідки ПАТ «ДПЗКУ» стало відомо лише з отриманого на запит листа Мінагрополітики від 05.10.2018 №37-24-15/22777.

Дослідивши поданий відповідачем-1 доказ, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з її змістом голова правління ПАТ «ДПЗКУ» був ознайомлений ще 18.09.2012, про що свідчить особистий підпис директора на останньому аркуші довідки (том 3, аркуш справи 69), тобто про наявність вищезгаданого факту на час розгляду справи в суді ПАТ «ДПЗКУ» вже було відомо.

У своїй апеляційній скарзі відповідач-1 наголошує, що він не міг подати відповідну довідку господарському суду до моменту отримання її копії 09.10.2018, а отже обставини на які він посилається є нововиявленими, однак колегія суддів з таким твердженням не погоджується з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, п. 1 ч. 2 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Тобто підставою для перегляду справи за нововиявленими обставинами є саме факт істотних для справи обставин, що не були та не могли бути відомі, зокрема, заявнику, а не наявність у заявника доказів, якими він може підтвердити певні обставини.

Враховуючи, що відповідачу-1 були відомі обставини, які містяться в довідці №24/321 від 17.09.2012, що підтверджується відміткою «ознайомлений» зробленою головою правління відповідача-1, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що про наведені у заяві про перегляд рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2017 обставини відповідачу-1 було відомо на час розгляду справи, однак, маючи необхідні процесуальні права у справі, відповідні докази до суду останнім надані не були та не заявлялись клопотання про витребування відповідних доказів.

Обізнаність відповідача-1 на час розгляду справи про наведені у заяві обставини та неподання відповідних доказів до суду своєчасно свідчить про неможливість їх віднесення до нововиявлених в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України та не може бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Крім того, з довідки від 17.09.2012 №24/321 вбачається, що Мінагрополітики про оформлення правовстановлюючих документів на право приватної власності на Буринський елеватор було відомо лише зі слів посадових осіб ПАТ «ДПЗКУ», без надання відповідних правовстановлюючих документів, при цьому ні рішень, ні свідоцтв підприємством, яке перевірялось, надано не було, на що звернуто окрему увагу у довідці. Зазначене свідчить про необізнаність Мінагрополітики про зміст оспорюваних прокурором рішень та свідоцтв. Відтак, вищезгадана довідка не може бути достатнім доказом того, що Мінагрополітики дійсно знало про відповідні документи та могло їх оскаржити до суду самостійно, а заявником не надано доказів наявності у позивача обов'язку перевіряти відповідну інформацію, яку було подано без підтверджуючих документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 325 Господарського процесуального кодексу України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Враховуючи обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведені заявником обставини не є нововиявленими в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України, а отже висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами, є обґрунтованим, а оскаржувана ухвала прийнята судом у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача-1).

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 255, 270, 271, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.01.2019 у справі №920/1077/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.01.2019 у справі №920/1077/16 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

4. Матеріали справи №920/1077/16 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 23.04.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк