РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2019Справа № 910/2415/19

Господарський суд міста Києва у складі: головуючий - суддя Спичак О.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Білогірьє Груп»
Простягнення 83 311,46 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Білогірьє Груп» про стягнення 83 311,46 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконанні свої зобов'язання щодо здійснення оплати за отриманий товар. Враховуючи наявну заборгованість відповідача позивачем було подану зазначену позовну заяву.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 28.02.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 20, а також на фактичну адресу: 03179, м. Київ, вул. Уборевича, 15, кВ. 100.

Однак, зазначені поштові відправлення були повернуті поштовою установою до господарського суду із поміткою працівника поштового відділення «не значиться».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у повідомленні про вручення відмітки про повернення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Крім того, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 28.02.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Білогірьє Груп» (далі - покупець, відповідач) був укладений договір поставки № 111-18 (далі - договір), п. 1.1 якого сторони узгодили, що постачальник зобов'язується доставляти і передавати на умовах та у встановлені цим договором строки продовольчу та (або) непродовольчу (надалі-товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору.

Як стверджує позивач, останній, на виконання мов договору за період з 02.03.2018 по 05.09.2018 поставив відповідачу товар на загальну суму 213 168,58 грн.

В свою чергу, відповідач здійснив часткове повернення товару на суму 12 154,34 грн, а також часткову оплату за поставлений товар у сумі 117 702,78 грн, у зв'язку із чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 83 311,46 грн.

Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем було складено на направлено останньому вимогу за № 23-18 від 23.11.2018, в якій позивач вимагав в продовж 5-тибанківських днів з моменту отримання зазначеної вимоги перерахувати на свій розрахунковий рахунок грошові кошти у сумі 83 311,46 грн. Зазначена вимога була отримана відповідачем 08.12.2018, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Разом із тим, дана вимога залишена Товариством з обмеженою відповідальністю «Білогірьє Груп» без належного реагування, у зв'язку із чим, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 83 311,46 грн.

В свою чергу, відповідач, у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та зазначалось раніше, 01.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Білогірьє Груп» (далі - покупець, відповідач) був укладений договір поставки № 111-18 (далі - договір), п. 1.1 якого сторони узгодили, що постачальник зобов'язується доставляти і передавати на умовах та у встановлені цим договором строки продовольчу та (або) непродовольчу (надалі-товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар у власність і оплачувати його на умовах цього договору.

Відповідно до п. п. 1.2 - 1.4 договору, за цим договором найменування товару, його асортимент та ціна визначається Специфікацією (додаток № 1 до цього договору), що є його невід'ємною частиною. Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної та видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару постачальником та його отримання покупцем. Датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної покупцем, чим підтверджується факт передачі постачальником товару покупцю. Постачальник гарантує, що товар, який поставляється та передається у власність покупцю, є вільним від всіх і будь-яких зобов'язань і обтяжень перед третіми особами (включаючи плату обов'язкових платежів, податків, мита тощо).

Згідно з п. п. 2.1 та 2.2 договору, поставка товаруп здійснюється окремими партіями силами та за рахунок постачальника на умовах ОБР у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року) та на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця. Постачальник зобов'язується одночасно з укладеним договором надати покупцю специфікацію та оформлену належним чином картку постачальника (додаток № 3 до цього договору), в якій зазначаються достовірні дані про постачальника та умови співпраці з ним.

Умовами п. 2.7 договору встановлено, що при передачі товару постачальник повинен передати покупцеві наступні документи: 1) накладну на товар (товарно-транспортну та видаткову накладну), яка повинна містити всю інформацію, передбачену чинним законодавством та підписується вповноваженою особою постачальника, скріплюється печаткою постачальника; 2) документи, що посвідчують якість товару; 3) у випадку повернення товару - корегувальну накладну з дотриманням вимог передбачених умовами даного договору.

При цьому, постачальник зобов'язується вказувати в усіх документах, зв'язаних з постачанням товару (у тому числі в рахунку-фактурі, товарно-транспортній накладній та інших товаросупроводжувальних документах) своє найменування, номер замовлення, код постачальника та інші дані відповідно до замовлення покупця. Поставка вважається завершеною, з моменту передачі партії товару покупцю у власність, що засвідчується товарно-транспортною накладною, видатковою накладною, підписаної уповноваженими представниками сторін і необхідними товаросупровідними документами, зазначеними в цьому договорі. При ненаданні постачальником відповідно до п. 2.7 цього договору товаросупровідних документів на партію товару одночасно з передачею товару, поставка вважається нездійсненою, а зобов'язання постачальника щодо поставки невиконаними.

Відповідно до п.2.10 договору, строк поставки товару встановлюється графіком поставок у редакції, погодженій сторонами у додатку № 2 до цього договору. У випадку розбіжності дати поставки, визначеної в замовленні покупця та графіка поставки, сторони беруть за основу дату поставки, яка узгоджена між сторонами. Вантажувально-розвантажувальні роботи здійснюються силами постачальника.

Згідно з п. 3.13 договору, покупець має право повернути товар постачальнику, а постачальник зобов'язаний забрати його у будь-якому нижче передбаченому випадку: узгодження повернення товару між сторонами; товар, строк придатності чи реалізації якого закінчений; повернення споживачами (клієнтами) покупця товару (при наявності чеку та доказів того, що такий товар є неякісним); у випадку закриття торговельної точки покупця; відповідно до пункту 3.7. договору, у випадку ненадання постачальником належно оформлених документів; виявлення товару з недоліками та/або невідповідності товару вимогам законодавства України чи умовам даного договору; у випадку розірвання цього договору або закінчення його строку. При цьому, постачальник зобов'язується здійснити вивезення товару протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання вимоги (повідомлення) від покупця зробленого у спосіб передбачений для направлення постачальнику замовлення.

У разі повернення, відповідно до пункту пункті 3.13. цього договору, постачальник повинен прийняти повернений товар та провести відшкодування покупцю 100% сплаченої вартості товару протягом 7 (семи) банківських днів (при відсутності заборгованості покупця) або провести списання заборгованості покупця за поставлений та неоплачений товар шляхом корегування накладних в порядку, передбаченому цим договором (п. 3.14 договору).

Відповідно до п. 5.1, 5.8 та 5.12 договору, ціна на товар встановлюється в гривнях та базується(визначається) на підставі специфікації (додаток № 1 до договору). Оплата здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дня отримання товару вітчизняного виробництва, та протягом 90 (дев'яноста) календарних днів з дня отримання товару іноземного виробництва. Оплата здійснюється покупцем в платіжний день. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, зарахована на поточний рахунок постачальника, в разі дотримання останнім зобов'язань, зазначених в п. 6.1 договору.

Згідно з п. п. 9.1 та 9.2 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріпленням печатками сторін та діє до 31 грудня 2018 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір поставки № 111-18 від 01.03.2018, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором .

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

За приписами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вказувалось вище, сторонами передбачено та закріплено строк оплати за поставлений товар умовами п. 5.8 (редакція протоколу розбіжностей), а саме: протягом 60 календарних днів з дня отримання товару вітчизняного виробництва та протягом 90 календарних днів з дня отримання товару іноземного виробництва.

Судом встановлено, що остання поставка товару по договору була здійснена позивачем 26.10.2018, що підтверджується видатковими накладними, які з боку відповідача підписані без зауважень та заперечень( копії наявні у матеріалах справи).

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу настав.

Проте, відповідачем свої обов'язки в частині оплати за поставлений товар по договору поставки № 26/01 від 26.04.2017 у обсязі та строки, які визначено умовами зазначеного правочину, належним чином виконано не було. Доказів протилежного до суду не представлено.

При цьому, судом враховано часткову оплату, здійснену відповідачем на суму 117 702,78 грн, а також, передбачене умовами договору, повернення товару на загальну суму 12 154,34 грн.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 83 311,46 грн.

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Білогірьє Груп» (місцезнаходження: 03148, м. Київ, вул.. Гната Юри, буд. 20; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (місцезнаходження: 02088, м. Київ, вул. Харченка Євгенія, 42; ) 83 311,46 грн основного боргу та 1 921,00 грн судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Згідно з п.п. 17.5 пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Спичак О.М.