РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2019Справа № 910/15765/18

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ременергокомплект»
доПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
простягнення 730 459,49 грн.
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача:Дворніков А.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ременергокомплект» (надалі - ТОВ «НВП «Ременергокомплект») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі - ПАТ «Київенерго») про стягнення 730 459,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати виконаних робіт за договором про закупівлю робіт №95/ТЕЦ6-11-16 від 29.04.2016, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 600 549,94 грн., а також інфляційних у розмірі 11 988,12 грн., 3% річних у розмірі 9 329,00 грн. та пені у розмірі 108 592,43 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2018 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

10.01.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких заявник заперечує проти позову з огляду на те, що строк виконання грошового зобов'язання не настав, оскільки позивачем не надано відповідачу виконавчу документацію для введення обладнання в експлуатацію, що передбачено п. 4.1.2 договору про закупівлю робіт №95/ТЕЦ6-11-16 від 29.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2019 вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

25.03.2019 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких позивач вказує, що станом на момент розгляду даної справи заборгованість відповідача за виконані роботи становить 435 000,00 грн., оскільки платіж на суму 165 549,94 грн., який надійшов від філії відповідача, помилково був зарахований в погашення заборгованості за іншим договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.04.2019.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, в поданих до суду письмових поясненнях від 18.03.2019 позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за відсутності представника.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що неявка представника позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду даної справи по суті, а наявних в матеріалах справи доказів достатньо для повного та всебічного розгляду даної справи.

В судовому засіданні 15.04.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.04.2016 між ПАТ «Київенерго» (замовник) та ТОВ «НВП «Ресенергокомплект» (підрядник) був укладений договір про закупівлю робіт №95/ТЕЦ6-11-16 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого підрядник зобов'язується за завданням замовника виконати на свій ризик та своїми силами роботи, зазначені в п. 1.2 договору, а замовник - прийняти і оплатити виконані роботи.

Пунктом 1.2 Договору визначено найменування робіт: «Роботи з ремонту насосного обладнання ТЕЦ-6 СВП «Київські ТЕЦ» ПАТ «Київенерго» у 2016 році». Кількість робіт зазначено в обсязі робіт (додаток 1).

За змістом п. 3.1 Договору ціна цього договору згідно з договірною ціною з кошторисною документацією до неї (додаток 2) становить 1 556 226,00 грн. з ПДВ.

Згідно з п. 4.1 Договору розрахунки проводяться замовником шляхом:

- попередньої оплати у розмірі 30% від вартості матеріальних ресурсів, визначених у додатку 2, яка здійснюється на підставі рахунка-фактури на оплату, наданого підрядником, та після попереднього погодження їх вартості із замовником, що становить 320 368,32 грн. з ПДВ. Підрядник надає звіт про використання авансових коштів протягом 30 календарних днів після їх отримання (п. 4.1.1);

- остаточного розрахунку, який здійснюється на підставі підписаних сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в (акт КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 (далі - довідка КБ-3) та надання підрядником рахунку-фактури на оплату робіт з відтермінуванням платежу 60 календарних днів з моменту підписання сторонами відповідних актів, з врахуванням суми фактично отриманого авансу (попередньої оплати). У разі ненадання виконавчої документації для введення обладнання в експлуатацію та не усунення недоліків, виявлених у ході приймання обладнання з ремонту, остаточний розрахунок не здійснюється (п. 4.1.2).

На виконання умов Договору в лютому 2018 року позивачем були виконані, а відповідачем прийняті підрядні роботи на суму 600 549,94 грн., що підтверджується актом приймання виконаних робіт №1 від 23.02.2018 та довідкою про вартість виконаних робіт за лютий 2018 від 23.02.2018.

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором з оплати виконаних робіт на суму 600 549,94 грн.

Договір є договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України та Глави 33 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 2 ст. 854 Цивільного кодексу України підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Як встановлено судом, умови Договору передбачали оплату за виконані позивачем роботи у формі попередньої оплати (30% від вартості матеріальних ресурсів, визначених у додатку 2, що становить 320 368,32 грн. з ПДВ), а також остаточного розрахунку протягом 60 календарних днів з моменту підписання сторонами відповідних актів, з врахуванням суми фактично отриманого авансу (попередньої оплати).

Позивач вказує, що на виконання умов Договору у лютому 2018 року ним були виконані роботи з поточного ремонту живильного турбонасоса на суму 600 549,94 грн., що підтверджується актом приймання виконаних робіт №1 від 23.02.2018 та довідкою про вартість виконаних робіт за лютий 2018 від 23.02.2018.

В той же час, відповідачем вказані роботи оплачені не були, хоча строк оплати таких робіт настав, а листом №42АУ/23/2001 від 30.08.2018 ПАТ «Київенерго» гарантувало виконання грошового зобов'язання в найкоротші терміни.

Також в матеріалах справи наявне платіжне доручення про перерахування філією відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 165 549,94 грн. в якості оплати за виконану роботу згідно умов Договору у лютому 2018, які не були враховані позивачем під час подання позову, проте вподальшому позивач визнав факт такого перерахування.

Таким чином, позивач зазначає, що станом на момент розгляду даної справи по суті заборгованість відповідача за виконані роботи становить 435 000,00 грн., а строк оплати таких коштів настав.

В той же час, відповідач існування вказаної заборгованості не заперечує, проте вказує, що позивачем не виконано зобов'язання з передання ПАТ «Київенерго» виконавчої документації для введення відремонтованого обладнання в експлуатацію, що виключає можливість проведення остаточних розрахунків згідно умов Договору.

Зокрема, пунктом 4.1.2 Договору встановлено, що остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаних сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в (акт КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 (далі - довідка КБ-3) та надання підрядником рахунку-фактури на оплату робіт з відтермінуванням платежу 60 календарних днів з моменту підписання сторонами відповідних актів, з врахуванням суми фактично отриманого авансу (попередньої оплати). У разі ненадання виконавчої документації для введення обладнання в експлуатацію та не усунення недоліків, виявлених у ході приймання обладнання з ремонту, остаточний розрахунок не здійснюється.

За змістом п. 6.3.5 Договору підрядник зобов'язаний надати замовнику акти КБ-2в та довідки КБ-3, забезпечити ведення та передавання замовнику усієї відповідної належним чином оформленої виконавчої документації (акти на приховані роботи та конструкції, паспорти, сертифікати, акти на випробування обладнання, журнали виконаних робіт тощо).

Згідно з п. 6.3.8 Договору підрядник зобов'язаний після закінчення робіт за договором передати замовнику виконавчу документацію, передбачену нормативними документами.

Тобто, умовами Договору було визначено обов'язок позивача як підрядника по завершенню виконання робіт передати відповідачу виконавчу документацію, що є необхідною умовою для здійснення остаточних розрахунків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні Договору були вільні у визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір.

Таким чином, при укладенні Договору, позивач взяв на себе обов'язок після закінчення виконання робіт за Договором передати відповідачу належним чином оформлену виконавчу документацію (акти на приховані роботи та конструкції, паспорти, сертифікати, акти на випробування обладнання, журнали виконаних робіт тощо) з метою введення обладнання в експлуатацію.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту передання позивачем відповідачу передбаченого Договором обсягу виконавчої документації для проведення остаточних розрахунків за виконані роботи.

Більш того суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні представник відповідача повідомив суд, що обладнання, ремонт якого проводився позивачем в лютому 2018 року, так і не було введено в експлуатацію станом на момент розгляду даної справи.

При цьому, у підписаному сторонами акті приймання виконаних робіт №1 за лютий 2018, відсутня будь-яка інформація щодо належного виконання позивачем визначених п.п. 6.3.5 та 6.3.8 Договору обов'язків.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

В свою чергу, обов'язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За висновками суду, всупереч ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не було доведено суду за допомогою належних та допустимих доказів обґрунтованості позовних вимог, зокрема, настання строку остаточного розрахунку за виконані роботи, а відтак позовні вимоги у даній справі заявлені передчасно.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакцій, чинній на момент звернення позивача до суду, є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб. Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто, зазначена стаття передбачає, що порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

В той же час судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати виконаних підрядних робіт не настав, а відтак порушеного права позивача як на момент подання заяви, так і на момент розгляду даної справи по суті, не існувало.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ременергокомплект» необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Ременергокомплект» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.04.2019.

Суддя В.П. Босий