ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2019 м. Дніпро Справа № 904/92/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі № 904/92/19 (суддя Соловйова А.Є.), повний текст рішення складено 25.02.2019

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

про стягнення неустойки, інфляційних втрат та 3% річних у сумі 125548,38 грн. за договором постачання природного газу від 31.10.2016 № 4847/1617-БО-5/ПТ, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про стягнення 97954,98 грн. пені, інфляційних втрат у сумі 13599,84грн. та 3% річних у розмірі 13993,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем встановлених умовами договору № 4847/1617-БО-5/ПТ від 31.10.2016 строків оплати отриманого природного газу, у зв'язку з чим позивач заявив до стягнення визначений договором розмір пені за час невиконання зобов'язання, 3% річних, а також інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі №904/92/19 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 13993,56грн., 13599,84грн. інфляційних втрат і пеню у сумі 48977,49грн.

Місцевий господарський суд встановив факт порушення відповідачем строків оплати отриманого природного газу, що за положеннями статті 526 Цивільного кодексу України є підставою для стягнення 3% річних та індексу інфляції від простроченої суми і встановленої умовами договору № 4847/1617-БО-5/ПТ від 31.10.2016 пені за кожен день прострочки виконання зобов'язання.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд дійшов висновку, що нарахований та пред'явлений позивачем до стягнення розмір пені є значним і зачіпає інтереси не лише відповідача, а й кінцевих споживачів природного газу, враховуючи той факт, що зобов'язання з оплати отриманого газу виконане в повному обсязі, час затримки платежу є незначним, а порушення не спричинило збитків позивачу, на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України зменшив розмір пені на 50%.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі № 904/92/19 в частині зменшення пені на 50% та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На думку апелянта, рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням положень ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, оскільки суд не досліджував майновий стан боржника і кредитора, що є однією з обов'язкових умов зменшення розміру штрафних санкцій, в той час як у позивача не вистачає коштів для здійснення поточної діяльності через наявність зростаючої дебіторської заборгованості, торгову кредиторську заборгованість, податкових зобов'язань підприємства а також короткострокових та довгострокових позик. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є об'єктом, який має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави, а брак коштів на закупівлю природного газу, через несвоєчасне внесення контрагентами плати за отриманий газ, впливає на якість і своєчасність надання послуг поставки газу, в тому числі, виробникам теплової, електричної енергії та може спричинити значні негативні соціально-економічні наслідки.

Як зазначає скаржник, відповідач повинен самостійно нести всі ризики при здійсненні підприємницької діяльності, а тому укладаючи договір на поставку газу, він свідомо та з доброї волі погодився на його умови, у тому числі і щодо нарахування пені за неналежне виконання умов договору.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду в цій справі без змін.

Як зазначає відповідач, клопотання про зменшення суми пені обґрунтоване тим, що відповідач не є кінцевим споживачем природного газу та не може відмовитися в односторонньому порядку від надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, оскільки є комунальним підприємством.

Відповідач не заперечує проти того, що ним порушено зобов'язання із здійснення оплати за отриманий газ у строки визначені договором № 4847/1617-БО-5/ПТ від 31.10.2016, однак вчинення такого порушення не призвело до негативних наслідків у вигляді понесених позивачем збитків, заборгованість повністю погашена, а саме порушення сталося не з його вини, а через наявну заборгованість кінцевих споживачів перед відповідачем, у зв'язку з чим вважає правомірним рішення місцевого господарського суду в частині зменшення заявленої до стягнення суми пені на 50%.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 колегією суддів у складі головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач), суддів Коваль Л.А., Чередка А.Є. відкрито провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі № 904/92/19 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) і Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (споживач) 31.10.2016 уклали договір № 4847/1617-БО-5/ПТ постачання природного газу (далі - Договір; а. с. 15-23), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язався поставити споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно із п. 1.2. Договору природний газ що постачається, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

За цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), ввезений Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України (п. 1.3. Договору).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 2370,0 тис. м3, у тому числі за місяцями: жовтень - 100,0 тис. м3; листопад - 400,0 тис. м3; грудень - 500,0 тис. м3; IV квартал 2016 року - 1000,0 тис. м3; січень - 510,0 тис. м3; лютий - 460,0 тис. м3; березень - 400,0 тис. м3; I квартал 2017 року - 1370,0 тис. м3.

Ціна за 1000 м3 природного газу з 01.10.2016 становить 5916,00 грн., крім того 20% податку на додану вартість. (пункт 5.2. Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов'язується виплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 року до 31.10.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. Договору).

Сторони уклали кілька додаткових угод, якими вносили зміни щодо ціни газу.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 31.10.2016 (а. с. 24) ціна за 1000 м3 газу з 01.11.2016 становить 6819,00 грн. та 20% податку на додану вартість.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 22.11.2016 (а. с. 25) ціна за 1000 м3 газу з 01.12.2016 становить 7148,00 грн. та 20% податку на додану вартість.

Відповідно до додаткової угоди № 3 (а. с. 26) ціна за 1000 м3 газу з 23.12.2016 становить 4942,00 грн. та 20% податку на додану вартість.

Постачальник у жовтні, листопаді, грудні 2016 року і березні 2017 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 10759021,27 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу: акт від 31.10.2016 на суму 1511093,11 грн.; акт від 30.11.2016 на суму 4066180,61 грн.; акт від 31.12.2016 на суму 3733140,60 грн.; акт від 31.03.2017 на суму 1448606,95 грн. (а. с. 29-32).

Покупець здійснив оплату за отриманий природний газ у такі строки:

- за жовтень 2016 року - 18.01.2017 сплачено 1511093,11 грн.;

- за листопад 2016 року - 18.01.2017 сплачено 3713679,31 грн., 19.01.2017 сплачено 263588,87 грн.; 20.01.2017 сплачено 88912,43 грн.;

- за грудень 2016 року - сплачено 3299198,06 грн. здійснено у встановлений пунктом 6.1. Договору строк; залишок боргу в сумі 473942,54 грн. сплачено відповідачем 27.01.2017.

Оплата природного газу поставленого в березні 2017 року, в загальній сумі 1448606,95 грн була здійснена 27.01.2017 (в сумі 1212949,63 грн.) і 21.02.2017 (в сумі 235657,32 грн).

Викладені обставини справи підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами.

Укладений між сторонами у справі Договір купівлі-продажу природного газу, порушення умов якого є підставою звернення із позовом у цій справі, за своєю правовою природою є договором поставки.

Апеляційний господарський суд зазначає, що у відповідності до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 663 та частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справами і відповідачем у відзиві на позов, він порушив визначені пунктом 6.1. Договору строки виконання свого грошового зобов'язання з оплати переданого позивачем природного газу.

За змістом статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із пунктами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У зв'язку з порушенням строків виконання грошового зобов'язання, позивач згідно із пунктом 8.2. Договору на суму простроченого платежу нарахував пеню за кожен день прострочки.

У зв'язку з доведеністю факту порушення позивачем строків оплати отриманого природного газу, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості вимог про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором.

Звертаючись з апеляційною скаргою у даній справі, позивач не погоджується з рішенням місцевого господарського суду в частині висновків щодо зменшення розміру пені на 50%, з огляду на що апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Зміст зазначених норм свідчить, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, дійшов правильного висновку щодо наявності виняткових підстав, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру неустойки.

Зменшуючи розмір стягуваної пені на 50%, місцевий господарський суд виходив з того, що на момент ухвалення рішення у цій справі заборгованість за Договором відповідачем повністю погашена, при цьому прострочення виконання зобов'язання з оплати отриманого природного газу має незначний строк, а заявлений до стягнення розмір пені є надмірно великим порівняно із наслідками порушення відповідачем умов Договору.

Апеляційний господарський суд зазначає, що відповідач є комунальним підприємством, яке створене з метою забезпечення безперервного постачання населенню, комунально-побутовим та іншим підприємствам, організаціям, установам теплової енергії, а стягнення неустойки в повному обсязі значно погіршить господарську діяльність відповідача та може поставити під загрозу можливість постачання енергії бюджетним установам та населенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, частин 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Апеляційний господарський суд відхиляє посилання скаржника на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків й впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів, оскільки неустойка не є джерелом прибутку і позивач не надав доказів на підтвердження ним збитків або можливості їх понесення у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань.

Крім того, колегія суддів враховує той факт, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, місцевий господарський суд стягнув з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 13993,56 грн. та інфляційні втрати у сумі 13599,84 грн., що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.

Таким чином, враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню постачання теплової енергії населенню, підприємствам, установам та організаціям, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, взявши до уваги баланс інтересів сторін, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов'язань за Договором, ступінь виконання відповідачем зобов'язань апеляційний господарський суд доходить висновку, що місцевий господарський суд правомірно зменшив заявлений до стягнення розмір пені на 50%.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі № 904/92/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі № 904/92/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді : Л.А. Коваль

А.Є. Чередко