ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2019 Справа №914/308/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З. при секретарі Н.Петровській розглянувши матеріали

позовної заяви: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Залізничній», м.Львів

про стягнення 12 357,14 грн.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився

від відповідача:Думич Н.Б. - адвокат

Судом роз'яснено зміст ст.ст.35,46 ГПК України, а саме, процесуальні права та обов'язки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до відповідача Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Залізничній» про стягнення 12 357,14 грн.

Ухвалою суду від 19.02.19 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 06.03.19 р.

Ухвалою суду від 06.03.2019р. розгляд справи відкладено на 20.03.2019р. Ухвалою суду від 20.03.2019р. розгляд справи відкладено на 10.04.2019р. Ухвалою суду від 10.04.2019р. розгляд справи відкладено на 18.04.2019р.

Позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами існують договірні відносини на підставі договору від 10.10.2016 р. № 5170/1617-ТЕ-21 постачання природного газу. Відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.

Як зазначає позивач, ним своєчасно та в повному обсязі надавались відповідачу, обумовлені договором послуги, що підтверджується актами приймання-передачі природного газуна загальну суму 1 748 536,94 грн.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплаті за природний газ виконав із порушенням встановленого п. 6.1 договору строку. Позивач з врахуванням суми і строку прострочення сплати відповідачем основного боргу, посилаючись на статтю 625 ЦК України та на пункт 8.2 договору, просить стягнути з відповідача 10 296,72 грн. пені, 1 690,22 грн. 3% річних, 370,20 грн. втрат від інфляції.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, інших доказів в спростування викладених у позовній заяві вимог не подав.

У судовому засіданні 18.04.2019 р. адвокат відповідача просив розстрочити сплату боргу на суму 12 357,14 грн. при прийнятті рішення на чотири місяці.

Заяви і клопотання сторін.

18.04.2019 р. відповідач подавна адресу судузаяву про розстрочення сплати боргу на суму 12 357,14 грн. при прийнятті рішення в даній справі на чотири місяці шляхом сплати 3 089,29 грн. щомісячно.

Інших заяв, клопотань та заперечень сторони не подавали.

Обставини справи.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальником) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «На Залізничній» (споживачем) укладено договір №5170/1617-ТЕ-21 постачання природного газу від 10.10.2016 р. та ряд додаткових угод до нього, за умовами якого постачальник (позивач) зобов'язався поставити споживачу (відповідачу) у 2016-2017 роках природний газ, а споживач оплатити його на умовах договору (п. 1.1).

Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 285 тис. куб.

Пунктом 2.1 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 31.03.2017 р.) сторони погодили, що постачальник передає споживачу з 1 січня 2017 р. по 31 березня 2017 р. газ обсягом до 12,912 тис. куб. м.

Пунктом 3.4 договорувстановлено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється, шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4 942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн.

Пунктом 5.4 договору сторони встановили, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. до 31 березня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1).

Позивач, на виконання умов договору №5170/1617-ТЕ-21 від 10.10.2016 р., згідно з актами приймання-передачі природного газу поставив відповідачу природний газ всього на загальну суму 1 748 536,94 грн.Дані акти підписані повноважними особами постачальника та споживача, підписи скріплені печатками сторін.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1 договору.

Пунктами 8.1, 8.2 договору погоджено, що за неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках передбачених законодавством і договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховано від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 10.3 договору сторони визначили строк, у межах якого можуть звернутися до суду з вимогою про захист свої прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, тривалістю у п'ять років.

Таким чином, відповідач свої зобов'язання щодо оплати за природний газ виконав із порушенням встановленого договором №5170/1617-ТЕ-21 від 10.10.2016 р. строку, що стало підставою для нарахування позивачем пені у розмірі 10 296,72 грн., 3 % річних у розмірі 1 690,22 грн., інфляційних втрат у розмірі 370,20 грн., та звернення позивача з даним позовом до суду. Вказані нарахування позивачем проведено за період з 26.11.2016 р. по 19.11.2017 р., з врахуванням здійснених відповідачем платежів у відповідні періоди (розрахунки додаються).

Оцінка суду.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, на виконання своїх зобов'язань за договором, передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 748 536,94 грн. відповідно до актів приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами договору без зауважень та скріплені печатками сторін.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати за природний газ виконав із порушенням встановленого договором строку, що підтверджується випискою з системи «Операції за договором №5170/1617-ТЕ-21 від 10.10.2016 р. щодо рахунку підприємства «На Залізничній ОСББ» з 01.10.2016 р. до 31.07.2018 р. та виписками АТ «Ощадбанк», остаточний розрахунок основного боргу відповідачем здійснено 20.11.2017 р.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 цього Кодексу).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 10.3 договору сторони визначили строк, у межах якого можуть звернутися до суду з вимогою про захист свої прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, тривалістю у 5 п'ять років.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм та умов договору, можна зробити висновок про те, що сторони договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам ст. 6 і ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Перевіривши правильність проведених нарахувань, вважаючи їх правильними, суд вважає вимоги позивача про стягнення за період з 26.11.2016 р. по 19.11.2017 р. (з врахуванням оплат, сум і строку прострочення сплати)3% річних в розмірі 1 690,22 грн. та інфляційних втрат в розмірі 370,20 грн. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховано від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач, на підставі п. 8.2 договору, внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо оплати за поставлений природний газ, нарахував відповідачу пеню за період 26.11.2016 р. по 19.11.2017 р. (з врахуванням оплат, сум і строку прострочення сплати) в розмірі 10 296,72 грн.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, врахувавши передбачений п. 10.3 договору строк позовної давності тривалістю у п'ять років (у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свої прав, в тому числі про стягнення пені) дійшов висновку що сума пені в розмірі 10 296,72 грн. розрахована згідно з п. 8.2 договору, і позовні вимоги про її стягнення є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст. 86 ГПК України).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача10 296,72 грн. пені, 1 690,22 грн. 3% річних, 370,20 грн. втрат від інфляції.

Щодо заяви про розстрочення виконання рішення.

18.04.2019 р. відповідач подав на адресу суду заяву про розстрочення виконання судового рішення на один рік в порядку статті 331 ГПК України.

У заяві відповідач посилається на скрутне фінансове становище відповідача, що пов'язане з систематичними несплатами членами ОСББ «На Залізничній» рахунків за надані комунальні послуги та просить розстрочити сплату боргу на суму 12 357,14 грн. при прийнятті рішення на чотири місяці шляхом сплати 3 089,29 грн. щомісяця.

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочення виконання рішення.

При цьому, відповідно до частин 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Розглянувши заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду, з метою дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи, скрутне фінансове становище відповідача, а також те, відповідачем здійснено оплату суми основного боргу, суд, вважає за можливе заяву відповідача задоволити та розстрочити виконання судового рішення у цій справі на чорити місяці, шляхом сплати 3 089,29 грн. на користь позивача щомісячно.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю.

Інших судових витрат, пов'язаних з розглядом справи сторонами понесено не було.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 231, 236-241, 327, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "На Залізничній" (79039, м.Львів, вул.Залізнична, буд.7-в, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6;) 10 296,72 грн. пені, 1 690,22 грн. 3% річних, 370,20 грн. втрат від інфляції та 1 921,00 грн. судового збору.

3. Розстрочити виконання судового рішення в частині сплати заборгованості на суму 12 357,14 грн., терміном на чотири місяців, шляхом сплати Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "На Залізничній" (79039, м.Львів, вул.Залізнична, буд.7-в, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6;) щомісячно 3 089,29 грн.

Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.04.2019 р.

Суддя Чорній Л.З.