ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

м. Київ

22.04.2019

Справа № 910/4902/19

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранзит"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна"

про

стягнення 3 756 684,38 грн.

Суддя Бойко Р.В.

Представники сторін:

не викликалися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранзит" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" про стягнення 3 756 684,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не було належним чином виконано взяті на себе грошові зобов’язання згідно договору №01/02-ФП про надання фінансової допомоги від 08.02.2017 щодо своєчасного повернення отриманої від позивача суми фінансової допомоги, у зв’язку з чим виникла заборгованість у розмірі 2 970 710,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 616 766,38 грн. та 3% річних у розмірі 169 208,00 грн., нарахованих за прострочення виконання грошового зобов’язання з повернення вказаної суми коштів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/4902/19, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.05.2019.

При цьому, разом з вказаним позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову, за змістом якої просить: накласти арешт на грошові кошти відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" в межах суми позову – 3 756 684,38 грн., що знаходяться на рахунках в банківських установах; накласти арешт на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" у межах уми позову – 3 756 684,38 грн.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом спору; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, питання задоволення заяви про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття відповідних заходів забезпечення позову.

При цьому, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

В даному випадку, необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовується заявником тим, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень наразі існує низка судових рішень про стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імуноген-Україна" на користь його контрагентів, що вказує на регулярне невиконання відповідачем своїх договірних зобов’язань, а тому, враховуючи наявну можливість у останнього здійснити розпорядчі дії щодо перерахування коштів та відчуження майна, яке належить йому на праві власності, на користь третіх осіб, і просить вжити відповідних заходів забезпечення позову.

В той же час, саме лише посилання заявника на відповідні обставини, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Так, за приписами статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Однак, матеріали позову та заяви про забезпечення позову не містять доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на фактичне відчуження чи іншим чином виведення належних йому активів на користь третіх осіб.

Посилання позивача на судові рішення про стягнення заборгованостей з відповідача не може підтверджувати вчинення дій, спрямованих на виведення активів відповідача з метою унеможливлення виконання спірних зобовязань перед відповідачем, в той час, як накладення арешту на його кошти та майно може становити перешкоди у виконанні таких судових рішень в примусовому порядку, що є неприпустимим.

Відтак, подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб на даній стадії судового процесу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранзит" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (22.04.2019) та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені положеннями ст.ст. 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                  Р.В. Бойко