РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019Справа № 910/16546/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Селянського фермерського господарства «Скакун» (38701, Полтавська обл., Полтавський район, село Верхоли)
до за участю проМіністерства енергетики та вугільної промисловості України (01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ХРЕЩАТИК, будинок 30) Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача 1. Державного науково - технічного підприємства «Бурова техніка» (36007, Полтавська обл., місто Полтава, ВУЛ.ЗАВОДСЬКА, будинок 12); 2. Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, ВУЛИЦЯ БАСТІОННА, будинок 6). стягнення шкоди у розмірі 305 331 грн. 75 коп.
Представники:

від Позивача: Харченко О.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Старушкевич У.М. (представник за Довіреністю);

від Третьої особи - 1: не з'явились;

від Третьої особи - 2: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Селянське фермерське господарство «Скакун» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (надалі також - «Відповідач») про стягнення шкоди у розмірі 305 331 грн. 75 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з Відповідача шкоди у зв'язку з невиконанням рішень господарського суду Полтавської області про стягнення заборгованості з Державного науково - технічного підприємства "Бурова техніка".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 року позовну заяву Селянського фермерського господарства "Скакун" до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про стягнення шкоди у розмірі 305 331 грн. 75 коп. залишено без руху.

29.12.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2019 року відкрито провадження у справі №910/16546/18, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.02.2019 року. Крім того, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача -Державне науково-технічне підприємство "Бурова техніка" та Державну казначейську службу України.

29.01.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання 06.02.2019 року з'явились представники сторін. Представники третіх осіб не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, встановлено Позивачу строк до 5 днів з дня отримання відзиву для надання відповіді на відзив, встановлено Відповідачу строк до 3 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 27.02.2019 року. Крім того, зобов'язано Відповідача надати докази на підтвердження оприлюднення повідомлення про ліквідацію Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації "Бюлетень державної реєстрації".

18.02.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

22.02.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові заперечення.

27.02.2019 року підготовче судове засідання не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання призначено на 27.03.2019 року.

В судове засідання 27.03.2019 року з'явились представники сторін. Представники третіх осіб не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.04.2019 року.

09.04.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи наказу №127 від 22.03.2019 року.

В судовому засіданні 09 квітня 2019 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представники Третіх осіб не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 01.04.2019 року уповноваженій особі підприємства Третій особі - 2 та роздруківкою з офіційного веб-сайту Укрпошти.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Треті особи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що Треті особи були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Третіх осіб не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 09 квітня 2019 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 223 Господарського процесуального кодексу України,в судовому засіданні складено протокол судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 року по справі №917/1618/15 стягнуто з Державного науково-технічного підприємства «Бурова техніка» на користь селянського фермерського господарства «Скакун» 65 253 грн. 96 коп. заборгованості по оренді, 31 920 грн. 89 коп. заборгованості за комунальні послуги, 11107 грн. 88коп. пені, 784 грн. 23 коп. річних, 18198 грн. 61 коп. інфляційних, 2545 грн. 31 коп. судового збору. В решті позову відмовлено. (а.с.40-44)

Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.10.2015 року по справі №917/1915/15 стягнуто з Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" на користь Селянського фермерського господарства "Скакун" 63509,68 грн заборгованості по орендній платі, 62887,32 грн заборгованості з компенсації комунальних платежів, 4050,14 грн. 3% річних, 41689,16 грн інфляційних втрат та 3384,57судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено в задоволенні. (а.с.45-48)

Постановами державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 28.09.2017 року повернуто виконавчі документи №917/1915/15 від 09.11.2015 року господарського суду Полтавської області та №917/1618/15 від 26.10.2015 року стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.50-55)

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №50 від 02.02.2016 року вирішено реорганізувати Державне науково-технічне підприємство "Бурова техніка" шляхом приєднання до Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» на правах структурного підрозділу. (а.с.76-77)

Претензією №23/03 від 23.03.2016 року Селянське фермерське господарство «Скакун» просило голову комісії з реорганізації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" провести повний розрахунок заборгованості у розмірі 305331 грн. 75 коп., яка була отримана останнім 23.03.2016 року, що підтверджується відповідним записом на листі. (а.с.83-84)

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №254 від 31.03.2017 року «Про припинення реорганізації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №50 від 02.02.2016 року. (а.с.78)

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №261 від 03.04.2017 року «Про ліквідацію Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" вирішено припинити діяльність Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" шляхом ліквідації, затверджено план заходів з ліквідації. Так, згідно з п.2 плану заходів встановлено строк для пред'явлення вимог кредиторами - протягом 2 місяців з дня оприлюднення повідомлення про ліквідацію Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації «Бюлетень державної реєстрації». (а.с.79-81)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що протягом 2016-2017 р.р. жодні заходи, передбачені Планом заходів з реорганізації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка", не вживались, після чого було прийнято рішення про ліквідацію боржника. Такими діями Відповідач завдав шкоди правам та законним інтересам Позивача у зв'язку з непогашенням заборгованості Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" перед Позивачем у розмірі 305 331 грн. 75 коп. За таких підстав, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 305 331 грн. 75 коп. шкоди.

Заперечуючи проти позову Відповідач зазначав, що Державне науково-технічне підприємство "Бурова техніка" перебуває в стані ліквідації, строк заявлення вимог кредиторів 15.05.2017 року, є самостійною юридичною особою та самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним майном. Крім того, накази Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №50 від 02.02.2016 року, №261 від 03.04.2017 року не визнані протиправними у встановленому законом порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Селянського фермерського господарства «Скакун» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, рішенням господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 року по справі №917/1618/15 стягнуто з Державного науково-технічного підприємства «Бурова техніка» на користь селянського фермерського господарства «Скакун» 65 253 грн. 96 коп. заборгованості по оренді, 31 920 грн. 89 коп. заборгованості за комунальні послуги, 11107 грн. 88коп. пені, 784 грн. 23 коп. річних, 18198 грн. 61 коп. інфляційних, 2545 грн. 31 коп. судового збору. В решті позову відмовлено. (а.с.40-44)

Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.10.2015 року по справі №917/1915/15 стягнуто з Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" на користь Селянського фермерського господарства "Скакун" 63509,68 грн заборгованості по орендній платі, 62887,32 грн заборгованості з компенсації комунальних платежів, 4050,14 грн. 3% річних, 41689,16 грн інфляційних втрат та 3384,57судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено в задоволенні. (а.с.45-48)

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №50 від 02.02.2016 року вирішено реорганізувати Державне науково-технічне підприємство "Бурова техніка" шляхом приєднання до Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» на правах структурного підрозділу. (а.с.76-77)

Претензією №23/03 від 23.03.2016 року Селянське фермерське господарство «Скакун» просило голову комісії з реорганізації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" провести повний розрахунок заборгованості у розмірі 305331 грн. 75 коп., яка була отримана останнім 23.03.2016 року, що підтверджується відповідним записом на листі. (а.с.83-84)

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №254 від 31.03.2017 року «Про припинення реорганізації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №50 від 02.02.2016 року. (а.с.78)

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №261 від 03.04.2017 року «Про ліквідацію Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" вирішено припинити діяльність Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" шляхом ліквідації, затверджено план заходів з ліквідації.

Частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Статтею 105 Цивільного кодексу України визначено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Так, згідно з п.2 Плану заходів встановлено строк для пред'явлення вимог кредиторами - протягом 2 місяців з дня оприлюднення повідомлення про ліквідацію Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації «Бюлетень державної реєстрації».

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2017 року було оприлюднено повідомлення про припинення діяльності Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" шляхом ліквідації, що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. (а.с.164-167)

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що строк заявлення вимог кредиторів - 15.06.2017 року. (а.с.168-175)

Таким чином, Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства України строк заявлення вимог кредиторів в межах процедури ліквідації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" - 15.06.2017 року.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять, а Позивачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження звернення Селянського фермерського господарства «Скакун» до голови ліквідаційної комісії Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" з заявою про включення кредиторських вимог на загальну суму 305 331 грн. 75 коп., яка була стягнута рішеннями господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 року по справі №917/1618/15, від 19.10.2015 року по справі №917/1915/15. В матеріалах справи наявна лише претензія №23/03 від 23.03.2016 року Селянського фермерського господарства «Скакун», якою просило голову комісії з реорганізації Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" провести повний розрахунок заборгованості у розмірі 305331 грн. 75 коп. Проте, Суд не приймає до уваги вказану претензію на підтвердження заявлення вимог кредиторів в період з 14.04.2017 р. по 15.06.2017 р., оскільки вона була надіслана в період здійснення реорганізації боржника, а не його ліквідації.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що стягнення заборгованості, яка виникла у Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" перед Селянським фермерським господарством «Скакун» та стягнута за відповідними рішеннями господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 року по справі №917/1618/15, від 19.10.2015 року по справі №917/1915/15, які набрали законної сили, з моменту прийняття Міністерством енергетики та вугільної промисловості України наказу №261 від 03.04.2017 року «Про ліквідацію Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка" здійснюється в спеціальному порядку, передбаченому для ліквідації юридичної особи.

При зверненні до суду з вказаним позовом Позивач просив суд стягнути з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 305 331 грн. 75 коп. шкоди. При цьому Позивач посилався на норми статті 23 Господарського кодексу України, яка регулює відносини суб'єктів господарювання з органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно зі ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Пунктом 1 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №382/2011, передбачено, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (Міненерговугілля України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міненерговугілля України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах (далі - паливно-енергетичний комплекс).

Враховуючи те, що стаття 23 Господарського кодексу України регулює відносини суб'єктів господарювання з органами місцевого самоврядування, а Відповідачем у даній справі є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, яке є центральним органом виконавчої влади, стаття 23 Господарського кодексу України не розповсюджується на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В спірних деліктних правовідносинах саме на Позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної виконавчої служби та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

За приписами статті 1173 Цивільного кодексу України відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Згідно зі ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Дії (бездіяльність) Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов'язки (статті 11 ЦК України).

Відповідно до Статуту Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка", затвердженого наказом Міненерговугілля №371 від 09.08.2011 року, підприємство є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, що засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Згідно з п.3.5 Статуту підприємство веде самостійний баланс, має поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банків, реєстраційний рахунок у Державній казначейській службі України, печатку зі своїм найменуванням, штампи, фірмові бланки та інші реквізити.

Підприємство несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах належного йому майна згідно з чинним законодавством. Підприємство не несе відповідальності за зобов'язаннями держави та уповноваженого органу управління. (п.3.6 Договору)

Відповідно до ч.ч.1-3 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. (ч.1 статті 176 Цивільного кодексу України)

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не відповідає за зобов'язаннями Державного науково-технічного підприємства "Бурова техніка", які виникли перед Селянським фермерським господарством «Скакун» за відповідними рішеннями господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 року по справі №917/1618/15, від 19.10.2015 року по справі №917/1915/15, які набрали законної сили.

За таких обставин, Суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності всіх елементів складу правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв'язок між ними, вина заподіювача шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди. Так, Суд зазначає, що накази Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №50 від 02.02.2016 року, №261 від 03.04.2017 року не були визнані протиправними у встановленому законом порядку, а тому є чинними на час розгляду даної справи та підлягають застосуванню на всій території України.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов'язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Селянського фермерського господарства «Скакун» до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про стягнення шкоди у розмірі 305 331 грн. 75 коп. є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується розподілу судових витрат відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, Суд зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, Суд приходить до висновку, що судовий збір за подання вказаної позовної заяви не покладається на Відповідача та не справляється взагалі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Селянського фермерського господарства «Скакун» до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про стягнення шкоди у розмірі 305 331 грн. 75 коп. - відмовити у повному обсязі.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 19 квітня 2019 року.

Суддя О.В. Чинчин