ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2019 р. Справа№ 910/7702/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Чорної Л.В.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представників: згідно з протоколом судового засідання від 03.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхна Сергія Семеновича

на рішення господарського суду міста Києва

від 15.11.2018 (повний текст рішення складено 28.12.2018)

у справі №910/7702/18 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку"

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неакцептування кредитних вимог позивача до ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" у розмірі 206680341,81 грн. та зобов'язання відповідача включити суму кредиторських вимог позивача у розмірі 206680341,81 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку", якими акцептувати кредиторські вимоги позивача у розмірі 206680341,81 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач відмовився визнавати вимоги позивача та вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти позову; стверджував, що заява про визнання вимог кредиторів була подана неуповноваженою особою, і до заяви було додано неналежним чином засвідчену копію постанови Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.11.2018 позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" задоволено частково. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку" (вул. В'ячеслава Чорновола, 25, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 36470620) включити суму кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 40075815) у розмірі 206680341 (двісті шість мільйонів шістсот вісімдесят тисяч триста сорок одна) гривень 81 копійок до реєстру акцептованих вимог Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" та внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку", якими акцептувати кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" у розмірі 206680341 (двісті шість мільйонів шістсот вісімдесят тисяч триста сорок одна) гривень 81 копійок. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривень судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхна Сергія Семеновича звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/7702/18 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/7702/18.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права та процесуального права. При цьому скаржник вказує на те, що Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку" не є належним відповідачем у даній справі, оскільки законодавчо не наділений повноваженнями щодо включення суми кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку".

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхна Сергія Семеновича передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіна Т.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхна Сергія Семеновича на рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/7702/18 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині на підставі ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.

01.03.2019 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження та усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано оригінал платіжного доручення №148801 від 27.02.2019 про сплату судового збору в сумі 5286 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 поновлено Публічному акціонерному товариству "Всеукраїнський банк розвитку" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхна Сергія Семеновича строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/7702/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхна Сергія Семеновича на рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/7702/18; зупинено дію рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/7702/18 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Призначено до розгляду апеляційну скаргу на 03.04.2019.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.10.2015 у справі №905/1775/15 ухвалено стягнути з Державного підприємства "Донецька залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" заборгованість за кредитним договором № ККPOSKD.991040.033 від 07.11.2013, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 6960965,52 доларів США, поточної заборгованості по сплаті відсотків в сумі 54066,68 доларів США, простроченої заборгованості по сплаті відсотків в сумі 546674,21 доларів США, судовий збір в сумі 71909,32 гривень.

На виконання вказаного рішення видані відповідні судові накази.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.08.2016 у справі №905/1775/15 замінено Державне підприємство "Донецька залізниця" на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 ухвалу господарського суду Донецької області від 10.08.2016 у справі №905/1775/15 скасовано, у задоволенні заяви державного підприємства "Донецька залізниця" про заміну боржника відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.01.2017 постанову суду апеляційної інстанції від 08.11.2016 скасовано, ухвалу господарського суду Донецької області від 10.08.2016 залишено без змін.

18.01.2017 з банківських рахунків Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" були списані кошти в сумі 7561706,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2017 становило 208928384,39 гривень, та виконавчий збір в розмірі 756190,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.01.2017 становило 20892838,33 гривень.

Постановою Верховного Суду України від 21.06.2017 постанову Вищого господарського суду України від 11.01.2017 у справі № 905/1775/15 скасовано, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 залишено в силі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 01.06.2018, в порядку повороту виконання рішення суду вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" кошти в сумі 206680341,81 гривень (еквівалент 7561706,74 дол. США станом на 24.01.2017).

На виконання вказаного судового рішення був виданий судовий наказ.

26.02.2018 та 28.02.2018 позивач направив на адресу відповідача заяви (підписані ОСОБА_4 як представником Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"), у яких просив визнати ПАТ "Українська залізниця" кредитором за заборгованістю відповідача в розмірі 206680341,81 гривень.

До заяв були додані копія довіреності від 22.12.2017, видана Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" за № ц/3-04/215-17 представнику ОСОБА_4; роздрукована за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень копія постанови Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017; оригінал наказу господарського суду Донецької області від 30.11.2017, виданий на виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017, відповідно до якої в порядку повороту виконання рішення суду вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" кошти в сумі 206680341,81 гривень (еквівалент 7561706,74 дол. США станом на 24.01.2017).

Листом вих. №14628 від 04.04.2018 відповідач повідомив позивачу про відмову в задоволенні заяв про визнання вимог кредитора від 26.02.2018 та 28.02.2018 у зв'язку з тим, що додана до заяв копія постанови Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017 не була належним чином засвідчена та не мала відмітки суду про дату набрання рішенням суду законної сили, оригінал виконавчого документа надійшов не від виконавчої служби, а від позивача, за текстом довіреності від 22.12.2017 № ц/3-04/215-17 представник ОСОБА_4 не наділений повноваженнями на подання та підписання від імені позивача заяв про кредиторські вимоги.

У зв'язку з відмовою відповідача визнавати вимоги позивача та вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неакцептування кредитних вимог позивача до ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" у розмірі 206680341,81 грн. та зобов'язання відповідача включити суму кредиторських вимог позивача у розмірі 206680341,81 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку", якими акцептувати кредиторські вимоги позивача у розмірі 206680341,81 грн.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Підпунктом 1 пункту 1 розділу VII Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 № 3711 (далі - Положення), встановлено, що підставами для внесення до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів змін, які підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, є рішення суду, яке набрало законної сили (у тому числі рішення судів, які набрали законної сили після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторів, визначеного статтею 49 Закону).

Відповідно до підпункту 12 пункту 1 розділу VII Положення, внесення змін до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється на підставі заяви кредитора про кредиторські вимоги до банку, додатком до якої в обов'язковому порядку має бути копія рішення суду, належним чином засвідчена, з відміткою суду про дату набрання рішенням суду законної сили. Підставою для звернення щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів є оригінал виконавчого листа, що надсилається до уповноваженої особи Фонду відповідно до вимог частини четвертої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку із закінченням виконавчого провадження на підставі прийнятого Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Отже положення підпункту 12 пункту 1 розділу VII Положення спростовують доводи скаржника про те, що Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський банк розвитку" не є належним відповідачем у даній справі.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Згідно з пунктом 12 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006 р. №740, (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), суди надсилають адміністраторові Реєстру копії всіх судових рішень виключно в електронній формі із застосуванням автоматизованої системи документообігу суду з використанням електронного цифрового підпису, що передує видачі копії судового рішення.

Відомості про дату набрання законної сили судовим рішенням надсилаються до Реєстру не пізніше наступного дня після набрання чинності таким рішенням (пункт 14 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень).

Єдиний державний реєстр судових рішень є державним ресурсом, який містить тексти судових рішень, підписаних суддями за допомогою електронного цифрового підпису, та відомості про дати набрання ними законної сили, надіслані судами. Інформація, отримана із цього державного реєстру, є офіційною та відкритою.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, надіслана відповідачем серед додатків до заяв про визнання вимог кредитора копія постанови Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2017, роздрукована за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень з зазначенням дати набрання нею законної сили, є належною копією, яка не потребує засвідчення, і відсутність іншої копії не є достатньою підставою для відхилення заяв про визнання вимог кредитора.

У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" зазначено таке: "Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 р., Report of Judgments and Decisijns 1997-II, с. 510, п. 40)".

Доводи Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" щодо відсутності у представника ОСОБА_4 повноважень на подання та підписання від імені позивача заяв про кредиторські вимоги є безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається з тексту довіреності від 22.12.2017, виданої позивачем за №ц/3-04/215-17 представнику ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" цією довіреністю уповноважує начальника відділу взаємодії з органами Державної виконавчої служби Юридичного департаменту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ОСОБА_4 представляти інтереси довірителя в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, перед юридичними та фізичними особами у відносинах, що прямо пов'язані з судовим розглядом справ за участю довірителя, в тому числі подавати та отримувати документи (їх копії).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, використання позивачем у довіреності від 22.12.2017 словосполучення "в тому числі" свідчить, що, вступаючи в правовідносини з юридичними особами представник за цією довіреністю може не лише подавати та отримувати документи (їх копії), а і вчиняти інші дії, якщо вони прямо пов'язані з судовим розглядом. Правовідносини, які виникли при вирішенні питання щодо визнання вимог кредитора, прямо пов'язані з розглядом справи №905/1775/15 та ухваленими у ній судовими рішеннями.

Також безпідставними є доводи відповідача, що оригінал судового наказу має надходити до боржника з виконавчої служби, оскільки це правило розповсюджується лише на випадки, коли виконавче провадження було відкрите до відкликання банківської ліцензії. У разі отримання стягувачем виконавчого документа після відкликання банківської ліцензії банку-боржника приписи пункту 4 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" зобов'язують державного виконавця повертати стягувачу виконавчий документ, де боржником є банк, щодо якого Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію.

Отже, відповідач, отримавши від позивача заяви про визнання вимог кредитора від 26.02.2018 та 28.02.2018 з додатками, зобов'язаний був внести відповідні зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача включити суму кредиторських вимог позивача у розмірі 206680341,81 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку", якими акцептувати кредиторські вимоги позивача у розмірі 206680341,81 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неакцептування кредитних вимог позивача до ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" у розмірі 206680341,81 грн. не підлягає задоволенню, оскільки визнання дій протиправними є обставиною, яка встановлюється при вирішенні питання щодо зобов'язання вчинити дії, тобто обставиною, яка є предметом доказування при вирішення спору при право цивільне, і не може бути самостійним предметом позову.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхна Сергія Семеновича залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2018 у справі №910/7702/18 - без змін.

Матеріали справи №910/7702/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

повний текст постанови складено 17.04.2019

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б.Михальська

Л.В. Чорна