ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 905/146/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс"

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс"

розглянув у порядку письмового провадження матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс"

на постанову Східного апеляційного господарського суду у складі Білоусової Я.О. - головуючого, Пуль О.А., Фоміної В.О. від 20 грудня 2018 року

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" із вимогою про стягнення 319 353,26 грн. заборгованості за надані послуги.

1.2. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 26.04.2011 по 10.05.2011 Товариство з обмеженою відповідальністю "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" надавало відповідачу послуги по наданню персоналу, які відповідач не оплатив.

1.3. В подальшому зазначена заборгованість була відступлена ТОВ "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" на користь позивача за договором про відступлення права вимоги.

1.4. У зв'язку із непогашенням відповідачем боргу на вимогу позивача, останній просив стягнути її з відповідача у судовому порядку.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

2.1. Між Відкритим акціонерним товариством Металургійний комбінат "Азовсталь" (правонаступником якого є відповідач), замовником, та ТОВ "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс", виконавцем, було укладено договір про надання послуг по наданню персоналу №7 від 01.08.2009, відповідно до умов якого замовник поручає, а виконавець зобов'язується надавати за заявкою послуги з надання замовнику робітників для участі у виробничому процесі, управлінні виробництвом або для виконання інших функцій, пов'язаних з виробництвом та (або) реалізацією продукції в період часу та на умовах, визначених цим договором.

2.2. Згідно з п.3.9. договору замовник зобов'язався оплатити надані виконавцем послуги у повному обсязі та у строки, передбачені цим договором.

2.3. Відповідно до п.3.1.11 договору замовник зобов'язався протягом 2 робочих днів після оформлення виконавцем акту надання послуг за звітний період підписати вказаний акт або в цей же строк надати мотивовані заперечення про неможливість підписання акту.

2.4. Відповідно до п.5.3. договору сторони щомісяця складають акти за формою, зазначеною у додатку №2 на підставі яких складається та підписується акт надання послуг за формою, яка зазначена у додатку №3. Обов'язок по складанню акту наданих послуг покладено на виконавця договору (п.5.3.1).

2.4. В подальшому між сторонами було укладено декілька додаткових угод до договору, якими вносились зміни до його умов. Так, додатковою угодою №1 від 01.11.2009, зокрема, продовжено строк дії договору до 31.12.2014.

2.5. Додатковою угодою №8 від 13.04.2011 до договору сторони дійшли згоди про розірвання договору з 15.04.2011 та підтвердили, що не мають одна до одної претензії, пов'язаних з виконанням договору №7 від 01.08.2008.

2.6. За твердженнями позивача, у період з 26.04.2011 по 10.05.2011 ТОВ "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" були надані послуги з надання персоналу на загальну суму 6 384 973,14 грн. Частина заборгованості у розмірі 3 612 499,20 грн. була сплачена відповідачем, однак акт про надання вказаних послуг відповідачем підписаний не був.

2.7. З метою судового захисту порушеного права, ТОВ "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" звернулось до суду з позовом в межах справи №3/218 про зобов'язання відповідача прийняти надані в період з 26.04.2011 по 04.05.2011 послуги по наданню персоналу шляхом підписання та засвідчення печаткою акту надання послуг по наданню персоналу №ОУ-073 від 10.05.2011 на суму 2 772 273,94 грн. та стягнення зазначеної суми, як заборгованості, яка виникла за договором.

2.8. Рішенням Господарського суду Донецької області від 26.09.2013, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.02.2014, припинено провадження у справі №3/218 в частині позовних вимог про зобов'язання прийняти надані в період з 26.04.2011 по 04.05.2011 послуги по наданню персоналу шляхом підписання та засвідчення печаткою акту надання послуг та стягнуто з відповідача на користь ТОВ "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" заборгованість в сумі 2 657 192,93 грн.

2.9. Постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2014 рішення Господарського суду Донецької області від 26.09.2013 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.02.2014 по справі №3/218 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості та в цій частині передано справу на новий розгляд до Господарського суду Донецької області в іншому складі суду. В іншій частині рішення місцевого та апеляційного господарських судів у справі №3/218 залишено без змін.

2.10. Справа №3/218, яка у вказаній частині прийнята судом на новий розгляд у іншому складі, однак втрачена у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області до вирішення спору по суті.

2.11. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 06.11.2015 у справі №905/3017/15 позовну заяву ТОВ "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" до відповідача про стягнення 2 772 473,94 грн. була прийнята до розгляду.

2.12. Рішенням Господарського суду Донецької області від 06.06.2016 у справі №905/3017/15 у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2 657 192,93 грн. відмовлено, у зв'язку із припиненням зобов'язань за договором про надання послуг по наданню персоналу №7 від 01.08.2009 внаслідок його розірвання з 15.04.2011 сторонами. Дане судове рішення набрало законної сили.

2.13. У даній справі, заявляючи вимогу до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 319 353,26 грн. позивач визначає її складовою вартості наданих третьою особою відповідачу послуг за період з 26.04.2011 по 10.05.2011 на суму 2 671 781,75 грн., які були оформлені сторонами не шляхом укладання відповідного договору у формі єдиного документа, а шляхом укладення актів виконаних робіт та вчиненням сторонами дій, які виразилися у фактичному наданні послуг по наданню персоналу, із застосуванням правил поведінки, усталених у сфері ділового обороту, що склались між сторонами у подібних відносинах.

2.13. На підтвердження наданих послуг позивач надав акти про виконання робіт відповідно до цивільно-правових договорів за вказаний період, загальна сума вартості яких складає 319 353,26 грн.

2.14. Між ТОВ "Кадрове агентство "Азов Персонал Сервіс" (первісним кредитором) та позивачем (новим кредитором) укладено договір про відступлення права вимоги від 29.04.2016, за умовами якого первісний кредитор передає позивачу належне йому право вимоги сплати від відповідача заборгованості по акту №ОУ-073 за договором №7 від 01.08.2009 на суму 2 657 192,93 грн. відповідно до справи №905/3017/15, яка знаходиться в Господарському суді Донецької області та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань, а новий позивач приймає зазначене право вимоги, яке належить первісному кредитору.

2.15. 06.06.2016 між сторонами укладено додаткову угоду №1, згідно з якою деякі пункти договору про відступлення права вимоги від 29.04.2016 викладено в новій редакції.

2.16. Так, відповідно до п.1.2 договору про відступлення права вимоги, у редакції додаткової угоди №1 від 06.06.2016, за даним договором до позивача переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від відповідача належне та реальне виконання наступних зобов'язань: сплатити грошові кошти у розмірі 2 657 192,93 грн., які відповідач не сплатив первісному кредитору за отримані від останнього послуги з надання персоналу у період з квітня 2011р. по травень 2011р.

3. Короткий зміст рішень місцевого та апеляційного господарських судів

3.1. Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.05.2018 позовні вимоги задоволено.

3.2. Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги є правомірними, доведеними належними та допустимими доказами та не спростовані відповідачем у встановленому порядку.

3.3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 рішення Господарського суду Донецької області від 22.05.2018 скасовано, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

3.4. Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що договір про відступлення права вимоги, за яким позивач отримав право на стягнення заборгованості, був укладений із порушенням вимог закону, зокрема, укладений щодо вимог, які не були належним чином ідентифіковані.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги відповідача

Не погоджуючись із постановою апеляційного господарського суду, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 скасувати, а рішення Господарського суду Донецької області від 22.05.2018 - залишити без змін.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

5. Доводи позивача, викладені у касаційній скарзі (узагальнено)

5.1. Узагальнено доводи касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс" зводяться до наступного:

- порушення апеляційним господарським судом норм матеріального права, ст.ст. 3, 6, 11, 202, 204, 207, 208, 218, 509, 512, 514, 516, 517, 530, 626, 627 ЦК України, ст. 181 ГК України, ст. 6 Конвенції, які полягають, зокрема, у неврахуванні судом наявності правовідносин між сторонами, беззаперечної, підтвердженої доказами та непогашеної заборгованості відповідача, чинності та дійсності договору відступлення права вимоги;

- порушенням норм процесуального права, зокрема, безпідставним поновленням відповідачу строків на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду (без зазначення поважних причин їх пропуску) та порушенням принципів верховенства права, змагальності, пропорційності та рівності учасників справи (неврахуванням наявних у справі доказів та відсутності належних заперечень з боку відповідача щодо викладених позивачем обставин).

6. Доводи відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу (узагальнено)

6.1. Відповідач заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити без змін постанову апеляційного господарського суду, як законну та обґрунтовану, оскільки договір відступлення прав є незаконним та недійсним, договір про надання послуг припиненим, а заборгованість за ним не підтверджена та відсутня.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

7.1. Верховний Суд, враховуючи межі та повноваження суду касаційної інстанції, встановлені ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснивши перегляд судового рішення у справі на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів та вимог касаційної скарги, погоджується із висновком суду апеляційної інстанцій щодо відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.

7.2. Оскільки предметом позову у даній справі є вимога позивача щодо сплати заборгованості відповідачем за надані послуги, право вимоги яких позивач отримав за договором про відступлення прав вимоги, Верховний Суд вважає вірним першочергове дослідження судом апеляційної інстанції зазначеного договору відступлення, як однієї із підстав, на яких грунтуються позовні вимоги.

7.3. Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

7.4. Відповідно до ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

7.5. Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

7.6. Судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України у справі №6-459 цс17.

7.7. Разом з тим, рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/3017/15 від 06.06.2016 встановлено, що додатковою угодою №8 від 13.04.2011 до договору про надання послуг з надання персоналу №7 від 01.08.2009 сторони дійшли згоди щодо розірвання договору з 15.04.2011, що і стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, у зв'язку із припиненням зобов'язань за договором.

7.8. Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/3017/15 від 06.06.2016 є таким, що набрало законної сили, у зв'язку із чим обставини, що були встановлені в останньому, є преюдиціальними під час розгляду даної справи, з огляду на положення ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

7.9. Таким чином, судами встановлено, що договір про надання послуг з надання персоналу №7 від 01.08.2009 є розірваним та припиненим з 15.04.2011.

7.10. Як вже зазначалось та встановлено судами попередніх інстанцій, первинним предметом договору про відступлення права вимоги від 29.04.2016 був перехід до позивача права вимоги сплати від відповідача заборгованості по Акту №ОУ-073 за договором про надання послуг з надання персоналу №7 від 01.08.2009 на суму 2 657 192,93 грн.

7.11. З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов'язання за яким відступається право, висновок апеляційного господарського суду про те, що договір про відступлення права вимоги від 29.04.2016 є нікчемним, тобто таким, що порушує положення статей 512, 514 Цивільного кодексу України, є вірним та підтримується Верховним Судом.

7.12. При цьому, даний висновок не спростовується і тим, що додатковою угодою №1 від 06.06.2016 до договору про відступлення права вимоги від 29.04.2016 внесено зміни, зокрема, виключено посилання на те, що предметом договору є перехід права вимоги сплати заборгованості по Акту №ОУ-073 за договором №7 від 01.08.2009, оскільки згідно положень діючого цивільного законодавства України зміна умов договору можлива виключно щодо існуючих прав та обов'язків сторін по договору, за умови збереження самого зобов'язання. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 905/635/18.

7.13. Окрім цього, Верховний Суд також погоджується із висновком апеляційного господарського суду щодо того, що за договором про відступлення права вимоги не може бути передано зобов'язання, яке не містить ідентифікуючих ознак, зокрема, правових підстав виникнення боргу, документів, що підтверджують таке право та/або передаються від первісного кредитора до нового кредитора, з яких вбачалось би за якими саме зобов'язаннями виник борг боржника.

7.14. Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується та вважає вірним висновок апеляційного господарського суду щодо відмови у задоволенні позову.

7.15. Доводи позивача про порушення судом апеляційної інстанції положень процесуального закону та Конвенції з підстав необґрунтованого, на думку позивача, поновлення строків на апеляційне оскарження, зокрема, у зв'язку із не зазначенням відповідачем причин їх пропуску, відхиляються з огляду на наступне.

7.16. У відповідності до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

7.17. При цьому, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7.18. Згідно із ч. 2 ст. 256 ГПК України учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

7.19. Слід також зазначити, що у відповідності до ч. 3 ст. 256 ГПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Системний аналіз зазначених положень процесуального строку свідчить, що за відсутності явного зловживання та/або затягування із отриманням повного тексту рішення або ухвали, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, а сам по собі факт отримання повного тексту рішення не у день його (її) проголошення або складення є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

7.20. Як встановлено судом апеляційної інстанції, оскаржуване рішення прийнято Господарським судом Донецької області 22.05.2018, повний текст рішення складено та підписано 01.06.2018, а відтак останнім днем строку на подання апеляційної скарги на вказане рішення, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 256 ГПК України, є 21.06.2018.

7.21. Відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою 26.06.2018, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження на 5 днів, однак в межах двадцятиденного строку з моменту отримання повного тексту судового рішення, а саме з 12.06.2018, що підтверджуються наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із рішенням суду.

7.22. Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає правомірним поновлення строку на апеляційне оскарження в даній справі, оскільки за приписами ч. 2 ст. 256 ГПК України, неотримання учасником справи повного тексту оскаржуваного рішення в день його проголошення або складення та подання апеляційної скарги в межах двадцятиденного строку з дня його отримання, презюмується поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження рішення.

7.23. Інші доводи касаційної скарги не можуть бути розглянуті по суті Верховним Судом, оскільки є вимогами про переоцінку доказів і встановлення обставин справи, що виходить за межі перегляду справи судом касаційної інстанції.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

8.2. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного господарського суду - без змін.

9. Щодо розподілу судових витрат

9.1. Згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Наір Сервіс" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.12.2018 у справі №905/146/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати складення повного судового рішення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.