ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/5896/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Березкіна О.В. - доповідач

судді: Антонік С.Г., Іванов О.Г.

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: Скляр Н.М., довіреність №б/н від 31.12.2018 р., представник;

від позивача: Чабарай К.В., довіреність №б/н від 31.12.2018 р., представник;

відповідач: Штефан В.О., паспорт серії НОМЕР_2 від 04.07.1997 р., особисто;

від відповідача: Лісовий Д.О., довіреність №4465 від 11.07.2017 р., представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Криворізької міської ради

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року (суддя Татарчук В.О.) про закриття провадження у справі № 904/5896/18

за позовом Криворізької міської ради (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

до фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича (м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область)

про стягнення заборгованості з орендної плати за землю

ВСТАНОВИВ:

Позивач Криворізька міська рада звернувся із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича про стягнення заборгованості з орендної плати за земельну ділянку площею 0,2912га, з кадастровим номером НОМЕР_1, для розміщення автостоянки за адресою вул. Качалова у Саксаганському районі м. Кривого Рогу за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 у розмірі 75228,20грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконуються зобов'язання договором оренди земельної ділянки від 29.12.2007 в частині повної та своєчасної оплати оренди; незважаючи на припинення договору з 05.03.2013 зобов'язання відповідача з оплати оренди за фактичне користування земельною ділянкою продовжують існувати; основний борг за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 складає 75228,20грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі № 904/5896/18 закрито провадження у справі № 904/5896/18 за позовом Криворізької міської ради до фізичної особи-підприємця Штефана Владислава Олександровича про стягнення заборгованості з орендної плати за земельну ділянку площею 0,2912га, з кадастровим номером НОМЕР_1, для розміщення автостоянки за адресою вул. Качалова у Саксаганському районі м. Кривого Рогу за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 у розмірі 75228,20грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду позивач - Криворізька міська рада, оскаржив її до Центрального апеляційного господарського суду, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала суду вказаним принципам процесуального закону не відповідає та була прийнята при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні судом норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування підстави закриття провадження по справі, з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 по справі № 306/2004/15-ц, судом зазначено, що надання у власність або оренду земельної ділянки не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця. Наявність у фізичної особи статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту її державної реєстрації як фізичної особи-підприємця вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо набуття в оренду чи у власність земельної ділянки.

Також апелянт посилається на те, що такі висновки суду не відповідають обставинам даної судової справи, адже в даному випадку факт надання в оренду земельної ділянки здійснився на підставі прийнятого міською радою рішення та укладеного Договору, відповідно до чого у земельних правовідносинах відповідач виступав саме як суб'єкт господарювання, а земельна ділянка надавалась для здійснення комерційної, господарської діяльності, що підтверджує помилковість висновків суду.

Як зазначає апелянт, судом взято до уваги, правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 по справі № 306/2004/15-ц, однак, дана позиція не охоплює правовідносини, які є предметом даного спору.

Натомість, в рамках даної судової справи дослідженню підлягають зовсім інші обставини, адже відповідач у спірних правовідносинах набув право оренди земельної ділянки саме як суб'єкт господарювання, для здійснення господарської діяльності. Всупереч обставинам справи викладеним в означеній постанові, до Криворізької міської ради з заявами про надання відповідних дозволів і затвердження проекту землеустрою Штефан В.О. звертався саме як фізична особа-підприємець.

Таким чином, з викладеного вбачається, що юридичний факт виникнення правовідносин у справах №904/5896/18 та №306/204/15-ц є різним, а судом першої інстанції помилково при винесенні оскаржуваної ухвали застосований висновок суду касаційної інстанції у правовідносинах які не є подібними.

Також, господарським судом в оскаржуваному рішенні була застосована правова позиція, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 12.06.2018 у справі № 922/3204/17, від 27.06.2018 у справі №749/230/15-ц, від 03.10.2018 у справі № 904/1182/17, проте обставини вказаних справ також різняться від спірних, адже предметом дослідження у вказаних справах є правовідносини, що виникли між власником земельної ділянки та фізичною особою взагалі без укладення Договору оренди земельної ділянки.

Отже, зважаючи на означені правові позиції Великої Палати Верховного Суду, ключовим при вирішенні питання щодо підсудності даної справи є визначення, в якому саме статусі (фізична особа або фізична особа-підприємець) виступає особа у правовідносинах щодо набуття в оренду земельної ділянки.

Водночас, як вбачається з рішення Криворізької міської ради від 28.11.2007 №2026 та договору оренди земельної ділянки від 29.12.2007 земельну ділянку на вул. Качалова в Саксаганському районі м. Кривого Рогу було надано в оренду саме фізичній особі- підприємцю Штефану Владиславу Олександровичу, для розміщення тимчасової споруди автостоянки.

Тобто, в спірних земельних правовідносинах з Криворізькою міською радою відповідач ніколи не виступав в статусі фізичної особи, а також він не був та не є власником спірної земельної ділянки або об'єкту нерухомого майна, розташованого на ній.

Також апелянт посилається на те, що всупереч приписам діючого процесуального закону судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні жодним чином не вказані підстави та висновки з яких виходив суд при вирішенні питання про закриття провадження по справі.

Зазначаючи в ухвалі, що наявність у відповідача статусу підприємця не свідчить про те, що він виступає у такій якості, зокрема у правовідносинах з користування земельною ділянкою без правових підстав, суд жодним чином не встановив, ким саме виступає відповідач у спірних правовідносинах: фізичною особою або фізичною особою-підприємцем. При цьому, слід вказати, що лише трактування судом норм діючого законодавства не замінює необхідності наведення встановлених судом фактичних обставин та зазначення відповідного обґрунтування судових висновків.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.03.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Криворізької міської ради на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 17.04. 2019 року на 09:30 год.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить суд залишити ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі №904/5896/18 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 17.04.2019 року представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати справу, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, а відповідач та його представник просили ухвалу суду залишити без змін.

Позивач 16 квітня 2019 року надав через канцелярію суду клопотання про приєднання до матеріалів справи копій документів.

Проте, колегія суддів вважає, що дане клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки воно подано без дотримання вимог, передбачених ст. 118, 169, 170 ГПК України.

17.04.2019 року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, відзив на апеляційну скаргу та відповідь на відзив, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Криворізької міської ради від 28.11.2007 №2026 фізичній особі- підприємцю Штефану В.О. затверджений проект відведення земельної ділянки комерційного використання (код 1.11.3) для розміщення автостоянки, розташованої за адресою вул. Качалова у Саксаганському районі м. Кривого Рогу.

29.12.2007 між Криворізькою міською радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Штефаном В.О. (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 05.03.2008 за № 41).

Згідно з п. 1 договору орендодавець на підставі рішення міської ради від 28.11.2007 № 2026 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення автостоянки, яка знаходиться на вул. Качалова у Саксаганському районі м. Кривого Рогу.

Пунктом 5 договору встановлено, що договір укладений на 2 роки. Після закінчення строку договору орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору має за інших рівних умов переважне право поновлення його на новий строк.

20.04.2010 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору.

Пунктом 1 вказаної додаткової угоди термін дії договору оренди земельної ділянки від 05.03.2008 №41 відповідно до рішення Криворізької міської ради 27.01.2010 № 3714 подовжено на 3 роки на тих самих умовах (державна реєстрація від 14.05.2010 № 95).

Рішенням Криворізької міської ради від 24.04.2013 № 1927 відповідачу відмовлено в поновленні договору оренди земельної ділянки та зобов'язано припинити комерційне використання земельної ділянки та повернути міській раді за актом приймання-передачі.

Згідно пунктів 18-19 Договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 05.03.2008 за № 41), після припинення дії договору «Орендар» повертає «Орендодавцеві» земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання- передачі.

Відповідно до пункту 21 Договору, неповернення земельної ділянки в зазначений термін не звільняє «Орендаря» від орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за фактичне користування земельною ділянкою вноситься у розмірах, визначених розділом «Орендна плата» цього договору. Нарахування орендної плати припиняється з дати оформлення акту приймання-передачі (повернення) земельної ділянки.

Тобто сам по собі факт закінчення дії договору оренди земельної ділянки не свідчить про припинення у відповідача зобов'язання зі сплати орендної плати за Договором.

Однак, відповідачем рішення міської ради від 24.04.2013 №1927 не виконано, означену земельну ділянку позивачу за актом приймання-передачі не повернуто, відповідач і наразі продовжує користуватися ділянкою під розміщення автостоянки, при цьому, господарські зобов'язання щодо внесення орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою належним чином не виконує.

Закриваючи провадження у справі, господарський суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Суд зазначив, що з урахуванням положень чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, обов'язковою умовою для висновку про наявність підстав для розгляду справи за правилами господарського судочинства є використання фізичною особою-підприємцем земельної ділянки для здійснення господарської діяльності у встановленому законом порядку.

Оскільки, укладений між сторонами договір оренди земельної ділянки від 29.12.2007 був припиненим в 2013 році у зв'язку з відмовою Криворізької міської ради в його продовженні, то фізична особа-підприємець Штефан В.О. перебуває на вказаній земельній ділянці без належних правових підстав. Наявність у відповідача статусу підприємця не свідчить про те, що він виступає у такій якості, зокрема у правовідносинах з користування земельною ділянкою без правових підстав.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з частинами 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Згідно зі статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Отже, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає положенням ст. 4 ГПК України, а правовідносини, щодо яких виник спір, мають господарський характер.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору по даній справі є стягнення орендної плати за невиконання умов господарського договору- договору оренди земельної ділянки, укладеного між Криворізькою міською радою та фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до статті 93 ЗК України, земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

З долучених до позовної заяви доказів, вбачається, що договір оренди земельної ділянки укладався з фізичною особою-підприємцем Штефаном В.О., та йому надавалась земельна ділянка саме як підприємцю для господарської діяльності- для розміщення автостоянки. Рішенням Криворізької міської ради затверджувався проект відведення земельної ділянки фізичній особі-підприємцю Штефану В.О., витяг з технічної документації надавався користувачу - ФОП Штефан В.О., з яким як з ФОП був складений акт приймання-передачі спірної земельної ділянки.

Тобто, земельна ділянка була надана відповідачу- фізичній особі-підприємцю саме як суб'єкту господарювання для здійснення ним господарської діяльності.

При цьому, висновки суду першої інстанції про те, що припинення дії договору з березня 2013 року, не доводить її використання відповідачем саме для підприємницької діяльності, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 18,19 Договору оренди, після припинення його дії Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі.

Пунктом 21 Договору сторони передбачили, що неповернення земельної ділянки в зазначений термін не звільняє Орендаря від орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою.

Оскільки, земельна ділянка не була повернута за актом приймання передачі, то факт закінчення дії договору не свідчить про припинення у відповідача зобов'язання зі сплати орендної плати, а використання чи невикористання її для господарської діяльності не свідчить про те, що між сторонами припинились господарські зобов'язання за договором, бо земельна ділянка надавалась суб'єкту господарювання саме для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 173 ГК України, господарським зобов'язанням визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами-юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки рішенням Криворізької міської ради та договором оренди земельна ділянка по вулиці Качалова в Саксаганському районі міста Кривий Ріг надавалась в оренду саме фізичній особі-підприємцю Штефану В.О. для здійснення господарської діяльності по розміщенню автостоянки, то в спірних земельних правовідносинах відповідач виступав як суб'єкт господарювання, а не як фізична особа, а тому спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що судова практика Верховного Суду, а саме: постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 12.06.2018 у справі № 922/3204/17, від 27.06.2018 у справі № 749/230/15-ц, від 03.10.2018 у справі № 904/1182/17, на які послався суд першої інстанції в своїй ухвалі, не може бути застосована до спірних правовідносин з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 статті 236 ГПК України та ч.6 ст. 13 Закону України « Про судоустрій та статус суддів», при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

З постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/3204/17 вбачається, що позовні вимоги були заявлені до фізичної особи-підприємця про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, з огляду на те, що відповідач, як фізична особа була власником нерухомого майна, яке розташовано на земельній ділянці, право користування на яку відповідачем не було оформлено.

Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Харківського апеляційного господарського суду про закриття провадження у справі, оскільки спір виник між Радою та ОСОБА_7, як фізичною особою, тому не підлягає розгляду у господарських судах.

З постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 749/230/15-ц вбачається, що предметом спору є стягнення збитків, завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, заявлених до фізичної особи, яка є власником нерухомого майна, яке розташовано на земельній ділянці, право користування на яку відповідачем на оформлено, проте використовується для підприємницької діяльності.

Велика Палата у даній справі не погодилась з судами загальної юрисдикції, які дійшли висновку про те, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки спір виник між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем з приводу користування відповідачем як суб'єктом господарювання земельною ділянкою комерційного призначення.

Велика Палата зазначила, що за відсутністю встановлених судами обставин фактичного використання відповідачем земельної ділянки для здійснення господарської діяльності в якості підприємця висновки судів щодо наявності підстав для розгляду справи за правилами господарського судочинства є помилковими.

З постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 629/4628/16-ц вбачається, що позовні вимоги були заявлені до фізичної особи про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, з огляду на те, що відповідач, як фізична особа була власником нерухомого майна, яке розташовано на земельній ділянці, право користування на яку відповідачем не було оформлено.

Велика Палата по даній справі скасувала рішення судів та направила справу на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на неправильне застосування норм матеріального права. При цьому, колегія суддів погодилась з аргументами позивача про відсутність юрисдикції господарського суду для розгляду цієї справи з огляду на те, що земельні правовідносини виникли між позивачем і відповідачем як фізичною особою, відповідач саме як фізична особа придбав нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці, а також як фізична особа отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою, а тому наявність у відповідача статусу підприємця не свідчить про те, що він виступає у такій якості, зокрема, у правовідносинах з користування земельними ділянками без укладання договору оренди.

З постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/1182/17 вбачається, що позовні вимоги були заявлені міською радою до фізичної особи-підприємця про стягнення збитків внаслідок недоотримання орендної плати за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, з огляду на те, що відповідач, як фізична особа, був власником нерухомого майна, яке розташовано на земельній ділянці, право користування на яку відповідачем не було оформлено.

Скасовуючи рішення господарських судів та закриваючи провадження, колегія суддів Великої Палати зазначила, що судами не встановлено, що у спірних земельних правовідносинах, зокрема, стосовно використання відповідачем земельної ділянки і забезпечення розроблення проектів землеустрою відповідач брав участь саме як фізична особа-підприємець.

Таким чином, аналіз вищезазначеної практики Верховного Суду дозволяє дійти висновку, що дана практика не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки по зазначеним справам земельні ділянки використовувались без правовстановлюючих документів фізичними особам, власниками нерухомого майна, розташованого на цих земельних ділянках, а тому наявність у них статусу суб'єкта підприємницької діяльності не свідчить про те, що вони виступають у правовідносинах з приводу використання земельних ділянок саме як суб'єкт підприємницької діяльності.

По справі, яка наразі розглядається колегією суддів Центрального апеляційного господарського суду, спір виник між Криворізькою міською радою та фізичною особою -підприємцем, з приводу договору оренди, укладеному з ним саме як з фізичною особою-підприємцем, а тому спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відповідно до статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі №904/5896/18 - скасувати і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена у повному обсязі 23.04.2019.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г.Антонік

Суддя О.Г.Іванов