ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2019 р. Справа№ 34/3-8/160

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Суліма В.В.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Сєров Є.І., адвокат, довіреність № 01/01/07-666/д від 06.11.18;

від відповідача - Михайлець О.В., довіреність № 693/0/4-19 від 27.02.19;

від третіх осіб - представники не прибули,

розглянувши апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 про відмову у задоволенні заяви Державного агентства резерву України про роз'яснення рішення Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі №8/160 з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160 (суддя Сташків Р.Б.) за позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Державного агентства резерву України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства фінансів України та Міністерства аграрної політики України про стягнення 130 614 067,93 грн.

встановив наступне.

Рішенням Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі №8/160 стягнуто з Державного агентства з управління державним матеріальним резервом на користь відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" 130614067,93 грн. заборгованості та 1700 грн. витрат по сплаті державного мита.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160 змінено порядок та спосіб виконання рішення Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі №8/160 шляхом стягнення з Державного комітету України з державного матеріального резерву з усіх відкритих рахунків на користь Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" 102555442,93 грн. заборгованості, 1700 грн. витрат по сплаті державного мита.

На виконання зазначеної вище ухвали було видано відповідний наказ про стягнення.

Державне агентство резерву України звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про роз'яснення рішення Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі №8/160 з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160 в частині способу і порядку його виконання.

Заява про роз'яснення способу і порядку виконання рішення мотивована тим, що органи Казначейства не є органами державної виконавчої служби, тому у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, органи Казначейства керуються Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845, і дії, вчинені державним виконавцем в рамках процедури виконавчого провадження та положення щодо відновлення виконавчого провадження, не є обов'язковими для органів Казначейства та не підлягають застосуванню.

Також, відповідач вважає, що застосування виконавчих заходів у примусовому порядку не припустиме, оскільки строк пред'явлення наказу від 18.09.2008 у даній справі є пропущеним та не може бути поновлений, відтак, припиняється процедура виконавчого провадження, яка здійснювалось органами Державної виконавчої служби і наказ вертається стягувачу, а Державна казначейська служба України розпочинає абсолютно нову процедуру виконання судового рішення, оскільки чинним законодавством України чітко та безпосередньо визначено, що виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості з державного органу здійснюється саме Державною казначейською службою України.

Враховуючи наведене, п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, п. 26 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" та ст. 30 Бюджетного кодексу України, а також відсутність джерела фінансування для виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160, відповідач заявляє, що не має можливості визначити код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету, економічної класифікації видатків бюджету та рахунків боржника.

Враховуючи наведене, відповідач (заявник) просив суд роз'яснити спосіб і порядок виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у задоволенні заяви Державного агентства резерву України про роз'яснення способу і порядку виконання рішення у справі №34/3-8/160 (рішення Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі №8/160 з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160) відмовлено.

Приймаючи дану ухвалу місцевий господарський суд виходив з того, що вимоги заяви відповідача не відповідають ст. 245 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спрямовані не на усунення неточностей рішення суду або його незрозумілості шляхом роз'яснення, а фактично спрямовані на надання правової оцінки діям/бездіяльності заявника щодо виконання судового рішення, що роз'ясненням рішення не є.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №34/3-8/160 скасувати та заяву про роз'яснення рішення у справі №34/3-8/160 в частині способу і порядку його виконання задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована аналогічними доводами, що і заява про роз'яснення рішення суду.

Представник апелянта - відповідача у справі у судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

В свою чергу, представник позивача надав в судовому засіданні пояснення, якими заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Треті особи правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від третіх осіб до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників третіх осіб не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення третіх осіб, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню, з наступних підстав.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 245 Господарського процесуального кодексу України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

З аналізу вищенаведеної правової норми слідує, що роз'яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта, викладення рішення у більш зрозумілій формі, не змінюючи при цьому його змісту.

Отже, суд вправі роз'яснювати рішення лише стосовно обставин, які були предметом дослідження судом в ході розгляду справи.

Здійснюючи роз'яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз'яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз'ясненні рішення (п. 18 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012 р.).

Як вже було зазначено, відповідач просить суд роз'яснити рішення Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі №8/160 з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160 в частині способу і порядку його виконання.

Отже, фактично заявник просить суд роз'яснити спосіб та порядок виконання судового рішення.

Разом з тим, в ухвалі про роз'яснення судового рішення господарський суд не може визначати порядок та умови здійснення виконавчого провадження (п. 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9).

В свою чергу, резолютивна частина рішення (з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі №34/3-8/160) містить найменування відповідача та стягувану суму, є чіткою та не може бути змінена чи доповнена.

До того ж, як вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, у заяві відповідача не викладено, розуміння яких частин судового рішення викликає труднощі у заявника, у зв'язку з чим їх слід викласти більш повно і зрозуміло, натомість заявник хоче, щоб суд фактично замість заявника визначив - які дії заявнику слід вчинити з метою виконання рішення суду такими чином, щоб це не порушило ані інтереси заявника, ані норми чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи те, що в своїй заяві відповідач просить суд роз'яснити спосіб та порядок виконання судового рішення у даній справі, а оскільки відповідне питання не може бути вирішено в порядку ст. 245 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаної заяви.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 про відмову у роз'ясненні судового рішення у справі №34/3-8/160 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено: 22.04.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді В.В. Сулім

М.А. Дідиченко