ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019м. ДніпроСправа № 904/926/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррогрупп", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Інтерпайп Дніпропетровський втормет", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 4 644, 00 грн.

Суддя Суховаров А.В.

За участю секретаря судового засідання Сулими Д.В.

Представники:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Решетник О.А. витяг з ЄДР

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Феррогрупп" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Інтерпайп Дніпропетровський втормет" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 4 644, 00 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 921, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем зобов'язань за договором поставки №1030ХБ від 01.12.2016 в частині оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою суду від 18.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

09.04.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову, вказує, що заборгованість перед позивачем погашена, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 26.03.2019.

09.04.2019 позивач подав додаткові пояснення, за змістом яких наполягає на задоволенні позовних вимог, вказує на порушення відповідачем умов договору поставки №1030ХБ від 01.12.2016, що стало підставою виникнення спірної заборгованості.

Позивач не направив уповноваженого представника в судове засідання 16.04.2019, надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16.04.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2016 між відповідачем (постачальником) та позивачем (покупцем) укладено договір поставки №1030ХБ (далі - Договір), згідно якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти брухт і відходи чорних металів - матали чорні вторинні за видами та якістю, що передбачені ДСТУ 421-2002, та вимогами, зазначеними договором, специфікаціями чи додатками до Договору (далі - товар) (п.1 Договору)

Ціна товару вказується в специфікаціях або додаткових угодах, оформлених у вигляді Додатків до Договору, без урахування податку на додану вартість, який нараховується в порядку, передбаченому розділами V і XX Податкового кодексу України. Ціна товару визначається з урахуванням умов поставки, зазначених у специфікаціях до Договору. Специфікації та додаткові угоди є невід'ємною частиною даного Договору (п.2.1 Договору)

Поставка товару здійснюється постачальником на умовах, зазначених у специфікаціях до Договору, при цьому, зазначені у специфікаціях базисні умови поставок у відповідності до правил «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року (п.3.1 Договору)

Покупець здійснює оплату вартості поставленої партії товару, відповідно до Специфікації з урахуванням умов поставки, на поточний рахунок постачальника протягом 7 (семи) банківських днів з моменту надходження товару до покупця, на підставі акту приймання (п.4.2 Договору)

Позивач вказує, що на виконання умов Договору згідно акта приймання металів чорних (вторинних) №1012/116214/1030 ХБ від 11.12.2016 протягом грудня 2016 року поставлено відповідачу товар, за який відповідач розрахувався частково, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 4 644,00 грн., щодо стягнення якої позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Замовник зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень частини 1 - 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів порушення відповідачем зобов'язань за Договором в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, в той час як відповідачем в обґрунтування своїх заперечень надано двосторонній акт звірки взаємних розрахунків станом на 26.03.2019, з якого вбачається, що станом на час звернення позивача з даним позовом до господарського суду, у відповідача була відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем з оплати поставленого товару.

За викладених обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності у відповідача зобов'язань перед позивачем з оплати заборгованості за поставлений товар, а тому у задоволенні позовних вимог відмовляється судом.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Феррогрупп" (49017, м. Дніпро, вул. Караваєва, буд. 39, ідентифікаційний код юридичної особи 33446725) до Акціонерного товариства "Інтерпайп Дніпропетровський втормет" (49124, м.Дніпро, вул. Липова, буд. 1, ідентифікаційний код юридичної особи 00191454) про стягнення суми 4 644, 00 грн. основного боргу, 1 921, 00 грн. витрат по сплаті судового збору відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повне рішення складено 22.04.2019

Суддя А.В. Суховаров