ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

11 квітня 2019 року м.Тернопіль Справа № 921/57/19

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: приватного акціонерного товариства «Старокостянтинівський спеціалізований карєр», с.Красносілка Старокостянтинівського району Хмельницької області

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТ ПРОЕКТ ПЛЮС», м.Тернопіль

про стягнення 416248,61грн,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №1 від 03.01.2019;

відповідача: не з`явився.

В порядку ст.ст.8, 222 Господарського процесуального кодексу України судом здійснювалося повне фіксування судового процесу технічними засобами. Для оригіналу звукозапису надано CD-R диск за серійним № N123VL29D8010662C1.

Позивач - приватне акціонерне товариство «Старокостянтинівський спеціалізований карєр», с.Красносілка Старокостянтинівського району Хмельницької області, звернувся 24.01.2019 (згідно відтиску календарного штемпеля пятого відділення поштового звязку м.Старокостянтинів Хмельницької області на поштовому конверті відправлення №419) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТ ПРОЕКТ ПЛЮС», м.Тернопіль, про стягнення 416248,61грн, з яких 307793,90грн боргу, 18233,15грн інфляційних втрат, 37103,92грн нарахованих 25% річних та 53117,64грн пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №189-18 від 29.05.2018 в частині здійснення оплати вартості отриманого у власність товару піску.

Ухвалою суду від 21.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 19.03.2019, котре, з урахуванням клопотання відповідача, відкладалося на 02.04.2019, та оголошувалася перерва до 11.04.2019 для надання можливості сторонам врегулювати спір мирним шляхом (клопотання від 02.04.2019).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позові.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання не зявився, письмового відзиву на позов не надав та будь яких інших клопотань в порядку господарського процесуального законодавства, не заявив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином під розписку.

Оскільки неявка відповідача, належним чином повідомленого про судове засідання, не є перешкодою для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні у відповідності до статті 202 ГПК України за наявними у ній документами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника, позивачадослідивши представлені докази в сукупності, господарський суд встановив наступне.

29.05.2018, між приватним акціонерним товариством «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр» як Постачальником та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТ ПРОЕКТ ПЛЮС» як Покупцем, укладено договір поставки №189-18 (далі - договір), відповідно до умов якого Постачальник зобовязався на підставі отриманих заявок Покупця, поставити гранітну продукцію (товар) у строки, за ціною, в асортименті та кількості, визначених у видаткових накладних на кожну партію товару, які є невідємною частиною договору. Дата, зазначена у накладних є датою поставки товару; Покупець зобовязався прийняти та оплатити товар у строки, визначені умовами договору (п.п.1.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 3.1, 5.1, 10.6 договору).

У розділі 4 договору сторонами встановлено терміни та порядок здійснення розрахунків за поставлений товар.

Відповідно до п.4.1 договору визначено, що оплата товару здійснюється Покупцем на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури та/або накладної чи додатка до договору.

У п.4.2 договору на Покупця покладено обовязок оплатити замовлену кількість товару шляхом внесення авансу 100% вартості замовленого товару на поточний рахунок Постачальника. Також, за взаємним погодженням сторін, поставка товару може здійснюватися з відстрочкою платежу. В такому випадку оплата проводиться згідно видаткових накладних по кожній партії товару до останнього числа поточного місяця, в якому було отримано товар (п.п.4.3-4.4 договору).

Приймання товару по кількості та якості проводиться Покупцем в момент його завантаження та зважування на вагах Постачальника. У разі виявлення недоліків Покупець складає Акт.

За невиконання чи неналежне виконання взятих на себе договірних зобовязань сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Так, у разі порушення термінів оплати отриманого товару, передбаченого у п.4.3 договору, Покупець за вимогою Постачальника сплачує суму боргу урахуванням індексу інфляції, 25% річних від суми заборгованості та пеню у розмірі 0,3% від суми несплати за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення (п.п.6.1, 6.3 договору).

Згідно п.7.1 договору право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця у момент передачі товару за видатковою накладною.

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до 31 грудня 2018 року, але в будь якому випадку до його повного виконання сторонами. Якщо за 15 календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна з сторін не заявить про необхідність його припинення, договір вважається продовженим (пролонгованим) на наступний календарний рік на тих самих умовах (п.п.10.1, 10.2 договору).

Судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, ПАТ «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр» на виконання умов договору поставило, а ТОВ «ЕКСПЕРТ ПРОЕКТ ПЛЮС» прийняло товар на загальну суму 604144,50грн із ПДВ, а саме:

- згідно видаткової накладної №1586 від09.06.2018 пісок з відсівів дроблення 0-5 мм в кількості 507,20 тон та щебінь фракції 5-10 мм в кількості 288,30 тон, на загальну суму 136350,60грн (з ПДВ);

- згідно видаткової накладної №1731 від 16.06.2018 пісок з відсівів дроблення 0-5 мм в кількості 790,70 тон та щебінь фракції 5-10 мм в кількості 699,85 тон, на загальну суму 274163,40грн (з ПДВ);

- згідно видаткової накладної №2005 від 02.07.2018 пісок з відсівів дроблення 0-5 мм в кількості 1434,30 тон, на суму 193630,50грн(з ПДВ).

Видаткові накладні підписані сторонами, а підписи представників скріплені печатками юридичних осіб.

Втім, ТОВ «ЕКСПЕРТ ПРОЕКТ ПЛЮС» зобовязання по оплаті поставленого товару виконало частково, здійснивши оплату товару на загальну суму 296350,60грн (на підставі платіжного доручення №255 від 20.06.2018 на суму 136350,60грн, на підставі платіжного доручення №317 від 09.07.2018 на суму 16000грн).

Таким чином, сума боргу відповідача по сплаті здійснених поставок товару становить 307793,90грн, що додатково підтверджено сторонами в Актах звірки взаємних розрахунків, складених згідно договору №189-18 від 29.05.2018, за період з 01.01.2018 по 04.10.2018 та станом на 23.01.2019, котрі підписано двома сторонами та підписи скріплено відтисками печаток юридичних осіб.

Отже, сума основного боргу відповідачем не заперечується.

Зважаючи на порушення майнових прав позивача на суму боргу (307793,90) позивач звернувся з позовом про примусове стягнення цієї суми боргу з ТОВ «ЕКСПЕРТ ПРОЕКТ ПЛЮС». При цьому нарахувавши на суму заборгованості інфляційні втрати, 25% річних та пеню, спираючись на умови договору поставки, норми ст.ст.525, 526, 625, 629 ЦК України, за якими договір є обовязковим до виконання сторонами.

Оцінивши подані докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову. При цьому, суд виходив з таких міркувань.

У відповідності до вимог ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як видно з матеріалів справи, спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем як Покупцем, умов договору поставки в частині проведення оплати отриманого ним у власність товару .

Господарський суд вважає, що викладені умови даного договору, права та обов'язки сторін, порядок їх виконання, дають підстави вважати, що фактично між сторонами у справі виникли цивільні правовідносини з договору поставки, які регулюються нормами ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України, в силу яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України). Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

Зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України).

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а згідно ч.2 цієї статті передбачено, що покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Матеріалами справи підтверджується, що приватне акціонерне товариство "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" свої зобовязання по договору виконало належним чином, зокрема, здійснивши поставку відповідачу піску та щебеню в обсягах та строки, передбачені умовами договору поставки.

Так, відповідно до видаткових накладних №1586 від 09.06.2018, №1731 від 16.06.2018, №2005 від 02.07.2018 спецкарєр поставило товар на загальну суму 604144,50грн з ПДВ, а товариство «Експерт проект плюс» отримало його, про що свідчать відтиски печаток на накладних та підписи уповноважених осіб, відповідно у відповідача виник обовязок провести оплату товару.

Відповідачем у строк, вказаний у п.4.3 договору поставки № 89-18, не проведено в повній мірі розрахунків за отриманий товар, внаслідок чого згідно розрахунку позивача станом на 23.01.2019 (дата написання позову) рахується борг з оплати вартості отриманого товару на суму 307793,90грн (з урахуванням часткової оплати товару в загальній сумі 296350,60грн, що підтверджується платіжними дорученнями, котрі знаходяться в матеріалах справи).

Наведені обставини відповідачем не заперечуються, а навпаки підтверджені в Акті звірки взаємних розрахунків від 23.01.2019.

В силу приписів ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст. 4, 5 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обовязків.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобовязання щодо оплати купленого товару та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора в повній мірі на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

Таким чином, знаходять свої підтвердження у матеріалах справи доводи позивача стосовно того, що відповідачем в установлені договорами строки вартість купленого товару не сплачена повністю, що є порушенням умов договору поставки, ст.527 ЦК України та ст.193 ГК України.

Крім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення 37103,92грн 25 відсотків річних та 18233,15грн інфляційних втрат з посиланням на положення статті 625 ЦК України, п.6.3 договору.

Із змісту умов договору поставки №189-18 від 29.05.2018 такий набув чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного взаєморозрахунку між Сторонами.

Пунктом 6.3 договору поставки сторони встановили, що у разі порушення строків оплати товару (п.4.3 договору) Постачальник має право вимагати від Покупця сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції 25% річних від суми заборгованості та 0,3% пені від суми несплати за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Правовий аналіз статей 524, 533-535, 625 ЦК України свідчить, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів.

Таким чином, суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору поставки, є грошовим зобовязанням, відтак, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми.

Оцінивши подані позивачем розрахунки інфляційних нарахувань в сумі 18233,15грн, нараховані за період з серпня 2018 по грудень 2018 та двадцять пять відсотків річних в розмірі 37103,92грн, здійснені за період з 01.08.2018 по 23.01.2019 на суму простроченого грошового зобов'язання, суд, здійснивши власний арифметичний їх розрахунок, виходячи із суми простроченого основного боргу 307793,90грн, вважає заявлені вимоги такими, що відповідають вимогам закону, встановленим Держкомстатом України індексам інфляції у даному періоді, умовам договору поставки та встановленим судом обставинам справи, а тому задовольняються судом.

Щодо заявлених позивачем вимог в розмірі 25% річних, суд зазначає наступне.

У п.6.3 договору поставки сторонами за домовленістю змінено розмір відсотків річних (25% у договорі проти 3% у законі) у разі прострочки термінів оплати товару.

Отже, з умов договору чітко видно, що сторонами передбачено нарахування відсотків саме за порушення грошового зобов'язання, що регулюються приписами статті 625 ЦК України.

Приписи ст.625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторонами в договорі не передбачено іншого розміру процентів річних.

Умови договору від 29.05.2018 переконливо свідчать, що при укладенні договору сторони керувалися виключно положеннями статті 625 ЦК України, та, скориставшись наданим законом правом, змінили у договорі розмір процентів річних, та визначили їх у розмірі 25% річних від простроченої суми (п.6.3 договору).

З урахуванням вищенаведеного, заявлені вимоги про стягнення інфляційних втрат та 25% річних є обґрунтованими, такими, що відповідають наведеним вище нормам закону, умовам укладеного між сторонами договору, а тому підлягають до задоволення в заявленій сумі.

Також, належне виконання грошових зобовязань Покупцем, забезпечено сторонами у п.6.3 договору поставки пенею у розмірі 0,3% від суми несплати за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оцінивши доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог в частині пені та поданий розрахунок розміру пені, нарахований на суму боргу 307793,90грн за період з 01.08.2018 по 23.01.2019 (176 днів), виходячи з п. 6.3 договору №189-18 від 29.05.2018) в розмірі 53117,64грн, суд, здійснивши власні арифметичні підрахунки дійшов висновку про правомірність проведеного розрахунку, котрий проведено в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня,а тому розмір пені в сумі 53117,64грн задовольняється судом.

Водночас суд враховує, що норми статей ст.ст.536, ст.549, ч.2 ст.625 ЦК України дозволяють їх одночасне застосування, оскільки проценти та неустойка є різними правовими інститутами.

Застосовуючи положення частини 2 ст.625 ЦК України в разі порушення стороною договору своїх грошових зобовязань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч.3 ст.549 ЦК України), індексу інфляції та відсотків річних від простроченої суми ((ч.2 ст.625 ЦК України).

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним із засобів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі.

За таких обставин, позовні вимоги як обґрунтовані, документально підтверджені та правомірні, підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача у справі.

В судовому засіданні 11.04.2019, відповідно до ст.240 ГПК України, оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду.

Керуючись ст.ст.13, 42, 46, 47, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 222, 238, 240, 241, 247, 252, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТ ПРОЕКТ ПЛЮС» (вул. Микулинецька, 3А, офіс 214, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 41041331) на користь приватного акціонерного товариства «Старокостянтинівський спеціалізований карєр» (вул.Кар'єрна, 26, с.Красносілка Старокостянтинівського району Хмельницької області, ідентифікаційний код 05471885) - 307793,90грн боргу, 18233,15грн інфляційних втрат, 37103,92грн 25% річних, 53117,64грн пені та 6243,73грн в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 ГПК України.

Повне судове рішення складено та підписано 18.04.2019.

Суддя Н.О. Андрусик