ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2019 р. Справа№ 910/8834/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 01.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ФІШ"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.12.2018 (повний текст складено 27.12.2018.)

у справі №910/8834/17 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Фіш"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Акордбанк"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні: 1) ОСОБА_2

2) ОСОБА_3

про визнання кредитного договору припиненим

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ФІШ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» про визнання кредитного договору припиненим.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в рахунок погашення заборгованості позивача перед відповідачем, останнім звернуто стягнення на предмет іпотеки, чим виконано зобов'язання за кредитним договором №CKL-110313/01-00 від 11.03.2013 в повному обсязі, що в свою чергу дає підстави для визнання такого договору припиненим з моменту набуття відповідачем права власності на комплекс нерухомого майна, розташованого за адресою: Чернігівська обл., Новгород-Сіверський район, м. Новгород-Сіверський, вул. Залінійна, 31.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 у справі №910/8834/17 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ФІШ» - відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що оскільки зобов'язання за кредитним Договором припинилось лише в частині, підстави для визнання кредитного договору припиненим відсутні.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ФІШ») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 у справі №910/8834/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а також судом було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення.

У своїй скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки безпідставно відхилив заяву позивача про заміну підстав та предмету позову по справі № 910/8834/17, яка надійшла до суду 01.11.2018, оскільки у вказаній заяві не було змінено предмет позову, а тому вона подана без порушення ч. 3 ст. 46 ГПК України.

Апелянт зазначає, що за відсутності детального розрахунку заборгованості за кредитом, оскільки надана відповідачем довідка про стан погашення заборгованості не містить відомостей необхідних для вирішення спору, суд не мав можливості повно дослідити обставини справи.

Крім того, за твердженням позивача, судом першої інстанції не було враховано, що протягом 2017-2018 років з позивача та його поручителя в рахунок погашення заборгованості стягувалось майно та грошові кошти, а отже наявність зобов'язання позивача перед банком не доведено.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2019, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ФІШ» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/8834/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ФІШ» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2018. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.03.2019. Роз'яснено відповідачу, третім особам у справі право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу. Встановлено строк для подання пояснень, клопотань, заперечень.

Представник відповідача 18.02.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивований тим, що матеріали справи місять належні та допустимі докази на підтвердження реального розміру заборгованості позивача за кредитним договором, а саме детальним розрахунком від 28.07.2016 та довідкою про стан заборгованості від 23.11.2018, а вартість предмету іпотеки не перевищує розміру грошового зобов'язання позивача перед відповідачем, а отже відсутні підстави для визнання припиненим кредитного договору та зобов'язань, які з нього випливають.

Ухвалою від 11.03.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 01.04.2019.

27.03.2019 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Представники відповідача та третіх осіб у судове засідання 01.04.2019 не з'явились, про причини неявки треті особи суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник позивача у судове засідання 01.04.2019 з'явився та надав пояснення по суті спору.

Заслухавши думку представника позивача, враховуючи обставини справи та наявні в ній докази, а також те, що судами при розгляді апеляційної скарги було вжито всіх передбачених законом дій з метою забезпечення прав відповідача та третіх осіб щодо участі у розгляді спору, з урахуванням клопотання відповідача про розгляд справи за відсутності його представника, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників відповідача та третіх осіб.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 01.04.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

11.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ФІШ» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Акордбанк» (надалі - банк/кредитор) був укладений кредитний договір №CKL-110313/01-00 (відновлювальна лінія, юридична особа) (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію і надає йому кредити, ліміт заборгованості за якими в сумі не перевищує 750 000,00 дол. США на поповнення обігових коштів із сплатою 13% річних.

Пунктом 1.2 Кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язується погашати кредит з одночасним зменшенням ліміту кредитування за наступним графіком: починаючи з січня місяця 2014 року щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця, частинами не менше як 83 334,00 дол. США та кінцевим строком погашення заборгованості за кредитом в залишковій сумі - не пізніше 10.09.2014.

Згідно з п. 1.5 Кредитного договору визначено, що кредит, наданий банком, забезпечується всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернуто стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

Договором від 25.11.2015 про внесення змін до Кредитного договору сторони виклали пункт 1.1 Кредитного договору визначено в новій редакції: «Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію і надає йому кредити, ліміт заборгованості за якими в сумі не перевищує 1 000 000,00 дол. США на поповнення обігових коштів із сплатою 11% річних».

Також вказаним додатковим договором було встановлено новий графік погашення заборгованості, а також встановлено, що остаточне погашення має відбутися не пізніше 25.12.2017.

З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання позивача (боржника) за Кредитним договором, 11.03.2013 між сторонами був укладений Іпотечний договір комплексу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим №425 (надалі - Іпотечний договір).

Пунктом 1 Іпотечного договору сторони погодили, що іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за Кредитним договором з будь-якими наступними змінами до нього щодо своєчасного, відповідно до встановленого кредитним договором графіку, та остаточно не пізніше 10.09.2014 року повернення кредиту в сумі 750 000,00 дол. США, щомісячної сплати процентів (не пізніше останнього робочого дня поточного місяця) за користування кредитом із розрахунку 13% річних, відшкодування збитків, сплати комісій, пені та штрафів у випадках та розмірах, передбачених кредитним договором, передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, опис якого викладено в пункті 2.1 цього договору (предмет іпотеки).

Відповідно до п. 2.1 Іпотечного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю комплекс, розташований за адресою: Чернігівська обл., Новгород-Сіверський район, м. Новгород-Сіверський, вул. Залінійна, 31, загальною площею 10 900,6 кв.м.

Згідно з п. 2.3 Іпотечного договору сторони оцінюють предмет іпотеки в 11 221 230,00 грн. відповідно до звіту про оцінку, складеного станом на 12.02.2013 суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Eastern Consulting Group».

Пунктом 5.1 Іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем у встановлений строк вимог кредитного договору, а також в інших випадках, встановлених законодавством та цим договором.

На виконання умов Кредитного договору Банком були надані, а позивачем прийняті в користування грошові кошти в межах кредитного ліміту, передбаченого п. 1.1 договору, що не заперечується сторонами.

У зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання, Банк звернувся до Товариства з письмовою вимогою №04-31/703 від 22.07.2016 про усунення порушення зобов'язань за Кредитним договором, в якій вимагав погасити існуючу заборгованість по кредиту у розмірі 1 000 000,00 дол. США, нараховані проценти за користування кредитом за період з 01.07.2016 по 31.07.2016 у розмірі 9 316,94 дол. США, нараховані проценти за користування кредитом за період з 10.08.2014 по 30.04.2016 у розмірі 215 379,81 дол. США, прострочені проценти за користування кредитом у період з 01.06.2016 по 30.06.2016 у розмірі 9 016,39 дол. США, нараховану комісію у розмірі 372 650,90 грн. та пеню за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 5 446,97 грн.

Крім того, у вказаній вимозі Баком зазначено, що у разі невиконання даної вимоги про усунення порушення, він зверне стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

07.12.2016 Банком було зареєстровано право власності на комплекс, розташований за адресою: Чернігівська обл., Новгород-Сіверський район, м. Новгород-Сіверський, вул. Залінійна, 31, загальною площею 10 900,6 кв.м, на підставі Кредитного договору, Іпотечного договору, з усіма змінами та доповненнями, а також письмової вимоги про усунення порушень №04-31/703 від 28.07.2016.

Позивач, вважаючи, що банк прийняв виконання зобов'язання за Кредитним договором шляхом набуття у власність предмету іпотеки, просив визнати припиненим Кредитний договір №CKL-110313/01-00 від 11.03.2013 укладений між сторонами (в зв'язку з повним виконанням позивачем зобов'язань за вказаним договором) з моменту набуття 07.12.2016 відповідачем права власності на комплекс нерухомого майна, розташований за адресою: Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, м. Новгород-Сіверський, вул. Залінійна, 31, загальною площею 10 900,6 кв.м.

Крім того, 01.11.2018 позивачем подано заяву про зміну підстав та предмету позову у справі № 910/8834/17, яку не було прийнято до розгляду судом першої інстанції.

При цьому, апелянт наголошує, що вказаними діями суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки по суті це була заява лише про зміну підстав позову.

Дослідивши зміст заяви, доводи апелянта та оскаржуване рішення, колегія суддів зазначає, що у вказаній заяві міститься посилання на додаткові підстави для задоволення позову, що визнається позивачем та судом як зміна підстав позову.

Натомість, прохальна частина заяви відрізняється не тільки за формою, а й за змістом, так у позові позивач просить визнати Кредитний договір припиненим з 07.12.2016, а у заяві яка надійшла 01.11.2018 позивач просить визнати договір припиненим без вказівки на дату, при цьому, мотивувальна частина заяви містить посилання на виконання сторонами умов Кредитного договору після 07.12.2016.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Тобто, позивач може подати або заяву про зміну предмету позову, або про зміну підстав позову, кодексом не передбачено право позивача на одночасну зміну предмета і підстав позову.

Як правильно вказав у своєму рішенні суд першої інстанції, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Враховуючи, що позивач сам ідентифікував подану ним заяву, як заяву про зміну предмету та підстав позову, а при її дослідженні судом також встановлено, що позивач змінив, як предмет так і підставу позову, така заява суперечить приписам ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, а отже висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для прийняття її до розгляду є законним та обґрунтованим, а позов має розглядатись відповідно до предмету та підстав позову заявлених у позовній заяві.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у апеляційній скарзі позивач також посилається на підстави позову, які не заявлялись при поданні позову, а тому не приймаються колегією суддів до розгляду.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як встановлено судом першої інстанції, матеріалами справи підтверджується належне виконання Банком своїх зобов'язань за Кредитним договором та надання кредиту, що не заперечувалося представниками сторін в судовому засіданні.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання, Банк звернувся до Товариства з письмовою вимогою №04-31/703 від 22.07.2016 про усунення порушення зобов'язань за Кредитним договором та Договором іпотеки, в якій вимагав погасити існуючу заборгованість по кредиту у розмірі 1 000 000,00 дол. США, нараховані проценти за користування кредитом за період з 01.07.2016 по 31.07.2016 у розмірі 9 316,94 дол. США, нараховані проценти за користування кредитом за період з 10.08.2014 по 30.04.2016 у розмірі 215 379,81 дол. США, прострочені проценти за користування кредитом у період з 01.06.2016 по 30.06.2016 у розмірі 9 016,39 дол. США, нараховану комісія у розмірі 372 650,90 грн. та пеню за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 5 446,97 грн.

Існування заборгованості у даному розмірі станом на момент звернення з вимогою про усунення порушення №04-31/703 від 22.07.2016 позивачем не спростовано.

Також у вказаній вимозі Баком зазначено, що у разі невиконання даної вимоги про усунення порушення, він зверне стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до норм ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, з якою кореспондуються положення ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом ч. 1 ст. 589 Цивільного кодексу України правовим наслідком невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, є виникнення у заставодержателя права звернення стягнення на предмет застави.

Одним із видів застави відповідно до приписів ст. 575 Цивільного кодексу України є іпотека.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання Товариства за Кредитним договором, 11.03.2013 між Товариством (іпотекодавець) та Банком (іпотекодержатель) був укладений Іпотечний договір, відповідно до п. 2.1 іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю комплекс, розташований за адресою: Чернігівська обл., Новгород-Сіверський район, м. Новгород-Сіверський, вул. Залінійна, 31, загальною площею 10 900,6 кв.м.

Частинами 1, 2 статті 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя.

Зазначене положення узгоджується з приписами ч. 5 ст. 590 Цивільного кодексу України, за змістом якої якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 5.2 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем за власним вибором: на підставі цього договору, або виконавчого напису нотаріуса, або за рішенням суду.

Відповідно до п. 5.3 Іпотечного договору даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом:

- продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Цим договором іпотекодавець уповноважує іпотекодержателя подавати та отримувати від імені іпотекодавця довідки та документи, які необхідні для підготовки предмета іпотеки для продажу (будь-які витяги та довідки з будь-яких державних реєстрів, в тому числі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), витяги та довідки з бюро технічної інвентаризації, інше), сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі-продажу предмета іпотеки, а також виконувати всі інші дії, які пов'язані з продажем предмета іпотеки. У разі продажу предмета іпотеки іпотекодавець доручає іпотекодержателю отримати грошові кошти, виручені від продажу та спрямувати їх на погашення витрат іпотекодержателя та заборгованості за кредитним договором. Якщо предмет іпотеки буде продано за суму більшу, ніж сума заборгованості та витрат іпотекодержателя, різницю грошових коштів від його продажу іпотекодержатель повертає іпотекодавцю;

- передачею предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №88055982 вбачається, що право власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором, 07.12.2016 зареєстровано за Банком (відповідачем).

Частиною 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідач зазначає, що ним було набуто право власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором за вартістю 20 944 570,00 грн., визначеною суб'єктом оціночної діяльності ПП «Альянс Експерт» станом на 06.12.2016 (звіт про незалежну оцінку ринкової вартості комплексу об'єктів нерухомого майна, розташованого за адресою: Чернігівська обл., м. Новгород-Сіверський, вул. Залінійна, 31).

Натомість, звертаючись з даним позовом позивач посилався на те, що на підставі оцінки, проведеної іншим суб'єктом оціночної діяльності, вартість комплексу нерухомого майна, право власності на яке перейшло до Банку на підставі Іпотечного договору, становить 11 221 230,00 грн., що станом на момент укладення такого договору складало 1 403 882 дол. США, а крім того, позивач звертає увагу на те, що протягом 2013 року були проведені роботи з модернізації комплексу нерухомого майна, що збільшило вартість предмету іпотеки на більш як 130 000,00 дол. США.

З огляду на наведе, враховуючи розмір заборгованості Товариства станом на момент звернення Банком з вимогою про усунення порушення зобов'язань за Кредитним договором №04-31/70 від 28.07.2016 (1 233 713,14 дол. США та 378 097,87 грн.), а також вартість предмету іпотеки за Іпотечним договором, визначеної п. 2.3 Іпотечного договору з урахуванням проведених поліпшень, позивач вважає, що зобов'язання позичальника за Кредитним договором повністю виконане за рахунок майна, що перебувало в іпотеці, а тому Кредитний договір є припиненим з моменту набуття Банком права власності на предмет іпотеки.

При цьому, на думку позивача, Банком було набуто право власності на спірне нерухоме майно за значно заниженою вартістю.

У зв'язку з викладеним, судом першої інстанції призначено у справі №910/8834/17 судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інститут судових експертиз.

На виконання ухвали суду Чернігівське відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надало висновок експертів №2457/2458/18-24 від 10.10.2018.

Вказаним висновком встановлено, що ринкова вартість об'єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 6 загальною площею 10 900,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Чернігівська обл., м. Новгород-Сіверський, вул. Залінійна, 31, станом на момент набуття Банком права власності на цей об'єкт (07.12.2016) становить 22 411 109,00 грн. з ПДВ.

Дослідивши наявний у справі висновок, колегія суддів вважає, що він є належним та допустимим в розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України доказом у справі, та спростовує твердження позивача про прийняття відповідачем у власність предмета іпотеки за значно заниженою вартістю.

Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий суду відповідачем, станом на 28.07.2016 розмір заборгованості Товариства за Кредитним договором становив 1 233 713,14 дол. США та 378 097,87 грн.

При цьому, Банком у відповідності до вимог чинного законодавства України набуто право власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором за вартістю 20 944 570,00 грн., що еквівалентно 801 630 дол. США.

Тобто, саме лише набуття кредитором права власності на предмети іпотеки у цій справі не припинило зобов'язань позивача за Кредитним договором, оскільки зобов'язання за цим договором є припиненими лише частково - на суму задоволених за рахунок звернення стягнення на предмети іпотеки вимог кредитора.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на відсутність детального розрахунку суми заборгованості за Кредитним договором як на обставину, що свідчить про неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи з огляду на наступне.

Як на підставу позову позивач, зокрема, посилається на те, що у нього відсутня заборгованість перед відповідачем за Кредитним договором, при цьому слід зазначити, що пріоритетним є встановлення саме факту наявності чи відсутності заборгованості.

Враховуючи обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборгованість позивача за Кредитним договором в повному обсязі не погашена, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання зобов'язання, що виникло на підставі вказаного правочину, припиненим станом на момент набуття Банком права власності на предмет іпотеки.

Нормами ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів та не довів факт припинення зобов'язань за Кредитним договором №CKL-110313/01-00 від 11.03.2013, позовні вимоги про визнання вказаного Кредитного договору припиненим з 07.12.2016 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (позивача).

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 234-241, 269, 273, 275-284, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ФІШ" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 у справі №910/8834/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 у справі №910/8834/17 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ФІШ".

4. Матеріали справи №910/8834/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 17.04.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай