ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2019м. ДніпроСправа № 904/107/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників, справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ЛАРІОНОВА МАКСИМА АНДРІЙОВИЧА

до СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА "АГРОСВІТ"

про стягнення 48971,21грн., з яких 30000,00грн. основної заборгованості; 10283,01грн. пені; 6016,44грн. двадцять відсотків річних; 2671,76грн. інфляційних втрат (договір №ФОП-103 від 23.01.2017 про надання ремонтних послуг)

Представники: справу розглянуто без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ЛАРІОНОВ МАКСИМ АНДРІЙОВИЧ (далі - позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою до СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА "АГРОСВІТ" (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути 48971,21грн., з яких 30000,00грн. основної заборгованості; 10283,01грн. пені; 6016,44грн. двадцять відсотків річних; 2671,76грн. інфляційних втрат (договір №ФОП-103 від 23.01.2017 про надання ремонтних послуг).

Судові витрати по справі, а саме судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу позивач просить суд покласти на відповідача.

Короткий зміст позовної заяви та узагальнення її доводів.

23.01.2017 між сторонами укладено договір №ФОП-103 на надання ремонтних послуг (далі - договір).

На виконання зазначеного договору виконавцем надано, а замовником прийнято послуги з ремонту вузлів і агрегатів, що підтверджується Актами здачі-прийняття робіт, а саме:

- Актом №ФОП-000004 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.02.2017 на суму 3761,60грн.;

- Актом №ФОП-000010 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.03.2017 на суму 3485,00грн.;

- Актом №ФОП-000011 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.03.2017 на суму 11391,90грн.;

- Актом №ФОП-000017 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.04.2017 на суму 1245,20грн.;

- Видатковою накладною №ФОП-000002 від 09.06.2017 на суму 1267,98грн.;

- Актом №ФОП-000012 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 09.06.2017 на суму 1854,20грн.;

- Актом №ФОП-000020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 15.06.2017 на суму 2335,00грн.;

- Актом №ФОП-000002 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.07.2017 на суму 1234,00грн.;

- Актом №ФОП-000016 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.07.2017 на суму 5221,70грн.;

- Актом №ФОП-000021 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26.07.2017 на суму 6869,30грн.;

- Актом №ФОП-000079 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.09.2017 на суму 7090,90грн.

Загалом послуг надано на суму 45756,78грн. без ПДВ.

Замовник здійснив часткову оплату послуг у сумі 15756,78грн., у тому числі 3485,00грн. в травні 2017 року та 12271,78грн. 20.12.2017.

Таким чином, з 28.12.2017 по час звернення до суду з даною позовною заявою наявна заборгованість у сумі 30000,00грн.

Існування вказаного боргу підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом на 22.05.2018.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 28.12.2017 по 28.12.2018 у розмірі 10283,01грн.;

- три відсотки річних за загальний період прострочення з 28.12.2017 по 28.12.2018 у розмірі 6061,44грн.;

- інфляційні втрати за загальний період прострочення з 28.12.2017 по 28.12.2018 у розмірі 2671,76грн.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/107/19 визначено суддю Красоту Олександра Івановича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2019.

Ухвалою від 10.01.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

25.01.2019 від позивача надійшло клопотання від 21.01.2019 за вих.№б/н в якому просить суд долучити до матеріалів справи докази оплати правової допомоги. Вказане клопотання задоволено; документи долучено до матеріалів справи.

Розпорядженням керівника апарату від 11.03.2019 №225, у зв'язку зі знаходженням на лікарняному судді Красоти О.І., відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (зі змінами та доповненнями), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №904/107/19 по вх.№4-109/19.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/107/19 визначено суддю Петренка Ігоря Васильовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2019.

Ухвалою від 18.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Сторін повідомлено, що процесуальні дії вчиняються протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, а саме по 17.04.2019.

Щодо отримання сторонами ухвали від 18.03.2019 про прийняття позовної заяви до розгляду.

Позивач ухвалу від 18.03.2019 отримав 23.03.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 02.04.2019.

Відповідач ухвалу від 18.03.2019 отримав 23.03.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 29.03.2019.

Відповідачу роз'яснено право на надання відзиву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Отже, строк для подачі відзиву сплив 08.04.2019.

Станом на 24.04.2019 відзив на позов не надано.

Господарський суд констатує, що відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

24.04.2019 здійснено розгляд справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу окремо, який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між Фізичною особою-підприємцем ЛАРІОНОВИМ МАКСИМОМ АНДРІЙОВИЧЕМ (далі - позивач, виконавець) та СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИМ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА "АГРОСВІТ" (далі - відповідач, замовник) укладено договір №ФОП-103 від 23.01.2017 про надання ремонтних послуг (далі - договір).

Предметом договору визначено, що виконавець протягом строку дії даного договору виконує ремонт вузлів та агрегатів (далі - товар), а також по заявці замовника здійснює поставку запчастин (пункт 1.1 договору). Замовник зобов'язується прийняти та оплатити послуги та поставлений товар (пункт 1.2 договору).

Ціну договору визначено у розділі 3. Ціна та порядок розрахунку.

Строк. Даний договір діє з моменту підписання і до 31.12.2017, але у будь-якому випадку до повного виконання кожною із сторін своїх зобов'язань.

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору про надання послуг, є господарськими зобов'язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт надання послуг на суму 45756,78грн. підтверджується:

- Актом №ФОП-000004 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.02.2017 на суму 3761,60грн.;

- Актом №ФОП-000010 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.03.2017 на суму 3485,00грн.;

- Актом №ФОП-000011 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.03.2017 на суму 11391,90грн.;

- Актом №ФОП-000017 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.04.2017 на суму 1245,20грн.;

- Видатковою накладною №ФОП-000002 від 09.06.2017 на суму 1267,98грн.;

- Актом №ФОП-000012 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 09.06.2017 на суму 1854,20грн.;

- Актом №ФОП-000020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 15.06.2017 на суму 2335,00грн.;

- Актом №ФОП-000002 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.07.2017 на суму 1234,00грн.;

- Актом №ФОП-000016 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 17.07.2017 на суму 5221,70грн.;

- Актом №ФОП-000021 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26.07.2017 на суму 6869,30грн.;

- Актом №ФОП-000079 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.09.2017 на суму 7090,90грн.

Відповідач здійснив часткову оплату наданих послуг у розмірі 15756,78грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 30000,00грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, який складено станом на 22.05.2018 і підписано представниками позивача та відповідача, підписи яких скріплено печатками підприємств сторін.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов'язку виконавця за договором надати роботи (послуги) відповідає обов'язок замовника прийняти та оплатити надані послуги.

Пунктом 3.4 договору визначено, що розрахунок за надані послуги здійснюється на наступних умовах: 100% передплати, або протягом 10-ти банківських днів з моменту передачі товару (в частині оплати товару), підписання акту прийому-передачі послуг (в частині оплати послуг по ремонту).

Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 30000,00грн.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися часткова оплата спірної заборгованості.

Доказів оплати товару в сумі 30000,00грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 30000,00грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.6 договору визначено, що у випадку порушення оплати за поставлений товар та (або) надані послуги, замовник сплачує виконавцю за кожен день прострочки пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочки. Пеня нараховується за весь період прострочки.

Позивач нарахував пеню за загальний період прострочення з 28.12.2017 по 28.12.2018 у розмірі 10283,01грн.

Відповідач контррозрахунку не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок пені та визнав обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню суму у розмірі 1047,34грн.

Господарський суд дійшов висновку, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено більший, ніж шість місяців період часу, за який нараховується пеня, так як умова договору про сплату пені за весь період прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.7 договору визначено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар та (або) надання послуги, замовник сплачує на користь виконавця проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами у розмірі 20% річних за весь період неправомірного користування.

Проаналізувавши положення пункту 5.7 договору господарський суд визнав його таким, що закріпив більший розмір процентів річних, ніж той, що встановлено статтею 625 Цивільного кодексу України саме за порушення грошового зобов'язання.

Позивач нарахував три відсотки річних за загальний період прострочення з 28.12.2017 по 28.12.2018 у розмірі 6061,44грн.

Відповідач контррозрахунку не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Позивач нарахував інфляційні втрати за загальний період прострочення з 28.12.2017 по 28.12.2018 у розмірі 2671,76грн.

Відповідач контррозрахунку не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В якості судових витрат позивач вказав 10000,00грн. витрат на правову допомогу та 1762,00грн. судового збору.

Щодо витрат на правову допомогу.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00грн.

На підтвердження витрат у розмірі 10000,00грн. позивач надав копію договору про надання правової допомоги від 14.12.2018, за умовами якого позивач доручив, а адвокатське об'єднання прийняло на себе зобов'язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.; акт приймання-передачі юридичної допомоги від 28.12.2018 на суму 10000,00грн.; рахунок №4 від 28.12.2018 на суму 10000,00грн. та платіжне доручення №687 від 20.01.2019 на суму 10000,00грн.

Враховуючи надані позивачем докази на підтвердження надання правової допомоги господарський суд визнав їх належними доказами по справі.

Щодо судового збору у розмірі 1762,00грн.

Господарський суд встановив, що судовий збір, сплата якого підтверджена платіжним дорученням №681 від 08.12.2018 на суму 1762,00грн., зарахований до спеціального фонду державного бюджету України, що доведено випискою від 11.12.2018 про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

Щодо розподілу судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1429,69грн. судового збору та 8114,00грн. витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням того, що 81,14% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-257, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ЛАРІОНОВА МАКСИМА АНДРІЙОВИЧА (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА "АГРОСВІТ" (52300, Дніпропетровська обл., Криничанський район, село Промінь; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31004437) про стягнення 48971,21грн., з яких 30000,00грн. основної заборгованості; 10283,01грн. пені; 6016,44грн. двадцять відсотків річних; 2671,76грн. інфляційних втрат (договір №ФОП-103 від 23.01.2017 про надання ремонтних послуг) задовольнити частково.

Стягнути з СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА "АГРОСВІТ" (52300, Дніпропетровська обл., Криничанський район, село Промінь; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31004437) на користь Фізичної особи-підприємця ЛАРІОНОВА МАКСИМА АНДРІЙОВИЧА (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 30000,00грн. (тридцять тисяч грн. 00 коп.) основної заборгованості; 1047,34грн. (одна тисяча сорок сім грн. 34 коп.) пені; 6016,44грн. (шість тисяч шістнадцять грн. 44 коп.) двадцять відсотків річних; 2671,76грн. (дві тисячі шістсот сімдесят одна грн. 76 коп.) інфляційних втрат; 1429,69грн. (одна тисяча чотириста двадцять дев'ять грн. 69 коп.) судового збору; 8114,00грн. (вісім тисяч сто чотирнадцять грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення з СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АГРОФІРМА "АГРОСВІТ" (52300, Дніпропетровська обл., Криничанський район, село Промінь; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31004437) на користь Фізичної особи-підприємця ЛАРІОНОВА МАКСИМА АНДРІЙОВИЧА (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 9235,67грн. пені відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 24.04.2019.

Суддя І.В. Петренко