ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року

м. Черкаси справа № 925/19/19

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., із секретарем Дяченко Т.В., за участю представників: позивача - Міненко В.М. адвокат за довіреністю; відповідача - не з'явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні господарського суду в м. Черкаси справу за позовом дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до державного підприємства "Косарський спиртовий завод" про стягнення 154901, 72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 154 901,72 гривень, з них: 28 411,88 грн. 3% річних та 126 489,84 грн. втрат внаслідок інфляції за прострочення виконання зобов'язань по договору поставки природного газу №60/09-10 від 23.09.2009.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання, що виникло на підставі укладеного сторонами вище вказаного договору поставки природного газу. Факт невиконання грошових зобов'язань за цим договором було встановлено рішенням господарського суду Черкаської області від 25.04.2013 у справі № 925/480/13, яке набрало законної сили. Цим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача 315687,50 грн. боргу та господарські санкції. Станом на час звернення позивача до суду (03.01.2019) основний борг в сумі 315687,50 грн. відповідачем не сплачений.

Ухвалою суду від 19.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у засідання на 12 год. 30 хв. 16 квітня 2019 р.

Відповідач відзиву на позов до суду не подав, його представник в судове засідання не з'явився.

Сторони були належним чином повідомлені про час, лату та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ПАТ «Укрпошта» форми № 119.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача за наявними матеріалами в порядку ст. 202 ГПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, оцінивши наявні у справі докази встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2009 між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДК «Газ України») та Державним підприємством «Косарський спиртовий завод» (далі - ДП «Косарський спиртовий завод») був укладений договір поставки природного газу № 60/09-10.

Позивач за цим Договором зобов'язання виконав в повному обсязі, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання по цьому договору.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 25.04.2013 у справі № 925/480/13 позовні вимоги ДК «Газ України» були задоволені повністю і стягнуто з ДП «Косарський спиртовий завод» на користь ДК «Газ України» 315687,50 грн основного боргу за поставлений природний газ, 3% річних у сумі 25903.12 грн, інфляційні втрати в сумі 29543.18 грн, пеню у сумі 23718.20 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 7897.04 грн.

Вищевказане рішення набрало законної сили.

Обставини, встановлені рішенням господарського суду Черкаської області від 25.04.2013 сторонами у даній справі не оспорювались.

Судом встановлено, що за умовами п.2.1. договору постачальник зобов'язався передати покупцю в період з 01 жовтня 2009 року по 31 грудня 2009 року газ в обсязі до 270 тис. м. куб. Загальна вартість 1000 м3 газу з врахуванням тарифів на його транспортування, цільової надбавки (2%) до ціни газу становила 727 грн. 32 коп., в т.ч. ПДВ 20%, всього 872 грн. 78 коп. (п. 5.1. договору).

Додатковими угодами від 21 грудня 2009 року за №1, від 07 квітня 2010 року за №2 було внесено зміни до договору від 23 вересня 2009 року щодо збільшення обсягів поставки природного газу з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2010 року.

З 01.08.2010 вартість 1 000 куб.м. природного газу складала 1 309 грн. 20 коп., відповідні зміни були внесені до договору додатковою угодою від 05.08.2010.

Факт поставки позивачем природного газу відповідачу підтверджується підписаними сторонами копіями актів приймання - передачі природного газу для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно п.6.1. договору остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання - передачі газу до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частинами 1 і 2 ст.509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач за поставлений позивачем природний газ по вказаному договору повністю не розрахувався, його заборгованість становила 315 687 грн. 50 коп.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошове є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної плати.

Ст.625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Цією статтею регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на зазначене суд, вважає, що встановлені рішенням Господарського суду Черкаської області від 25 січня 2016 року у справі 925/480/13 обставини відповідно до ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За прострочення зобов'язання щодо оплати вартості виконаних робіт рішенням у справі № 925/480/13 з відповідача на користь позивача було стягнуто 25 903 грн. 12 коп. - 3% річних, 29 543 грн. 18 коп. інфляційних втрат та 23 718 грн. 20 коп. пені (за період з жовтня 2009 р. по серпень 2010 р.).

Після прийняття рішення у справі № 925/480/13, відповідачем розрахунку не здійснено.

Відповідно ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст.599 цього Кодексу).

Таким чином, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Згідно поданого позивачем розрахунку, позивачем відповідачу за період з 29.12.2015 по 28.12.2018 нараховано 28 411 грн. 88 коп. 3% річних та 126 489 грн. 84 коп. втрат внаслідок інфляції за період з 01.12.2015 по 30.11.2018.

З огляду на вищевикладені обставини справи і приписи законодавства суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення втрат внаслідок інфляції та 3% річних відповідає приписам ч. 2 ст. 625 ЦК України, є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, ст.ст.233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з державного підприємства "Косарський спиртовий завод" (; вул.Холодноярська,1, с.Косарі, Кам'янський район, Черкаська область, 20813) на користь дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (; вул..Шолуденка,1, м.Київ, 04116) - 28 411 грн. 88 коп. (двадцять вісім тисяч чотириста одинадцять грн. 88 коп.) 3% річних, 126 489 грн. 84 коп. (сто двадцять шість тисяч чотириста вісімдесят дев'ять грн. 84 коп.) втрат внаслідок інфляції та 2 323 грн. 53 коп. (дві тисячі триста двадцять три грн. 53 коп.) витрат на оплату судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.04.2019.

Суддя К.І. Довгань