ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" квітня 2019 р. Справа № 924/40/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Баськової Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до: 1. державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби №58", м. Ізяслав Хмельницької області

2. ОСОБА_1, м. Ізяслав Хмельницької області

про стягнення 234626,77 грн.

за участю представників:

позивача: Москалюк С.А. - за довіреністю від 03.01.2017 р.

відповідача 1: не з'явився

відповідача 2: не з'явився

присутня: Ящук С.В. - юрисконсульт ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби №58"

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовною заявою про стягнення солідарно з державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби №58", м. Ізяслав Хмельницької області, ОСОБА_1, м. Ізяслав Хмельницької області 127399,15 грн. заборгованості за договором №б/н від 08.02.2011 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем 1 порушено зобов'язання за кредитним договором від 08.02.2011 р., внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Одночасно поручителем за виконання відповідачем 1 зобов'язань за кредитним договором є відповідач 2 згідно з договором поруки від 23.02.2015 р. №POR658. Як на правову підставу позову послався на положення ст. ст. 15, 16, 509, 525 - 527, 530, 543, 549, 554, 610, 611, 1054, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 173, 174, 193, 216, 230-232 ГК України.

Ухвалою суду від 25.01.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі для її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання на 20.02.2019 р.

У засіданні 20.02.2019 р. судом прийнято подану позивачем заяву (від 06.02.2019 р.), в якій позивач зазначив про стягнення з відповідачів заборгованості за договором №б/н від 08.02.2011 р. в розмірі 234626,77 грн. процентів за користування кредитом за період з 29.01.2016 р. до 06.02.2019 р.

Також ухвалою суду від 20.02.2019 р. постановлено розгляд справи за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби №58", ОСОБА_1 про стягнення 234626,77 грн. процентів за користування кредитом здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; призначено підготовче засідання на 11.03.2019 р.

Ухвалою суду від 11.03.2019 р. підготовче засідання у справі відкладено на 25.03.2019 р.

Ухвалою суду від 25.03.2019 р. підготовче провадження у справі закрито; справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 09.04.2019 р.

Відповідач 1 у відзиві на позов (від 14.02.2019 р.), зазначаючи про наявність рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2016 р. у справі №904/1351/16, яким з відповідача уже стягнуто 230509,33 грн., просить, зокрема відмовити у позові про стягнення 127399,15 грн. заборгованості за кредитом по договору №Б/Н від 08.02.2011 р.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву (від 04.03.2019 р.) проти позову про стягнення 234626,77 грн. процентів за користування кредитом заперечив. З огляду на наявність рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2016 р. у справі №904/1351/16 стверджує, що після звернення позивача з вимогою про дострокове погашення всієї суми заборгованості, позивач змінив строк виконання за договором, кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення відсотків за договором. У зв'язку з припиненням кредитного договору вважає, що договір поруки теж припинив свою дію. Крім того, зазначив про необхідність застосування до правовідносин поруки п. 4 ст. 559 ЦК України та про звернення позивача до суду поза межами строку позовної давності.

Представник позивача позовні вимоги підтримала. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів 234626,77 грн. процентів, посилаючись на порушення відповідачем 1 зобов'язань щодо повернення кредитних коштів. При цьому акцентує увагу на відповідності нарахувань процентів у зв'язку з порушенням зобов'язань положенням ст. 625 ЦК України, посилаючись, зокрема на практику Верховного Суду у справі №5017/1987/2012.

Відповідачі представників у засідання не направили, причини не повідомили. Про судовий розгляд справи повідомлені належним чином.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Підприємством Замкової виправної колонії №58 вчинені дії щодо укладення з позивачем договору банківського обслуговування, що підтверджується заявою від 08.02.2011 р. про відкриття поточного та карткою зі зразками підписів і відбитка печатки рахунку (поточний рахунок №63009), згідно з якими підприємство приєдналося та зобов'язалося виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування.

Відповідно до долученого позивачем до позовної заяви витягу з «Умов та Правил надання банківських послуг» при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов та Правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі). Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першої" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі (п. 3.18.1.16 Умов та Правил надання банківських послуг).

Кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - кредит) надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - ліміт). Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банка та Клієнта (п. 3.18.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг)

Відповідно до п. 3.18.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

У п. 3.18.1.5 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що кредитний ліміт стосовно до цього розділу Умов являє собою суму грошових коштів, в межах якої Банк здійснює оплату розрахункових документів Клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку. Ліміт розраховується відповідно до затвердженої внутрішньобанківської методики на підставі даних про рух коштів по поточному рахунку, платоспроможності, кредитної історії та інших показників відповідно до внутрішньобанківських нормативів і нормативних актів Національного банку України.

Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, смс - повідомлення або інших) (п. 3.18.1.6 Умов та Правил надання банківських послуг).

Відповідно до довідки банку №08.7.0.0.0/52 від 08.11.2018 р. про розміри установлених кредитних лімітів на рахунок №3009 позивачем надано відповідачу 1 кредитний ліміт в таких розмірах: з 10.02.2012 р. - 0 грн., з 17.02.2012 р. - 50000,00 грн., з 16.05.2013 р. - 0 грн., з 30.05.2013 р. - 50000,00 грн., з 09.09.2013 р. - 63000,00 грн., з 01.03.2014 р. - 63000,00 грн., з 02.03.2014 р. та з 04.03.2014 р. - 0 грн., з 11.06.2014 р. - 50000,00 грн., з 01.04.2015 р. - 150000,00 грн.

Позивачем у матеріали справи надано копію витягу з "Умов та Правил надання банківських послуг", якими врегульовані умови та правила надання банківських послуг, в тому числі за кредитами, отриманими з 01.02.2015 р. (далі - Умови).

Так, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угода про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - далі «Угода»). При порушенні Клієнтом будь-якого з зобов'язань, передбачених «Умов та правил надання банківських послуг», Банк на свій розсуд, має право змінити умови кредитування, встановивши інший термін повернення кредиту. При належному виконанні Клієнтом зобов'язань, передбачених «Умов та правил надання банківських послуг», за відсутності заперечень за місяць до закінчення терміну обслуговування Ліміту, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування Ліміту може бути продовжено Банком на той самий строк. Термін також може бути змінений Банком згідно з п. 3.2.1.2.3.4 цього розділу «Умов та Правил надання банківських послуг». Згідно ст. 212, 651 ЦКУ при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань за кредитом, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов'язань має право встановити інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту на свій вибір або в письмовій формі, або за допомогою встановлених засобів електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, смс-повідомлення або інших). При непогашенні заборгованості у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної в повідомленні вважається простроченою (п. 3.2.1.1.8 Умов).

Згідно з п. 3.2.1.1.11 Умов за сумами кредиту, отриманими клієнтами до 31.01.2015 включно і до моменту обнулення кредитного ліміту періодом безперервного користування кредитом є період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку. Початком періоду безперервного користування кредитом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня. Зменшення або збільшення заборгованості за кредитом в цей період не впливають на зміну дати закінчення періоду безперервного користування кредитом. Датою закінчення періоду безперервного користування кредитом вважається день, по закінченні якого на поточному рахунку зафіксовано нульове дебетове сальдо, Період безперервного користування «кредитним лімітам на поточному рахунку» - не більше 30 днів.

Для пільгового користування лімітом (розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості) клієнт повинен:

- У разі, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця, то обнулення повинно проводитися по кінцю дня в будь-який з днів по 25-е число поточного місяця,

- У разі, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, то обнулення повинно проводитися по кінцю дня в будь-який з днів по 25-е число наступного місяця.

Якщо дебетове сальдо не було обнулене згідно умов описаних вище, то з 26 числа на залишок заборгованості починають нараховуватися відсотки за користування кредитом за ставкою 36 % річних.

За сумами кредиту, отриманими з 01.02.2015 періодом безперервного користування кредитом є період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку. Початком періоду безперервного користування кредитом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня. Зменшення або збільшення заборгованості за кредитом в цей період не впливають на зміну дати закінчення періоду безперервного користування кредитом. Датою закінчення періоду безперервного користування кредитом вважається день, по закінченні якого на поточному рахунку зафіксовано нульове дебетове сальдо. Період безперервного користування «кредитним лімітом на поточному рахунку» - не більше 30 днів.

За умовами п. 3.2.1.1.13 Умов при порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань, Клієнт сплачує Банку відсотки та пеню за користуванням кредитом від суми залишку непогашеної заборгованості в розмірі, передбаченому цим розділом «Умов та правил надання банківських послуг».

Відповідно до п. 3.2.1.2.1 Умов банк, зокрема обслуговує кредитний Ліміт на поточному рахунку Клієнта в порядку, передбаченому цим розділом «Умов та Правил надання банківських послуг»; здійснює контроль за виконанням умов кредиту, цільовим використанням, своєчасним і повним погашенням кредиту.

Клієнт відповідно до п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.2.5 Умов зобов'язується сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно з п.п. 3.2.1.4.1, 3,2.1.4.2, 3.2,1.4.3, виробляти погашення кредиту, отриманого в межах встановленого Ліміту не пізніше терміну закінчення періоду безперервного користування кредитом, встановленого п. 3.2.1.1,11, повернути кредит у строки, встановлені п.п. 3.2.1.1.10, 3.2.1.2.3.4, 3.2.1.2.2.17.

Пунктом 3.2.1.2.3.4 Умов передбачено, що при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема порушення Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого цим розділом «Умов та правил надання банківських послуг», в т. ч. при порушенні цільового використання кредиту, Банк, на свій розсуд, має право, з-поміж іншого, змінити умови кредитування - зажадати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі шляхом подання відповідного повідомлення. При цьому, згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, строки виконання яких не наступили, терміни вважаються що настали в зазначену в повідомленні дату. У цю дату Клієнт зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному об'ємі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання.

Відповідно до п. 3.2.1.2.3.10 Умов банк має право достроково стягнути кредит, відсотки і винагороду в порядку, передбаченому п.п. 3.2.1.2.2.8, 3.2.1.2.3.7, а також шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 3.2.1.2.3.4.

У п. 3.2.1.3.2 Умов передбачено, що забезпеченням виконання зобов'язань по поверненню Клієнтом кредиту є надання поруки Поручителем/ями, або зазначеними у «Заяві про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів та відбитка печатки» або надавшими згоду на поруку через системи електронного зв'язку Клієнта та Банка (зокрема, система інтернет клієнт - банк «Приват24» або інші), за виконання Клієнтом зобов'язань з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитним лімітом на умовах, визначених у розділі 3,18 цих Умов.

Порука дійсна з моменту повідомлення Банком Поручителя/лів про розмір встановленого Клієнтові кредитного ліміту або в письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, смс-повідомленнями або інших). При цьому вважається, що Поручитель/і з умовами надання кредиту та поруки ознайомлений (п. 3.2.1.3.2.1. Умов).

Згідно з п. 3.2.1.3.2.1 Умов якщо під час виконання зобов'язання Клієнта, що забезпечені порукою збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя/ів, Поручитель/і дає свою попередню згоду на збільшення зобов'язань за зобов'язаннями Клієнта в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем/ями не потрібно.

Поручитель/і відповідає перед Банком за виконання зобов'язань Клієнта в тому ж розмірі, що і Клієнт, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (п. 3.2.1.3.2.3 Умов).

Відповідно до п. 3.2.1.3.2.4 Умов у випадку невиконання Клієнтом зобов'язань за Кредитним договором, Клієнт і Поручитель/і відповідають перед Банком як солідарні боржники.

В разі порушення будь-якого зобов'язання Клієнта по поверненню кредиту Банк у будь-який час може звернутись за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законодавством порядку (п. 3.2.1.3.2.5 Умов).

У п. 3.2.1.4.1 Умов зазначено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Згідно з п. 3.2.1.4.1. Умов за сумами кредиту, отриманими клієнтами до 31.01.2015 включно і до моменту обнулення кредитного ліміту, за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25 -го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21- го до кінцевого числа поточного місяця (далі - «період, в який дебетове сальдо підлягає обнулення»), розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі, 0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. За сумами кредиту, отриманими з 01.02.2015 період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо не повинен перевищувати 30 днів*.

За сумами кредиту, отриманими з 01.02.2015 за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Позичальника при закритті банківського дня Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 30 (тридцять) % річних (п. 3.2.1.4.1.2 Умов).

Відповідно до п. 3.2.1.4.1.3 Умов за сумами кредиту, отриманими з 01.02.2015 у разі непогашення кредиту впродовж 30 днів* з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 31-го* дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань Клієнт сплачує Банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 60 (шістдесят) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.2.1.4.1.4 Умов).

У п. 3.2.1.4.2 зазначено, що відповідно до ст. 212 ЦКУ при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбачених п. 3.2.1.1.1, 3.2.1.1.6, 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3,2.1.2.2.4, 3.2.1.2.2.5, 3.18.2.3.4, 3.2.1.2.2.17, Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.1.13 (за винятком випадку реалізації Банком права зміни умов, встановленого п. 3.2.1.1.8).

Сплата відсотків за користування кредитом, розрахованих згідно з пп. 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, проводиться в порядку, зазначеному в п. 3.2.1.1.1, 3.2.1.2.1.4, 3.2.1.2.2.8. Відсотки, несплачені після закінчення періоду безперервного користування кредитом, вважаються простроченими (крім випадків розірвання кредиту згідно з п. 3.2.1.2.3.4). Сплата відсотків може бути проведена Клієнтом також з інших належних йому рахунків у встановленому законом порядку (п. 3.2.1.4.3 Умов).

Згідно з п. 3.2.1.4.7 Умов у разі, якщо дата погашення кредиту та / або сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки припадає на вихідний або святковий день, зазначені платежі повинні бути проведені в банківський день, що передує вихідному або святковому дню.

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п. 3.2.1.4.9 Умов).

Пунктом 3.2.1.5.7 Умов передбачено, що терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Відповідач 1 використовував кредитний ліміт шляхом проведення розрахунків, що відображено у виписках з банківського рахунку №3009 за період з 31.03.2015 р. по 02.05.2015 р., з 31.03.2015 р. по 08.11.2018 р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2016 р. у справі №904/1351/16 за позовом публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "Верус", відповідача-2: державного підприємства "Підприємство замкової виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 58) про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування від 10.02.2012 (кредитний ліміт) у загальному розмірі 230 509 грн. 33 коп. позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Зокрема, стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "Верус" та Державного підприємства "Підприємство замкової виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області (№ 58) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" 127399 грн. 15 коп. - заборгованості за кредитом, 53932 грн. 32 коп. - процентів за користування кредитом, 9376 грн. 13 коп. - винагороди за використання ліміту, 39801 грн. 73 коп. - пені.

У вищезазначеному рішенні встановлено, що відповідачем-2 зобов'язання за договором в частині повного та своєчасного повернення наданого кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також сплати винагороди за використання ліміту у повному обсязі не виконані, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в наступних сумах: заборгованість за кредитом в сумі 127399 грн. 15 коп.; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в період з 22.05.2015 по 28.01.2016 в сумі 53932 грн. 32 коп.; заборгованість зі сплати винагороди за використання ліміту в період з 01.06.2015 по 28.01.2016 в сумі 9376 грн. 13 коп. Факт кредитування поточного рахунку № 3009 на підставі Договору банківського обслуговування від 10.02.2012 підтверджується матеріалами справи. Як вбачається з наданих позивачем виписок по рахунку відповідача-2 № 3009, на ньому обліковуються прострочені суми. Строки виконання грошового зобов'язання щодо повернення отриманого кредиту в сумі 127399 грн. 15 коп., сплати процентів за користування кредитом в період з 22.05.2015 по 28.01.2016 в сумі 53 932 грн. 32 коп., сплати винагороди за використання ліміту в період з 01.06.2015 по 28.01.2016 в сумі 9 376 грн. 13 коп. є такими, що настали.

Разом з тим між позивачем (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки від 23.02.2015 р. №РOR658 (далі - договір поруки), відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання відповідачем 1 (державне підприємство "Підприємство Замкової виправної колонії управління державного департаменту УК" (боржник) зобов'язань за угодами приєднання до:

1.1.1. розділу 3.2.1 "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг (угода 1) по сплаті: а) процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.2 угоди 1 - 30% річних; за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.3 угоди 1 - 60% річних; б) комісійної винагороди згідно п. 3.2.1.1.17 угоди 1 в розмірі 3% від суми перерахувань; в) винагороди за використання ліміту відповідно до п. 3.2.1.4.4 угоди 1 першого числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць; г) кредиту в розмірі 45000,00 грн.

Якщо під час виконання угоди 1 зобов'язання боржника, що забезпечені цим договором, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов'язань за угодою 1 в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

1.1.2. до розділу 3.2.2 - кредит за послугою "Гарантовані платежі" Умов та правил надання банківських послуг (угода 2) по сплаті: а) процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно п. 3.2.2.2 угоди 2 - 36% річних; за період користування кредитом у разі прострочки згідно п. 3.2.2.2 "Угоди 2" - 56% річних; б) винагород, штрафів, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки у відповідності, порядку та строки, зазначені в угоді 2; в) кредиту в розмірі 45000,00 грн.

Якщо під час виконання угоди 2 зобов'язання боржника, що забезпечені цим договором, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов'язань за угодою 1 в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

Згідно з п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за угодою 1 та угодою 2 в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

У випадку невиконання боржником зобов'язань за угодою 1 і/або угодою 2 боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.5 договору поруки).

У п. 2.1.2 договору поруки зазначено, що у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов'язання, передбаченого п. 1.1 цього договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов'язання(нь). Ненаправлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутись до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов'язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов'язань іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов'язань за угодою 1 і/або угодою 2 незалежно від факту направлення чи ненаправлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.

Сторони взаємно узгодили, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов'язань за угодою 1 і/або угодою 2 цей договір припиняє свою дію (п. 4.1 договору поруки).

У п. 5.1 договору поруки сторони домовились збільшити встановлену законом позовну давність, дійшовши згоди, що до передбачених цим договором вимог кредитора до поручителя позовна давність встановлюється сторонами тривалістю 15 років.

Позивач направив відповідачам претензію від 01.12.2017 р. з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 547948,27 грн., що складається з наступного: 127399,15 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 196831,69 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 192946,55 грн. - пеня; 31670,98 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом.

Посилаючись на порушення відповідачем 1 грошового зобов'язання за договором б/н від 08.02.2011 р., позивач (враховуючи заяву від 06.02.2019 р.) просить стягнути з відповідачів солідарно 234626,77 грн. процентів за користування кредитом за період з 29.01.2016 р. до 06.02.2019 р.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України).

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За приписами ст. 184 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого ст. 181 цього Кодексу.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також, шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Вказане закріплено у ст. 181 Господарського кодексу України.

Статтею 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

За приписами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2016р. у справі №904/1351/16, 08.02.2011 р. відповідач 1 підписав заяву про відкриття поточного рахунку (№3009) та картку зі зразками підписів та відбитка печатки, та заяву про надання кредитного ліміту на рахунок №3009, приєднавшись і зобов'язавшись виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифи ПриватБанку, договір банківського обслуговування в цілому.

Як встановлено у вищезазначеному рішенні суду та відображено у довідці позивача №08.7.0.0.0/52 від 08.10.2018 р., відповідачу було надано кредитний ліміт, зокрема з 01.04.2015 р. в розмірі 150000 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, між сторонами у справі було укладено договір, який за своєю правовою природою є змішаним договором, оскільки містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (стаття 1055 Цивільного кодексу України, частина друга статті 345 Господарського кодексу України).

Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (частина друга статті 1069 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивач просить стягнути з відповідача 234626,77 грн. процентів за користування кредитом за період з 29.01.2016 р. до 06.02.2019 р. При цьому з матеріалів справи слідує, що останні нараховані на заборгованість в сумі 127399,15 грн., яка виникла внаслідок користування відповідачем 1 кредитними коштами по рахунку №3009.

Обставини щодо кредитування позивачем рахунку №3009 та наявність за цим рахунком заборгованості відповідача 1 з кредиту в сумі 127399,15 грн. встановлені в рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2016 р. у справі №904/1351/16, яким з відповідача зазначена заборгованість стягнута, та не заперечуються сторонами.

При цьому рішенням встановлено факт кредитування поточного рахунку №3009, невиконання відповідачем 1 зобов'язання в частині повного та своєчасного повернення кредиту в сумі 127399 грн. 15 коп. та сплати процентів за користування кредитом в період з 22.05.2015 р. по 28.01.2016 р. в сумі 53932 грн. 32 коп. та настання строків виконання зазначених грошових зобов'зань.

Доказів оскарження, а також доказів виконання вищенаведеного рішення суду не подано.

Судом враховується положення частин 4 ст. 75 ГПК України відповідно до яких обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи з наведених вище обставин, зокрема наявності заборгованості відповідача 1 в сумі 127399,15 грн., її стягнення рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2016 р. у справі №904/1351/16 за позовом позивача, суд доходить висновку, що позивач скористався своїм правом вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, як це передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, шляхом пред'явлення відповідної вимоги в судовому порядку.

Зазначене узгоджується з правовою позицію, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Так, у наведеній постанові Велика Палата виклала висновок про правильне застосування норми права, згідно з яким припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У постанові від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Зокрема, у п. 6.23 вищенаведеної постанови зазначено, що плата за прострочення виконання грошового зобов'язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз'яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином, у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов'язання, у зв'язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №5017/1987/2012).

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 18.02.2019 р. у справі №910/21449/17.

Як убачається з матеріалів справи, у п. 3.2.1.4.1.3 Умов визначено, що за сумами кредиту, отриманими з 01.02.2015 р., у разі непогашення кредиту впродовж 30 днів* з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 31-го* дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань Клієнт сплачує Банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 60% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Враховуючи встановлення Умовами розміру процентів річних у випадку порушення відповідачем 1 грошового зобов'язання, суд вважає, що позивач не позбавлений права на отримання таких належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою у зв'язку з простроченням виконання відповідачем 1 грошового зобов'язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.

Наведеним спростовуються посилання відповідача 2 на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні її змісту (зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 р. у справі №5017/1987/2012).

Також посилання відповідача 2 на те, що позивачем вимоги в порядку ст. 625 ЦК України не заявлялись, спростовуються доводами та посиланнями представника позивача у судовому засіданні на відповідні положення законодавства та умови договору банківського обслуговування.

З огляду на зазначене, проаналізувавши наданий розрахунок процентів, суд вважає що позовні вимоги щодо стягнення 234626,77 грн. процентів за користування кредитом за період з 29.01.2016 р. до 06.02.2019 р. є обґрунтованими. Доказів на спростовування зазначених нарахувань суду не подано.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, між позивачем (кредитор) та відповідачем 2 (поручитель) було укладено договір поруки від 23.02.2015 р. №РOR658, відповідно до якого предметом договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання відповідачем 1 (державне підприємство "Підприємство Замкової виправної колонії управління державного департаменту УК" (боржник) зобов'язань за зазначеними у договорі поруки за угодами приєднання, зокрема до розділу 3.2.1 "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг (угода 1) по сплаті, з-поміж іншого за період користування кредитом згідно з п. 3.2.1.4.1.3 угоди 1 - 60% річних.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 1.1.1 договору поруки передбачено, що якщо під час виконання угоди 1 зобов'язання боржника, що забезпечені цим договором, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов'язань за угодою 1 в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

Такі ж положення зазначені і в п. 3.2.1.3.2.1 Умов.

Згідно з п. 1.2 договору поруки та п. 3.2.1.3.2.3 Умов поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за угодою 1 та угодою 2 в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

У випадку невиконання боржником зобов'язань за угодою 1 і/або угодою 2 боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.5 договору поруки). Зазначені умови договору поруки відповідають також положенням п. 3.2.1.3.2.4 Умов.

Також сторони взаємно узгодили, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов'язань за угодою 1 і/або угодою 2 цей договір припиняє свою дію (п. 4.1 договору поруки).

Таким чином, враховуючи обсяг забезпечених договором поруки зобов'язань відповідача 1, в тому числі і щодо сплати процентів згідно з п. 3.2.1.4.1.3 у випадку порушення грошових зобов'язань, відповідачі відповідають перед позивачем за порушення відповідачем 1 грошового зобов'язання як солідарні боржники.

З приводу доводів відповідача 2 про припинення поруки, оскільки кредитний договір припинив свою дію, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

При цьому поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Судом беруться до увагу приписи ст. 599 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищенаведене, укладення договору поруки з відповідачем 2 з метою забезпечення виконання відповідачем 1 саме зобов'язань за відповідними угодами, посилання відповідача 2 на припинення договору поруки суд оцінює критично.

Також непереконливими суд вважає твердження відповідача 2 про те, що у разі пред'явлення вимог до поручителя більше ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється.

Так, частиною 4. ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній до внесення змін Законом України № 2478-VIII від 03.07.2018 р.) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Судом звертається увага на умови 4.1 договору поруки, згідно з якими сторони взаємно узгодили, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов'язань за угодою 1 і/або угодою 2 цей договір припиняє свою дію.

Таким чином, враховуючи визначення позивачем та відповідачем 2 у договорі поруки строку, із закінченням якого порука припиняється, посилання відповідача 2 на сплив передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України (у відповідній редакції) шестимісячного строку є необґрунтованим.

З приводу доводів відповідача 2 про звернення позивача до суду з позовом за межами позовної давності, судом враховується, що позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12).

Судом враховується, що Умовами, зокрема п. п. 3.2.1.1.13, 3.2.1.4.1.3, 3.2.1.4.3, передбачено порядок сплати відсотків за користування кредитом, у тому числі відсотків при порушенні відповідачем 1 будь-якого з грошових зобов'язань.

При цьому, беручи до уваги п. 3.2.1.5.7 Умов, згідно з яким термін позовної давності щодо вимог про стягнення відсотків за користування кредитом встановлюється сторонами тривалістю 5 років, умови п. 5.1 договору поруки, згідно з яким сторони домовились збільшити встановлену законом позовну давність, дійшовши згоди, що до передбачених цим договором вимог кредитора до поручителя позовна давність встановлюється сторонами тривалістю 15 років, враховуючи заявлений до стягнення період (29.01.2016 р. - 06.02.2019 р.), суд доходить висновку, що позивачем строк позовної давності за вимогами про стягнення процентів не пропущений, з огляду на що заява відповідача 2 про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

З огляду на зазначене вище у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідача 1 як боржника та відповідача 2 як поручителя 234626,77 грн. процентів за користування кредитом підлягають задоволенню.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на задоволення позовних вимог та те, що спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідачів, які відповідають перед позивачем солідарно, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідачів порівну.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ до державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби №58", м. Ізяслав Хмельницької області, ОСОБА_1, м. Ізяслав Хмельницької області про стягнення солідарно 234626,77 грн. заборгованості з процентів задовольнити.

Стягнути з державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби №58", Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Гагаріна, буд 2 (код 08681028) на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д (код 14360570) 234626,77 грн. (двісті тридцять чотири гривні шістсот двадцять шість гривень 77 коп.) процентів.

Солідарний боржник: ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (р.н. НОМЕР_1).

Видати наказ.

Стягнути з ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (р.н. НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д (код 14360570) 234626,77 грн. (двісті тридцять чотири гривні шістсот двадцять шість гривень 77 коп.) процентів.

Солідарний боржник: державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби №58", Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Гагаріна, буд. 2 (код 08681028).

Видати наказ.

Стягнути з державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби №58", Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Гагаріна, буд. 2 (код 08681028) на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д (код 14360570) 1759,70 грн. (одну тисячу сімсот п'ятдесят дев'ять гривень 70 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (р.н. НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д (код 14360570) 1759,70 грн. (одну тисячу сімсот п'ятдесят дев'ять гривень 70 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 18.04.2019 р.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 7 прим.: 1 - до справи, 2, 3, 4 - позивачу (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; 49027, м. Дніпро, а/с 1800), 5 - відповідачу 1 (30300, Хмельницька область, м. Ізяслав, вул. Гагаріна, 2), 6, 7 - відповідачу 2 АДРЕСА_2; АДРЕСА_1). Всім рек. з пов. про вруч.