РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2019Справа № 910/16015/18

За позовомПублічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Газотурбінні технології»
за участю третіх осіб, якої не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача:Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
відповідача:Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод»
прозвернення стягнення на предмет застави
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:Колосюк В.А.
від відповідача:не з'явився
від третьої особи 1:не з'явився
від третьої особи 2:Шевченко Д.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - «Банк») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газотурбінні технології» (надалі - ТОВ «Газотурбінні технології») про звернення стягнення на предмет застави.

Позовні вимоги обґрунтовані існуванням підстав для звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» у розмірі 187 700 032,02 грн. як боржника за договором про відновлювальну кредитну лінію №1297-09 від 16.02.2009 на цінні папери відповідача, передані в заставу за договором застави акцій №3695А/0215.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2018 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Публічне акціонерне товариство «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (надалі - ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод») в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, підготовче засідання призначено на 14.01.2019.

26.12.2018 представником ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» до канцелярії суду подано письмові пояснення, в яких третя особа проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на перебування в процедурі банкрутства як боржника за основним зобов'язанням (ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод»), так і емітента спірних цінних паперів, а саме Публічного акціонерного товариства «Ужгородський Турбогаз», а також введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Також 08.01.2019 представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були також подані письмові пояснення, в яких Фонд позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з огляду на існування непогашеної заборгованості перед Банком за договором про відновлювальну кредитну лінію №1297-09 від 16.02.2009.

14.01.2019 представником позивача до канцелярії суду подано заяву про зміну предмету позову, в якій позивач виклав позовні вимоги в новій редакції, а саме «В рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла за договором про відновлювальну кредитну лінію №1297-09 від 16.02.2009 із змінами та доповненнями, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Публічним акціонерним товариством «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», у розмірі 187 700 032,02 грн., звернути стягнення на предмет застави за договором застави акцій №3695А/0215, а саме: 1 758 835 (один мільйон сімсот п'ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять п'ять) акцій, Емітент - ПАТ «Ужгородський Турбогаз» (), Номінальна вартість однієї акції - 0,25 грн., Номінальна вартість - 439 708,75 грн., які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Газотурбінні технології» шляхом проведення публічних торгів за початковою ціною, узгодженою сторонами в договорі застави, у розмірі 56 282 720 (п'ятдесят шість мільйонів двісті вісімдесят дві тисячі сімсот двадцять) грн. 00 коп.».

Частиною 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Суд відзначає, що вказана заява є фактично заявою про зміну предмету позову, яка подана позивачем у відповідності до вимог ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, відтак приймає таку заяву для подальшого розгляду.

Підготовче засідання неодноразово відкладалося з незалежних від суду обставин.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.04.2019.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів та поновлення позивачу строку на приєднання таких доказів у зв'язку з поважністю причин неподання у встановлений законом строк.

Судом в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено з огляду на наступне.

Як вбачається із поданого клопотання, 27.03.2019 представник позивача звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа - цінні папери» з адвокатським запитом щодо стану рахунку у цінних паперах ТОВ «Газотурбінні технології», на який надано відповідь 02.04.2019.

Частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 8 вказаної статті докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Позивач вважає, що оскільки відповідь на вказаний адвокатський запит, була надана тільки 02.04.2019, вказане є підставою для визнання поважними причин пропуску позивачем строку на подання відповідних доказів під час підготовчого засідання.

В той же час, дослідивши подане позивачем клопотання, суд встановив, що з відповідним адвокатським запитом представник Банку звернувся до ТОВ «Основа - цінні папери» вже після закриття підготовчого провадження у справі, проте жодним чином не обґрунтував неможливості звернення до вказаної особи для отримання запитуваної інформації перед поданням відповідного позову та/або під час підготовчого засідання.

Вказані обставини на думку суду є підставою для відмови у прийнятті додаткових доказів, наданих представником позивача в судовому засіданні 15.04.2019.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №150.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Представник третьої особи 1, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи 2 в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З урахуванням викладеного, неявка представників відповідача та третьої особи 1, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не є перешкодою для розгляду даної справи по суті.

В судовому засіданні 15.04.2019 судом ухвалено рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2009 між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Банк, та Закритим акціонерним товариством «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», правонаступником якого є ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», (позичальник) був укладений договір про відновлювальну кредитну лінію №1297-09 (надалі - «Кредитний договір»).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 40 000 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно графіку зниження ліміту (додаток №1 до даного договору) із кінцевим строком погашення до 15.02.2011 включно, та сплатити за користування кредитними коштами відсотки в розмірі, вказаному в пункті 3.1 даного договору. Для обліку коштів, що видаються в рахунок кредитної лінії, Банк відкриває позичальнику позикові рахунки.

Додатковими угодами до Кредитного договору сторонами неодноразово вносилися зміни в його умови, зокрема, в частині встановлення загального ліміту кредиту, розміру відсотків, кінцевий строк погашення тощо.

Пунктом 2.4 Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 17.02.2014 визначено, що позичальник зобов'язується повернути кредитні кошти Банку згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток №7 до цього договору) з кінцевим строком погашення до 17.02.2016 шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

На виконання умов Кредитного договору позивач надав позичальнику грошові кошти, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями меморіальних ордерів та банківських виписок з рахунку ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод».

З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання 27.02.2015 між Банком (заставодержатель) та ТОВ «Газотурбінні технології» (заставодавець) був укладений договір застави акцій №3695А/0215 (надалі - «Договір застави»).

Пунктом 1 Договору застави визначено, що заставодавець передає в заставу заставодержателю наступні акції: емітент - ПАТ «Ужгородський Турбогаз» (); номінальна вартість однієї акції - 0,25 грн.; кількість акцій, що передається в заставу - 1 758 835,00 грн.; номінальна вартість - 439 708,75 грн.; депозитарна установа - АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (предмет застави).

Відповідно до п. 2 Договору застави предмет застави передається в заставу як забезпечення повернення кредитів, виданих:

- Публічному акціонерному товариству по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (позичальник-1) за договором про мультивалютну кредитну лінію №1312м-10 від 20.04.2010;

- Публічному акціонерному товариству «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» (позичальник-2) згідно з договором про відновлювальну кредитну лінію №1297-09 від 16.02.2009.

Згідно з п. 3 Договору застави узгоджена сторонами ринкова вартість предмету застави становить 56 282 270,00 грн. Право власності заставодавця на предмет застави підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах від 27.02.2015 (п. 5).

За змістом п. 8 Договору застави в разі неналежного виконання позичальником умов основного зобов'язання (несвоєчасне повернення суми кредиту, несвоєчасна сплата процентів, комісійної винагороди та інших зобов'язань) та/або порушення справи про банкрутство заставодавця, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави або провести його відчуження, задовольнити свої вимоги в повному обсязі на момент фактичного задоволення, в тому числі відшкодувати збитки. Право звернення стягнення на предмет застави заставодержатель також набуває, якщо заставодержатель відповідно до умов основного зобов'язання заявить позичальником вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строків, зазначених в п. 2 цього договору, а заставодавець не виконає зазначене зобов'язання.

Відомості про заставу вказаних цінних паперів були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом №46518536.

Позивач вказує, що станом на 07.11.2018 заборгованість ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» за Кредитним договором становить 187 700 032,02 грн., в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту у розмірі 73 036 981,00 грн., прострочена заборгованість по відсоткам у розмірі 100 401 629,84 грн., пеня у розмірі 14 261 421,18 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням позичальником грошового зобов'язання за Кредитним договором по поверненню кредитних коштів, у зв'язку з чим вказує на існування правових підстав для звернення в рахунок погашення такої заборгованості на предмет застави за Договором застави.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку спірні правовідносин між сторонами виникли на підставі Кредитного договору та Договору застави, а тому вони підпадають під правове регулювання в т.ч. § 6 Глави 49, Глави 71 Цивільного кодексу України та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Вказані договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

За приписами ст. 1052 Цивільного кодексу України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджується, а ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» не заперечується неналежне виконання ним зобов'язань за Кредитним договором в частині сплати основної заборгованості та відсотків, та утворення у нього заборгованості перед Банком у розмірі 187 700 032,02 грн., в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту у розмірі 73 036 981,00 грн., прострочена заборгованість по відсоткам у розмірі 100 401 629,84 грн., пеня у розмірі 14 261 421,18 грн.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Положеннями ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

З огляду на те, що ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» зобов'язання за Кредитним договором виконані не були, у обтяжувача за Договором застави виникло право задовольнити свої вимоги про стягнення грошових коштів за рахунок переданих в заставу цінних паперів - акцій, власником яких є відповідач.

При цьому суд відзначає, що під час розгляду даної справи відповідачем не було спростовано, що право власності на спірні цінні папери ним було відчужено на користь третіх осіб, а відтак суд вважає доведеним факт того, що власником таких цінних паперів є саме ТОВ «Газотурбінні технології».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. При цьому, використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду, але обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження та надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, яке надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (ст. 27 Закону).

В силу приписів пункту 4 ч. 2 ст. 25 вказаного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, п. 1 ч. 1 якої визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як, зокрема, передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку встановленому цим Законом.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд.

Відповідно до п. 9 Договору застави згідно з положеннями цього договору заставодержатель має право на свій розсуд використовувати для звернення стягнення на предмет застави будь-який порядок і будь-які права і процедури, дозволені чинним законодавством України, в тому числі, але не обмежуючись нижчезазначеним.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд заставодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або заставодержателем самостійно позасудовим способом відповідно до чинного законодавства України та цього договору.

Позасудовий спосіб звернення стягнення здійснюється заставодержателем шляхом отримання предмету застави у власність, шляхом продажу предмету застави заставодержателем відповідно до умов договору купівлі-продажу та інше.

Згідно ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватися в т. ч. на підставі рішення суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

На виконання зазначених вимог позивач надав докази реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (витяг №57502845).

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням третьою особою умов Кредитного договору, у позивача виникло право задовольнити за рахунок переданого в заставу майна відповідача свої вимоги у повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет застави в судовому порядку.

У пункті 9.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» визначено, що у резолютивній частині рішення про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження господарські суди повинні зазначати дані, визначені в частині другій статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається, зокрема, початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Оскільки, факт наявності заборгованості за Кредитним договором належним чином доведений та як встановлено судом, заборгованість за Кредитним договором не погашена, позивач набув право задовольнити вимоги за Кредитним договором шляхом звернення стягнення за Договором застави.

Суд відзначає, що відповідач не надав заперечень проти визначення початкової ціни продажу предмета застави в розмірі, що погоджений сторонами в Договорі застави.

Твердження представника ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» про подання Банком заяви з кредиторськими вимогами до боржника за Кредитним договором в межах провадження у справі про банкрутство ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» судом не приймаються до уваги та не спростовують висновків про необхідність звернення стягнення на предмет застави за Договором застави.

При цьому, норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не обмежують право Банку звернутися з грошовими вимогами до майнового поручителя (відповідача), якщо основний боржник не сплатив борг.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом.

З огляду на поняття застави як засобу забезпечення виконання зобов'язання, укладаючи договір застави, заставодавець бере на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із відповідного державного реєстру.

Оскільки покладення цих ризиків на особу, яка видала забезпечення, відбулося за договором, укладеним заставодавцем саме із кредитором, то всі узяті ризики слід покладати на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника. Ліквідація боржника не повинна припиняти обов'язок заставодавця із несення цих ризиків, якщо інше не передбачено договором між кредитором та заставодавцем.

Отже, сам факт ліквідації боржника за кредитним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору застави, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником, якщо до цього заставодержателем було реалізовано його право на звернення стягнення на передане в заставу майно.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №916/80/16.

Крім того суд відзначає, що застава має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії Договору застави.

Суд звертає увагу на те, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов'язання боржника і припинення застави (іпотеки) та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) у спосіб, передбачений законодавством.

Вказані висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 921/107/15-г/16.

Таким чином, з урахуванням встановлених у справі обставин та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет застави за Договором застави підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити повністю.

2. В рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла за договором про відновлювальну кредитну лінію №1297-09 від 16.02.2009 із змінами та доповненнями, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Публічним акціонерним товариством «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», у розмірі 187 700 032,02 грн., звернути стягнення на предмет застави за договором застави акцій №3695А/0215, а саме: 1 758 835 (один мільйон сімсот п'ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять п'ять) акцій, Емітент - ПАТ «Ужгородський Турбогаз» (), Номінальна вартість однієї акції - 0,25 грн., Номінальна вартість - 439 708,75 грн., які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Газотурбінні технології» (04218, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 17; ідентифікаційний код 32312612) шляхом проведення публічних торгів за початковою ціною, узгодженою сторонами в договорі застави, у розмірі 56 282 720 (п'ятдесят шість мільйонів двісті вісімдесят дві тисячі сімсот двадцять) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газотурбінні технології» (04218, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 17; ідентифікаційний код 32312612) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул.. Січових Стрільців, 60; ідентифікаційний код 09807856) судовий збір у розмірі 616 700,00 грн. Видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.04.2019.

Суддя В.П. Босий