ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" квітня 2019 р. Cправа № 902/77/19

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.

за участю секретаря судового засідання Німенко О.І.,

представників:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

у відсутності представника третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: ОСОБА_3 (вул. Пролетарська, 63, смт. Турбів, Липовецький район, Вінницька область, 22513)

до: Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області (вул. Героїв Майдану, буд. 4, м. Липовець, Вінницької області, 22500)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське" (вул. Миру, 147, смт. Турбів, Липовецький район, Вінницка область, 22513)

про визнання незаконним та скасування пункту 4 розпорядження № 272 від 30.09.2008 р.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 подано позов до Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання незаконним та скасування п. 4 розпорядження Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області № 272 від 30.09.2008 р. "Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів приватної власності на землю" в частинні визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею, виданого ВАТ "Турбівське" відповідно до рішення 9 сесії Турбівської селищної ради 22 скликання від 07.08.1996 р.

Ухвалою суду від 08.02.2019 р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/77/19 в порядку загального позовного провадження та призначено у ній підготовче засідання на 28.02.2018 р. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське".

26.02.2019 р. на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграція Поділля" надійшла заява б/н від 25.02.2019 р. (вх. № 02.1-34/1757/19 від 26.02.2019 р.) про залучення його до участі у справі в якості третьої особи.

27.02.2019 р. від Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області до суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 25.02.2019 р. (вх. № 02.1-34/1825/19 від 27.02.2019 р.) та заява б/н від 25.02.2019 р. (вх. № 02.1-34/1826/19 від 27.02.2019 р.) про застосування строків позовної давності.

Крім того, 27.02.2019 р. третьою особою - ПАТ "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське" до суду подано клопотання вих. № 34 від 25.02.2019 р. (вх. № 02.1-34/1787/19 від 27.02.2019 р.), в якому воно заявлений позов визнає в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою суду від 28.02.2019 р., яку занесено до протоколу судового засідання від цієї ж дати, відкладено розгляд справи та заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграція Поділля" б/н від 25.02.2019 р. (вх. № 02.1-34/1757/19 від 26.02.2019 р.) про залучення його до участі у справі в якості третьої особи до 19.03.2019 р.

28.02.2019 р. до суду надійшло клопотання гр. ОСОБА_4 б/н від 22.02.2019 р. про залучення його до участі у справі в якості третьої особи.

14.03.2019 р. позивачем до суду подано клопотання б/н від 12.03.2019 р., в якому ОСОБА_3 заперечує стосовно заяви ТОВ "Інтеграція Поділля" про залучення його до участі у справі в якості третьої особи.

За результатами проведеного судового засідання (19.03.2019 р.) відхилено клопотання "Інтеграція Поділля" та гр. ОСОБА_4 про залучення їх до участі у справі в якості третіх осіб, про що постановлено ухвали, які занесено до протоколу судового засідання.

Крім того, 19.03.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та розпочато її розгляд по суті на підставі обопільно погодженої заяви представників сторін, поданої у відповідності до приписів ч. 6 ст. 183 ГПК України, у той самий день після закінчення підготовчого засідання, в ході якого оголошено перерву до 09.04.2019 р.

В судове засідання 09.04.2019 р. представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське" не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся телефонограмою від 29.03.2019 р.

Поряд з цим в матеріалах справи міститься клопотання Публічного акціонерного товариства" Сільськогосподарське підприємство "Турбівське" вих. № 34 від 25.02.2019 р. (вх. № 02.1-34/1787/19 від 27.02.2019 р.), в якому останнє заявлений позов визнає в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на вищевказане, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника Публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське".

Розгляд справи здійснювався з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник позивача в ході розгляду справи заявлений позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі, тоді як представник відповідача щодо позову заперечив, зазначаючи про відсутність підстав для його задоволення.

Крім того, представник відповідача просив суд застосувати до заявлених позивачем вимог строк позовної давності.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на порушення його прав та інтересів прийнятим розпорядженням Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області № 272 від 30.09.2008 р., відповідно до п. 4 якого визнано недійсним державний акт на право постійного користування землею ВАТ Турбівське" (на даний час ПАТ "Турбівське"), акціонером якого являється позивач.

За твердженням позивача, відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку у ПАТ "Турбівське" або оформлення договорів оренди на земельні ділянки, які раніше перебували у постійному користуванні ПАТ "Турбівське", суттєво вплине на вартість акцій і їх ліквідність та на розмір отриманих дивідендів акціонерами.

Враховуючи вказане, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 4 розпорядження № 272 від 30.09.2008 р.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву та у заяві про застосування строків позовної давності просить суд у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити зазначаючи, що оскаржуване розпорядження жодним чином не впливало, не впливає та не порушує права позивача.

Крім того, вказує, що позивачу (гр. ОСОБА_3О.), яка є акціонером товариства та перебуває у трудових відносинах з ПАТ САТ "Турбівське" по даний час було відомо про прийняте розпорядження ще в 2009 р., в зв'язку з чим даний позов нею подано до суду з пропуском строку позовної давності.

Із наявних, досліджених та оцінених судом у справі доказів встановлено таке.

10.08.1996 р. Турбівською селищною радою народних депутатів видано Відкритому акціонерному товариству "Турбівське", правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське", державний акт на право постійного користування землею серії І-ВН № 001273, який зареєстровано в книзі записів державних актів на праві постійного користування землею за № 12 (а.с. 20, т. 1).

Відповідно до вказаного державного акта на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення Турбівської селищної ради народних депутатів від 07.08.1996 р. № 9-22, Відкритому акціонерному товариству "Турбівське" надано в постійне користування земельну ділянку площею 1740,5 га в межах згідно з планом користування (а.с. 21 зворот, 22, т. 1).

30.09.2008 р. Липовецькою районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 272, пунктом 4 якого вирішено державні акти на право постійного користування землею видані ВАТ "Турбівське" згідно рішення 9 сесії Турбівської селищної ради 22 скликання від 07.08.1996 року, рішення 5 сесії Приборівської сільської ради 22 скликання від травня 1996 року, рішення 5 сесії Костянтинівської сільської ради 22 скликання від 26 квітня 1996 року та рішення 6 сесії Брицької сільської ради 22 скликання від 15.05.1996 року вважати недійсними (а.с. 19, т. 1).

Вказаний пункт розпорядження Липовецької районної державної адміністрації № 272 від 30.09.2008 р. Публічним акціонерним товариством "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське" оскаржено в судовому порядку.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 14.06.2018 р. по справі № 902/1056/17 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Турбівське" до Липовецької районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування п. 4 розпорядження Липовецької районної державної адміністрації № 272 від 30.09.2008 р. відмовлено з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення з відповідними вимогами до суду (а.с. 27-30, т. 1).

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 р. рішення Господарського суду Вінницької області від 14.06.2018 р. у справі № 902/1056/17 залишено без змін (а.с. 23-26, т. 1).

Також в матеріалах справи містить Статут Публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське" (Статут ПАТ "СТ "Турбівське") (а.с. 33-41, т. 1).

Відповідно до п. 1.2 Статуту ПАТ "СТ "Турбівське" товариство є правонаступником прав і обов'язків Відкритого акціонерного товариства "Сільськогосподарське акціонерне товариство відкритого типу по вирощуванню насіння цукрових буряків "Турбівське".

За змістом п. 9.4.5. Статуту ПАТ "СТ "Турбівське" директор товариства, зокрема, вправі без довіреності діяти від імені товариства, в тому числі представляти інтереси, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками товариства; веде справи в усіх судових установах за всіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету, укладення мирової угоди, оскарження рішення.

Згідно з довідкою Публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське" № 476 від 22.11.2018 р. ОСОБА_3 є акціонером ПАТ "Турбівське" з 14.02.1995 р. та володіє цінними паперами в кількості 3-ох шт. (а.с. 42, т. 1)

Відповідно до виписки про стан рахунку в цінних паперах від 07.11.2018 р., наданою ТОВ "Магістр", позивач на 06.11.2018 р. є акціонером Публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське", який володіє цінними паперами (акціями) в кількості 3 шт. загальною номінальною вартістю 0,03 грн із часткою в статутному капіталі 0,0000 % (а.с. 43, т. 1)

Позивач посилаючись на порушення її корпоративних прав внаслідок прийняття п. 4 оскаржуваного розпорядження Липовецької районної державної адміністрації № 272 від 30.09.2008 р. про що, як вона стверджує, дізналася зі змісту листа ПАТ "СП "Турбівське" від 07.11.2018 р. № 213 (а.с. 17, т. 1), просить суд визнати зазначений пункт розпорядження незаконним та його скасувати.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до статті 2 ГПК України метою господарського судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Однак, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого вищевказаними нормами права.

В свою чергу підставою для звернення до суду є наявність порушеного права та звернення про здійснення його захисту особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (постанови Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 3-670гс15).

Аналогічні за змістом роз'яснення наведено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 р. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", в якому зазначено, що при вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

У постанові від 09.10.2018 р. у справі № 910/2062/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду звернув увагу на те, що згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отож задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Таким чином, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного права повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. У випадку встановлення відсутності зазначених обставин, правових підстав для задоволення такого позову немає.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про визнання незаконним та скасування п. 4 розпорядження Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області № 272 від 30.09.2008 р., яким серед іншого, визнано недійсним державний акт на право постійного користування землею, виданий ВАТ "Турбівське" відповідно до рішення 9 сесії Турбівської селищної ради 22 скликання від 07.08.1996 р.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач послалася на порушення її корпоративних прав зазначаючи, що відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку у ПАТ "Турбівське", яка раніше перебувала у постійному користуванні ПАТ "Турбівське", суттєво вплине на вартість акцій і їх ліквідність та на розмір отриманих дивідендів акціонерами.

Надаючи оцінку доводам позивача, в контексті встановлених обставин та змісту правовідносин, а також наявності права у ОСОБА_3 як акціонера на звернення до суду із зазначеним позовними вимогами, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно зі статтею 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

У пункті 8 частини першої статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" визначено, що корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Таким чином, незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам (постанова Верховного Суду України від 21.01.2015 р. у справі № 3-207гс14).

Тобто, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то цей спір відноситься до юрисдикції господарських судів.

За змістом ст. 116 ЦК України, ст. 25 Закону України "Про акціонерні товариства" учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Учасники товариства можуть мати інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Зазначене право на участь в управлінні товариством реалізується акціонерами шляхом участі у зборах акціонерів товариства, які є найвищим органом управління акціонерного товариства і приймають рішення з різних питань діяльності товариства. При цьому неможливо ототожнювати власні права і інтереси учасника з правами та інтересами самого господарського товариства.

Судом встановлено, що позивач є акціонером Публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське" з 14.02.1995 р. та володіє цінними паперами (простими акціями) в кількості 3 шт., на підтвердження чого в справі міститься довідка ПАТ "СП "Турбівське" № 476 від 22.11.2018 р. та виписка про стан рахунку в цінних паперах від 07.11.2018 р.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 у справі за конституційними поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що законодавство України (статті 110, 112, 113 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 28 Господарського процесуального кодексу України та інші) не виключає й можливості звернення акціонера до суду за захистом охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, учасником якого він є, але за належно оформленим уповноваженням цього товариства або якщо таке право надається йому статутом останнього.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні також зазначив, що у більшості випадків легітимні інтереси акціонерного товариства (стаття 41 Закону України "Про господарські товариства") формулюються його вищими органами і захищаються в суді не окремим акціонером, індивідуальні інтереси якого можуть суперечити як інтересам інших акціонерів, так і законним інтересам усього товариства, а правлінням чи іншими спеціально уповноваженими на це виконавчими органами останнього.

Тобто законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва (постанова Верховного Суду України від 21.09.2016 у справі № 3-728гс16, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2019 р. у справі 910/808/18).

Аналогічні роз'яснення містяться у п. 51 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 р. N 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" де зазначено, що законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва.

Отже, представництво акціонером (учасником) інтересів товариства можливе лише на засадах уповноваження акціонера (учасника) цим товариством на вчинення такого представництва (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2018 р. у справі № 910/22879/17).

Системний аналіз наведеного вище свідчить, що Конституція України та чинне законодавство не перешкоджають учаснику господарського товариства захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення з відповідним позовом до суду. Але такий позов подається у випадку порушення, оспорювання чи невизнання прав та інтересів цієї особи самим товариством, учасником якого вона є, органами чи іншими учасниками цього товариства.

При цьому законодавство України не виключає можливості звернення особи до суду за захистом прав та охоронюваних законом інтересів товариства з обмеженою відповідальністю, учасником якого вона є, але за належно оформленим уповноваженням цього товариства або якщо таке право надається йому статутом останнього.

Як вказувалось вище, заявлені позивачем вимоги обґрунтовані впливом оскаржуваного пункту розпорядження на вартість акцій і їх ліквідність та на розмір отриманих дивідендів акціонерами. Тобто фактично обґрунтовані порушенням прав товариства в цілому.

А тому суду при вирішенні спору за даним вимогами з урахування наведеного вище, необхідно встановити чи уповноважений учасник на представництво інтересів товариства. Відсутність такого уповноваження, враховуючи викладене, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Утім, аналіз змісту Статуту Публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське" свідчить, що він не наділяє учасника товариства правом на звернення до суду за захистом прав та інтересів всього товариства.

Докази наділення таким правом позивача матеріали справи не містять. При цьому зазначеним правом наділений лише згідно із п. 9.4.5. Статуту ПАТ "СТ "Турбівське" директор товариства. Тобто позивач не уповноважений представляти юридичну особу - ПАТ "СТ "Турбівське" ані в цивільних правовідносинах, ані в господарському судочинстві з метою захисту прав та інтересів товариства.

А відтак позивач як учасник товариства не наділений суб'єктивним правом щодо здійснення повноважень власника майна товариства, зокрема пред'являти вимоги які за своєю суттю спрямовані на відновлення права постійного користування земельною ділянкою товариства, оскільки як учасник товариства він може брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах та законодавстві, що регулює ці правовідносини. При цьому корпоративне право учасника брати участь в управлінні справами товариства не є тотожним праву власності товариства, відновити яке просить позивач. Зазначене безпосередньо слідує зі змісту ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" та ст. 115 ЦК України, яким встановлено, що власником майна господарського товариства є саме товариство.

В свою чергу товариством, учасником якого є позивач, реалізовано гарантоване йому законом право на захист інтересів в суді шляхом подання позову про визнання незаконним та скасування п. 4 оскаржуваного розпорядження Липовецької районної державної адміністрації, за наслідком чого рішенням суду від 14.06.2018 р. по справі № 902/1056/17 відмовлено у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення з відповідними вимогами до суду.

Таким чином, низка встановлених вище обставин переконливо свідчить, що заявлені позивачем вимоги за своїм характером спрямовані на захист права власності товариства (відновлення права постійного користування земельною ділянкою).

З огляду на викладене, за відсутності доказів уповноваження позивача на вчинення представництва інтересів Публічного акціонерного товариства "Сільськогосподарське підприємство "Турбівське", у нього право на звернення з даним позовом до суду не виникло, в зв'язку з чим заявлений позов задоволенню судом не підлягає.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За вказаних вище обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає, що в силу ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи чого в даному випадку не встановлено, а тому підстави для застосування позовної давності у суду відсутні.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст.129 ГПК України.

Витрати зі сплати судового збору та інші витрати, пов'язані з розглядом справи підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_3 до Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання незаконним та скасування пункту 4 розпорядження № 272 від 30.09.2008 р. відмовити повністю.

2. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Відповідно до положень ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 19 квітня 2019 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. 6 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу - вул. Пролетарська, 63, смт. Турбів, Липовецький район, Вінницька область, 22513;

3 - відповідачу - вул. вул. Героїв Майдану,4, м. Липовець, Липовецький район, Вінницька область, 22500;

4 - третій особі - вул. Миру, 147, смт. Турбів, Липовецький район, Вінницька область, 22513;

5 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтеграція Поділля" - АДРЕСА_1, 22200;

6 - ОСОБА_4 - пров. Шевченка, 1, с. Приборівка, Липовецький район, Вінницька область.