ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/37/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретар судового засідання Полівода С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Долинської районної державної адміністрації, пр. Незалежності, 5, м. Долина, Івано-Франківська область, 77504,

до відповідача: Долинської міської ради, пр. Незалежності, 5, м. Долина, Івано-Франківська область, 77504,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області, вул. Василіянок, 48, м. Івано-Франківськ, 76019,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

ОСОБА_1, вул. Хмельницького, 13/44, м. Долина, Івано-Франківська область, 77503;

ОСОБА_2, вул. Обліски, 20/3, м. Долина, Івано-Франківська область, 77503;

ОСОБА_3, вул. Грушевського, 28А/54, м. Долина, Івано-Франківська область, 77504;

ОСОБА_4, с. Бубнище, Болехівської міської ради Івано-Франківської області, 77221;

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76000,

про витребування майна з чужого незаконного володіння.

за участю:

від позивача: ОСОБА_5 - начальник юридичного відділу апарату районної державної адміністрації, (довіреність № 1124/01-09/37 від 26.12.2018 року)

від відповідача: ОСОБА_6 - представник, довіреність № 26/05-26/37в від 09.01.2019 року

від відповідача: ОСОБА_7 - представник, (довіреність № 89/05-26/37в від 28.01.2019 року)

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області: ОСОБА_8 - головний спеціаліст із забезпечення договірної та позовної роботи територіального управління, (довіреність № 06-03/150/19 від 05.02.2019 року)

треті особи Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися

установив: Долинська районна державна адміністрація (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Долинської міської ради (далі - відповідач) про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: витребувати майновий комплекс колишнього військового містечка №5 з незаконного володіння Долинської міської ради та повернути в державну власність до сфери управління Долинської районної державної адміністрації.

Суд, відповідно до ухвали від 22.01.2019 року , вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 08.02.2019 року.

Суд ухвалою від 08.02.2019 року відклав підготовче судове засідання на 14.02.19 та залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області.

В пдготовчому засіданні суд оголосив перерву до 22.02.2019 року.

Суд ухалою від 22.02.2019 року відкладав на 28.02.19 підготовче судове засідання та залучив до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Суд ухвалою від 28.02.2019 року відклав на 19.03.19 підготовче судове засідання, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області.

В ході провадження у справі Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою суду від 02.04.2019 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 02.04.2019 о 10:00.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та письмовому поясненні на заяву відповідача про застосування строків позовної давності (вх.№3538/19 від 28.02.18) та просить суд позов задовольнити. Свої вимоги обгрунтовує тим, що майновий комплекс військового містечка №5 в місті Долина Івано-Франківської області, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.07.2003 року підлягав передачі від Міністерства оборони України до сфери управління Долинської районної державної адміністрації, однак всупереч вимог Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та постанови Кабінету Міністрів України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" від 21.09.1998 року за №1482 був прийнятий в комунальну власність територіальної громади міста Долина в особі Долинської міської ради.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх. №2284/19) та просить суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтовує тим, що зі сторони Долинської міської ради були дотримані та виконані усі вимоги Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та Постанови КМ України від 21.09.1998 року №1482 під час прийняття об'єкта військового містечка у комунальну власність. При цьому, відповідач вказує на набуття ним права власності на об'єкт військового містечка з дати підписання акту приймання-передачі (відповідно до ст.ст. 6,7 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності"). Одночасно відповідач вказує на те, що певні об'єкти на території військового містечка були відчужені, а у приміщені казарми, зазначене під №1 у характеристиці будівель в/м №5 в м. Долина, розташувався Долинський районний суд Івано-Франківської області.

При поданні відзиву на позовну заяву відповідач також подав суду заяву про застосування строків позовної давності (124/05-28/14в від 05.02.2019 року), відповідно до якої вказує на сплив трьохрічного строку позовної давності у спірних правовідносинах для звернення з даним позовом до суду, мотивуючи тим, що ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015 року у справі №2а-874/12/0970 за позовом Долинської районної державної адміністрації до Долинської міської ради Івано-Франківської області про визнання нечинними рішень Долинської міської ради від 13.11.2003 року за №445-10/2003, від 22.04.2004 року за №179, від 28.04.2004 року за №576-14/2004 і акту приймання передачі військового майна від 24.03.2004 року та зобов'язання повернути військове майно у державну власність, набрала законної сили з моменту її проголошення (тобто 13.08.2015 року), а звернувся позивач по справі №909/37/19 з даним позовом в грудні 2018 року.

Представник Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області в судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд в позові відмовити.

Представники третьої особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області та треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Однак, третя особа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області в своїх письмових поясненнях (вх.№3133/19 від 22.02.2019 року) позовні вимоги підтримала з аналогічних підстав зазначених позивачем та просив суд їх задовольнити. Крім того, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області зазначив, що він, як орган приватизації, не погоджував пропозиції щодо передачі спірного майна з державної у комунальну власність, а отже така передача є незаконною.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 76 та 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 165 названого Кодексу за відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали, вислухавши представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

17 березня 2003 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №426-р передано до сфери управління Долинської районної державної адміністрації майновий комплекс військового містечка №5 в складі 24 будівель загальною балансовою (залишковою) вартістю 1065,1 тис. грн.

На виконання вказаного розпорядження начальником Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району було передано до сфери управління Долинської районної державної адміністрації нерухоме майно військового містечка №5 в складі 24 будівель загальною балансовою (залишковою) вартістю 1065,1 тис. грн., інженерні мережі та земельну ділянку площею 12,03 га., що підтверджується актом приймання-передачі військового майна від 29.09.2003 року.

Рішенням Долинської міської ради четвертого демократичного скликання (надалі -Долинської міськради) від 13.11.2003 року за №445-10/2003 прийнято в комунальну власність територіальної громади міста Долина майновий комплекс військового містечка №5, який вивільнився в процесі реформування Збройних Сил України.

Прийняття майнового комплексу було оформлено актом приймання-передачі військового майна від 24.03.2004 року, який складений комісією Долинської міськради, утвореною рішенням ради від 21.10.2003 року за №384-9/2003. Акт, крім голови та членів комісії, підписаний заступником голови Долинської районної державної адміністрації ОСОБА_9 та заступником міського голови ОСОБА_10

Відповідно до рішення від 22.04.2004 року за №179 виконавчий комітет Долинської міськради затвердив вказаний вище акт приймання-передачі військового містечка №5.

В подальшому, згідно рішення Долинської міськради від 28.04.2004 року за №576-14/2004 вказаний вище майновий комплекс переданий по договору довірчого управління Долинському комбінату комунальних підприємств, після чого, міською радою було прийнято ряд рішень про передачу окремих об'єктів комплексу в оренду, проведено приватизацію частини майна тощо, про що свідчать долучені до матеріалів справи докази.

11 травня 2006 року Долинська районна державна адміністрація звернулась до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Долинської міської ради Івано-Франківської області про визнання нечинними рішень Долинської міської ради від 13.11.2003 року за №445-10/2003, від 22.04.2004 року за №179, від 28.04.2004 року за №576-14/2004 і акту приймання передачі військового майна від 24.03.2004 року та зобов'язання повернути військове майно у державну власність.

Івано-Франківський окружний адміністративний суду постановою від 09.10.2012 року (справа №2а-874/12/0970) позов задоволив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Долинської міської ради Івано-Франківської області від 13.11.2003 року за №445-10/2003, від 22.04.2004 року за №179, від 28.04.2004 року за №576-14/2004 і акту приймання передачі військового майна від 24.03.2004 року. Зобов'язав Долинську міську раду повернути майновий комплекс колишнього військового містечка № 5 (м. Долина Івано-Франківської області) у державну власність до сфери управління Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.Провадження у справі в частині визнання нечинним акту приймання-передачі військового майна від 24.03.2004 року закрив.

Львівський апеляційний адміністративний суду ухвалою від 13 серпня 2015 року, яку залишено без змін Вищим адміністративним судом України ухвалою від 21.04.2016 року, скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2012 року по вказаній вище справі в частині задоволення позовної вимоги про зобов'язання повернути майновий комплекс колишнього військового містечка № 5 (м. Долина Івано-Франківської області) у державну власність до сфери управління Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області. Провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито. В решті постанову залишено без змін. Скасовуючи постанову першої інстанції та закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання повернути спірний майновий комплекс у державну власність до сфери управління Долинської районної державної адміністрації, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спір у цій частині повинен вирішуватись на підставі норм Цивільного кодексу України в межах господарського судочинства.

Долинська районна державна адміністрація листом №793/01-09/37 від 11.09.2017 року звернулась до Долинської міської ради із вимогою про повернення майна колишнього військового містечка №5. Проте останній вказану вимогу не виконав, що зумовило позивача звернутись з позовом до суду.

З урахуванням обставин справи, суд враховує наступне.

Основні засади передачі об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну на момент спірних правовідносин були регламентовані Законом України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" від 03.03.1998 року №147/98-ВР (надалі -Закон №147/98-ВР).

Статтею 2 Закон №147/98-ВР установлено, що об'єктами передачі згідно з цим Законом є: цілісні майнові комплекси підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів; нерухоме майно (будівлі, споруди, у тому числі об'єкти незавершеного будівництва, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно підприємств; акції (частки, паї), що належать державі або суб'єктам права комунальної власності у майні господарських товариств; житловий фонд та інші об'єкти соціальної інфраструктури (далі - об'єкти соціальної інфраструктури), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій або не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

Ініціатива щодо передачі об'єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно, місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування (стаття 3 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №147/98-ВР передача цілісних майнових комплексів підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.

Згідно частини 1 статті 7 Закону №147/98-ВР з державної у комунальну власність передаються безоплатно, серед іншого, військові містечка (майнові комплекси), інше нерухоме і рухоме військове майно (крім усіх видів озброєння, бойової техніки та боєприпасів), яке вивільняється в процесі реформування Збройних Сил України і не планується до використання за призначенням.

Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі (частина 6 статті 7 Закону №147/98-ВР).

На виконання вимог Закону №147/98-ВР Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" від 21.09.1998 року за №1482, якою затверджене Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності (надалі -Положення).

Положення визначає порядок безоплатної передачі об'єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об'єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності, Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.

Відповідно до підпункту "а" пункту 4 Положення передача цілісних майнових комплексів підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом постановою від 09.10.2012 року (справа №2а-874/12/0970) (з урахуванням ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2015 року, яку залишено без змін Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2016 року), яка набрала законної сили, судом установлено факт, що передача цілісного майнового комплексу колишнього військового містечка №5 в місті Долина до комунальної власності Долинської міської ради була здійснена в порушення норм частини 1 статті 4 "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" від 03.03.1998 року №147/98-ВР та підпункту "а" пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України постанова "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" від 21.09.1998 року за №1482.

Відповідно до п.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наведеного вище Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 09.10.12 (з урахуванням ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2015 року, яку залишено без змін Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2016 року), яка набрала законної сили, визнав протиправними та скасував рішення Долинської міської ради Івано-Франківської області від 13.11.2003 року за №445-10/2003, від 22.04.2004 року за №179 та визнав протиправним та скасував рішення відповідача "Про передачу військового містечка в довірче управління" від 28.04.2004 року за №576-14/2004.

З урахуванням наведеного, слідує, що власником спірного майна при передачі виступав все ж таки позивач у справі.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із статтею 16 ЦК України та частиною 2 статті 20 ГК України кожна особа має право на захист своїх прав та законних інтересів.

Для захисту права власності передбачені речові та зобов'язальні способи захисту, відповідно до глави 29 ЦК України.

Зобов'язальні способи захисту права власності випливають із договорів та інших видів зобов'язань і мають конкретний характер.

До речових способів захисту права власності належать позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), позови про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, і позови про визнання права власності.

Право на пред'явлення позову про витребування майна з незаконного володіння, унормовано статтею 387 ЦК України, за приписами якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування.

Частиною 1 ст. 388 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як встановлено судом, спірне майно перебувало у володінні відповідача неправомірно, про що свідчить прийняття Івано-Франківським окружним адміністративним судом рішення (постанови) від 09.10.2012 року, яке набрало законної сили 21.04.2016 року відповідно до Ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.04.2016 року.

Крім того, судом встановлено, що певні об'єкти на території військового містечка були відчужені відповідачем , зокрема: нежитлові приміщення колишнього військового містечка №5 в місті Долина за адресою провулок Антоновича, 1 (клуб) відчужено ОСОБА_4 , провулок Антоновича, 1-А(бібліотека) відчужено ОСОБА_3, провулок Антоновича, 4 (казарма) передано територіальному управлінню ДСА в Івано-Франківській області. Позивачем відчужено приміщення за адресами: провулок Антоновича, 20 (ПТО) відчужено ОСОБА_2, провулок Антоновича , 3 (вартове приміщення) відчужено ОСОБА_1. Про вказаний факт свідчать долучені до матеріалів справи Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.60-69).

Також судом встановлено, що у приміщенні казарми під №1 зазначене у характеристиці будівель військового містечка №5 м. Долина, розташувався Долинський районний суд, який є власністю держави в особі КМУ та перебуває в оперативному управлінні територіального управління ДСА в Івано-Франківській області, про що свідчить свідоцтво про право власності б/н від 23.04.2007 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Застосовуючи положення ст. 387 ЦК, суд виходить з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, в незаконному володінні якої це майно знаходилося, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Таким чином, позовні вимоги в частині повернення нежитлових приміщень колишнього військового містечка №5 в місті Долина за адресою провулок Антоновича, 1 (клуб), провулок Антоновича, 1-А (бібліотека), провулок Антоновича, 4 (казарма), провулок Антоновича, 20 (ПТО) не підлягають задоволеню.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то слід зазначити наступне.

Поняття строків та термінів, а також поняття позовної давності, врегульовано главами 18,19, розділу V Цивільного кодексу України.

Так, в силу ч.1 ст. 251, ст.252, ст.253, ч.1 ст. 254 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідний місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах, обумовлених статтею 3 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 257 Цивільного кодексу України, встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.261 Цивільного кодексу України, унормовано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частина 3 ст. ст.267 Цивільного кодексу України, передбачає можливість застосування судом правового інституту позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст. ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові.

В спірному випадку відповідач пропущення строку позовної давності по даній справі мотивує тим, що позивач по справі із позовом про витребування майна з чужого незаконного володінні (справа №909/37/19) звернувся до суду в грудні 2018 року, а ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015 року у справі №2а-874/12/0970 якою вирішувалось питання щодо спірного майна, набрала законної сили, з моменту її проголошення, тобто 13.08.2015 року.

З досліджених матеріалів справи, судом встановлено, що ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2015 року у справі №2а-874/12/0970 оскаржувалась в касаційному порядку, за розглядом якої Вищий адміністративний суд України 21.04.2016 року виніс ухвалу про залишення ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду без змін. Тобто, строк позовної давності повинен обраховуватись не з моменту винесення рішення судом апеляційної інстанції, а з моменту винесення останнього процесуального документа по справі, тобто ухвали Вищого адміністративного суду України, а саме з 21.04.2016 року.

З аналізу наведеного, судом встановлено відсутність пропуску трьохрічного строку позовної давності для звернення з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння у справі №909/37/19. А отже, в заяві про застосування строку позовної давності у даній справі слід відмовити.

З огляду на вимоги ч.ч.1,3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч. ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Зокрема, витребувати частину майнового комплексу колишнього військового містечка №5 з незаконного володіння Долинської міської ради та повернути в державну власність до сфери управління Долинської районної державної адміністрації. В частині повернення нежитлових приміщень колишнього військового містечка №5 в місті Долина за адресою провулок Антоновича, 1 (клуб), провулок Антоновича, 1-А (бібліотека), провулок Антоновича, 4 (казарма), провулок Антоновича, 20 (ПТО) - в позові відмовити.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 129 ГПК України, судові витрати по справі слід покласти на сторін пополам.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст. 16,29, 251-257, 261, 267, 317, 321, 387, 388 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 73, 74,75, 77, 86, 129, 202, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

позов Долинської районої державної адміністрації до Долинської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: майнового комлексу колишнього військового містечка № 5 з незаконного володіння Долинської міської ради та повернення в державну власність до сфери управління Долинської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Витребувати частину майнового комплексу колишнього військового містечка №5 з незаконного володіння Долинської міської ради та повернути в державну власність до сфери управління Долинської районної державної адміністрації.

В частині повернення нежитлових приміщень колишнього військового містечка №5 в місті Долина за адресою провулок Антоновича, 1 (клуб), провулок Антоновича, 1-А (бібліотека), провулок Антоновича, 4 (казарма), провулок Антоновича, 20 (ПТО) в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Долинської міської ради (пр. Незалежності, 5, м. Долина, Івано-Франківська область, 77504, код 04054317) на користь Долинської районної державної адміністрації (пр. Незалежності, 5, м. Долина, Івано-Франківська область, 77504, код 20559382) - 7 988 грн 25к. (сім тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім гривень двадцять п'ять копійки) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.04.2019

Суддя Фанда О.М.