ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.04.2019 р. Справа№ 914/536/19

За позовною заявою: Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства «Армод плюс», м. Львів

про стягнення 34 960,33 грн заборгованості по орендній платі за договором оренди землі Ф-2280 від 17.02.2014

Суддя Ділай У.І.

Без участі представників

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради, до відповідача: Приватного підприємства «Армод плюс», про стягнення 34 960,33 грн заборгованості по орендній платі за договором оренди землі Ф-2280 від 17.02.2014.

02.04.2019 Господарським судом Львівської області ухвалено повернути Заступнику керівника Львівської місцевої прокуратури №3 позовну заяву.

Однак, при оформленні ухвали в Автоматизованій системі діловодства суду помилково внесено зміст ухвали від 02.04.2019 у справі №914/535/19 за позовом Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, про зобовязання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності площею 0,0365 га, яка знаходиться в с. Старичі по вул. Шептицького на території Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області, привівши її за власний рахунок у попередній стан.

Крім того, разом із позовом у справі 914/536/19 Заступнику керівника Львівської місцевої прокуратури №3 направлено копію ухвали з Автоматизованої системи діловодства суду, яка за своїм змістом відповідає ухвалі від 02.04.2019 у справі №914/535/19.

Відповідно до положень ст. 243 Господарського процесуального кодексу України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

Відтак, суд прийшов до висновку внести виправлення до ухвали від 02.04.2019 у справі №914/536/19.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Виправити допущену описку в ухвалі від 02.04.2019 у справі №914/536/19, не зачіпаючи суті судового рішення, та викласти її в такій редакції, яку слід читати відповідно до наступного:

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

УХВАЛА

02.04.2019 Справа № 914/536/19

За позовною заявою: Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства «Армод плюс», м. Львів

про стягнення 34 960,33 грн заборгованості по орендній платі за договором оренди землі Ф-2280 від 17.02.2014

Суддя Ділай У.І.

Без участі представників

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Львівської міської ради, до відповідача: Приватного підприємства «Армод плюс», про стягнення 34 960,33 грн заборгованості по орендній платі за договором оренди землі Ф-2280 від 17.02.2014.

Розглянувши матеріали поданої заяви, суд зазначає про наявність підстав для її повернення у звязку з наступним.

В провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа № 914/269/18 за позовом керівника Львівської місцевої прокуратури № 3 в інтересах Львівської міської ради до ПП «Армод Плюс» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про стягнення заборгованості, розірвання договору та повернення майна.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.05.2018 у задоволені вказаного позову відмовлено повністю.

В подальшому, постановою Західного апеляційного господарського суду від 19.02.2019 задоволено апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області, скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 30.05.2018 та прийнято нове рішення, яким позов задоволено.

Вказаною постановою, зокрема, вирішено стягнути з Відповідача на користь Львівської міської ради 71 173,06 грн. заборгованості по орендній платі за період з 2016 по 2017 роки та розірвати договір оренди землі № Ф-2280 від 17.02.2014, укладений між позивачем та відповідачем.

При зверненні з даним позовом в обґрунтування необхідності самостійного захисту інтересів держави прокурор вказав на тривалу бездіяльність Львівської міської ради, яка полягала у невжитті останньою заходів по захисту майнових прав та інтересів територіальної громади м. Львова щодо наповнення місцевого бюджету за рахунок коштів від орендної плати за землю, відтак є підстави для представництва прокуратури в суді інтересів територіальної громади та стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за 2018 рік.

Однак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з'ясувати, що мається на увазі під "виключним випадком" і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської ОСОБА_2 Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

До позову не додано належних та допустимих доказів відповідно до вимог процесуального закону, а судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Львівською міською радою, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

При цьому слід зазначити, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з'ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18.

Виходячи із вищенаведеного, Господарський суд Львівської області доходить висновку про відсутність у даному випадку законних підстав для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для повернення позову відповідно до пункту 1 частини 5 статті 174 ГПК України, відповідно до якого суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Керуючись п. 1 ч.5 ст. 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

Повернути Заступнику керівника Львівської місцевої прокуратури №3 позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до розділу 4 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Ділай У.І.