ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2019 р. Справа№ 910/15237/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

у судове засідання з'явились:

від позивача 1: не з'явився

від позивача 2: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №449407 від 26.12.2018)

розглянувши апеляційної скарги ОСОБА_3

на ухвалу господарського суду міста Києва від 03.12.2018

у справі № 910/15237/18 (суддя Головіна К.І.)

за позовом 1. ОСОБА_3

2. ОСОБА_4

до товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації"

про визнання недійсним рішення загальних зборів та статуту товариства , скасування запису про державну реєстрацію, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі № 910/15237/18 позовну заяву повернуто на підставі ч.4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, зазначені відповідно до ухвали господарського суду міста Києва від 20.11.2018 року.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги клопотання позивача про витребування доказів, оскільки докази визначені відповідно до ухвали господарського суду міста Києва від 20.11.2018 року про залишення без руху позовної заяви неможливо надати з огляду на відсутність таких документів у позивачів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №910/15237/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу господарського суду міста Києва від 03.12.2018 року про повернення позовної заяви, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

15.02.2019 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 року ухвалено розгляд апеляційної скарги, здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

02.04.2019 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли додаткові заперечення на апеляційну скаргу.

Крім того, 02.04.2019 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з перебуванням уповноваженого представника в іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні, 02.04.2019 року, розглянувши клопотання позивача 1 про відкладення розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для його задоволення з наступних мотивів.

У відповідності до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), при цьому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені позивачем 1 обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання, не можуть бути визнані поважними, адже не є об'єктивно непереборними.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Крім того, статтею 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.273 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки, сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 02.04.2019р. за відсутності представника позивача 1.

Представник відповідача, у судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Як встановлено та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3 (далі - позивач-1), ОСОБА_4 (позивач-2) звернулись до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Український науковий інститут сертифікації" (далі - ТОВ "Уні-Серт", відповідач) про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Уні-Серт", оформленого протоколом від 30.10.2018 р., визнання недійсним статуту ТОВ "Уні-Серт", у редакції протоколу загальних зборів учасників товариства від 30.10.2018 р., а також про скасування реєстраційного запису № 5071436, здійсненого державним реєстратором КП "Реєстраційний центр" Кудіним О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.11.2018 р. позовну заяву разом із заявою про забезпечення позову було залишено без руху, заявникам надано строк у десять днів на усунення вказаних в ній недоліків, що полягали у:

- невизначені відповідачем за позовом державного реєстратора КП "Реєстраційний центр" Кудіна О. за вимогою про скасування реєстраційного запису № 5071436;

- ненаданні суду договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017 р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6; договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017 р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6; договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Уні-Серт" № 28-09/18/КП/1 від 28.09.2018 р.; договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Уні-Серт" № 28-09/18/КП від 28.09.2018 р.

На виконання вимог ухвали господарського суду м. Києва від 20.11.2018 року, 28.11.2018 р. представник позивачів подав заяву про усунення недоліків позову, до якої додав позовну заяву у новій редакції, у якій, зокрема, визначив КП "Реєстраційний центр " в особі державного реєстратора Кудіна О. співвідповідачем за позовом.

Щодо усунення інших недоліків позовної заяви зазначених в ухвалі господарського суду м. Києва від 20.11.2018 року, а саме - ненадання договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017 р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6; договору управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017 р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6; договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Уні-Серт" № 28-09/18/КП/1 від 28.09.2018 р.; договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Уні-Серт" № 28-09/18/КП від 28.09.2018 р., то представник позивачів зазначив про те, що їх неможливо надати з огляду на відсутність таких у позивачів, а тому просив витребувати їх у ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про що заявив відповідне клопотання (а.с. 49-51).

Розглянувши зазначене, клопотання судом першої інстанції було відмовлено в його задоволенні, оскільки до клопотання позивачі не додали відповідних доказів та не зазначили, які заходи вони вчинили для отримання договорів, якими вони обґрунтовують позов, а також поважності причин неможливості самостійного отримання цих доказів.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

В ч.ч. 1-4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

У відповідності до ч.2 ст. 164 ГПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Як свідчать матеріали справи, у позовній заяві, а також клопотанні про витребування доказів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було детально обґрунтовано обставини, які свідчать про неможливість долучити до позовної заяви докази, зазначені ухвалою господарського суду міста Києва від 20.11.2018 року, з огляду на відсутність таких документів у позивачів та неможливість отримати їх самостійно.

Так, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у своєму клопотання зазначали, що договорів управління корпоративними правами та здійснення представництва інтересів від 14.04.2017 року ніколи не існувало та їм взагалі невідомо про особу ОСОБА_6; Договору купівлі-продажу №28-09/18/КП/1 від 28.09.2018 року ніколи не було в розпорядженні ОСОБА_3; Договору купівлі-продажу №28-09/18/КП від 28.09.2018 року ніколи не було в розпорядженні ОСОБА_4

Крім того, у клопотанні про витребування доказів позивачами також було зазначено, що їх представник, адвокат Павленко Г.С., також не має змоги отримати вищевказані докази самостійно, оскільки ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не передбачає можливості звертатися із адвокатським запитом до фізичних осіб.

Скаржники зазначають, що ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 не мають змоги самостійно отримати докази, що теоретично можуть бути наявними у ОСОБА_6, шляхом направлення йому листа чи запиту в будь-якій іншій формі, з огляду на відсутність будь-яких відомостей щодо реальних засобів зв'язку з даною особою.

Як унормовано відповідно до вимог ч. ч. 1 та 9 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Також, законодавець передбачив можливість проведення підготовчого провадження, завданнями якого відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з'ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відтак, єдиним ефективним способом отримання вищевказаних доказів, що мають суттєве значення для вирішення справи, було подання клопотання про витребування таких доказів судом першої інстанції від осіб, в яких такі докази можуть знаходитись.

Отже, враховуючи викладене вище, колегія суддів зазначає на те, що зазначені правові норми надають можливість суду першої інстанції або розглянути справу за наявними у ній матеріалами, або сприяти стороні за її клопотанням у разі неможливості подачі доказів самостійно в отриманні доказів, які необхідні для розгляду справи.

Згідно з вимогами ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як випливає з суті приписів ч. 2 ст. 74 ЦК України, передбачені в ній дії суд може виконати тільки вже після відкриття позовного провадження.

Таким чином, викладені обставини спростовують висновки суду щодо необґрунтованості та передчасності клопотання про витребування доказів, які стали підставою для відмови у його задоволенні.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, про безпідставне застосування п.4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та, як наслідок, неправомірне повернення позовної заяви.

Окрім того, 20 листопада 2018 року позивачами було подано до суду першої інстанції окремо заяву про забезпечення позову.

Оскарженою ухвалою від 03.12.2018 року судом першої інстанції було повернуто позову заяву разом із заявою про забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо повернення заяви про забезпечення позову в зв'язку з тим, що позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви.

У відповідності до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Нормами частин 6 та 7 ст. 140 ГПК України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що повернення заяви про забезпечення позову є допустимим виключно у випадку подання такої заяви без додержання встановлених у ст. 139 ГПК України вимог. Отже чинним законодавством не передбачено повернення заяви про забезпечення позову у зв'язку з поверненням позовної заяви.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтвердилися під час розгляду даної справи, що в свою чергу свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, а також невірне застосування норм процесуального права.

Згідно зі ст. 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оцінюючи вищенаведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі № 910/15237/18 скасуванню.

Керуючись статтями 267, 270, 271, 273, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі № 910/15237/18 задовольнити.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 03.12.2018 у справі № 910/15237/18 скасувати.

Матеріали справи № 910/15237/18 передати на розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 ГПК України

Повний текст постанови підписано 05.04.2019

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Смірнова