номер провадження справи 17/34/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2019 Справа № 908/331/19

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсун В.Л.

при секретарі судового засідання - Юсубовій Д.В.

розглянувши матеріали справи № 908/331/19

за позовною заявою: концерну Міські теплові мережі, 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137

до відповідача: Запорізька обєднана технічна школа Товариства Сприяння Обороні України, 69035, м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського (вул. Правди), 50

про стягнення 109 906,94 грн.

За участю представників учасників справи:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

13.02.19 до господарського суду Запорізької області від концерну Міські теплові мережі (далі концерн МТМ) надійшла позовна заява від 11.02.19 № б/н про стягнення з Запорізької обєднаної технічної школи Товариства Сприяння Обороні України (надалі ЗОТШ ТСО України) 109 906,94 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.11.06 № 200067, з якої: 96 246,89 грн. - основний борг, 2 603,01 грн. - інфляційні витрати, 1 296,60 грн. - 3 % річних, 9 760,44 грн. пеня. Позовні вимоги обґрунтовано ст.ст. 1, 2, 193, 232, 276 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, Законом України «про теплопостачання», «Правилами користування тепловою енергією», умовами договору, ст.ст. 1, 2, 12, 27, 162-164, 171 ГПК України.

Згідно з витягом з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.19 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 18.02.19 судом прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/331/19, якій присвоєно № провадження 17/34/19. Судом ухвалено про розгляд справи № 908/331/19 за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 19.03.19.

Ухвалою від 19.03.19 судом відкладено розгляд справи на 15.04.19.

15.04.19 до суду надійшло клопотання за вих. від 15.04.19, в якому представник ЗОТШ ТСО України просить суд відкласти розгляд справи та повідомляє суд про те, що відповідачем було сплачено суму основного боргу в повному розмірі, а саме в сумі 96 246,89 грн. В якості доказів надано належним чином засвідчені копії платіжних доручень щодо сплати основного боргу на загальну суму 96 246,90 грн.

Згідно із ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у справі № 908/331/19 відкрито судом 18.02.19, а тому строк розгляду вказаної справи закінчується 19.04.19.

У звязку із викладеним, судом відмовлено відповідачу в задоволені клопотання за вих. від 15.04.19 в частині відкладення розгляду справи.

Крім того, 15.04.19 до суду надійшло клопотання концерну МТМ за вих. від 15.04.19, в якому представник позивача просить суд відкласти розгляд справи та розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. …

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 ст. 247 ГПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Ціни позову позовної заяви від 11.02.19 № б/н, поданої концерном «МТМ» до господарського суду Запорізької області про стягнення з ЗОТШ ТСО України 109 906,94 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.11.06 № 200067 не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому, судом ухвалено здійснювати розгляд справи № 908/331/19 за правилами спрощеного позовного провадження.

Виходячи з вищевказаного, судом відмовлено позивачу в задоволені клопотання за вих. від 15.04.19 щодо розгляду справу № 908/331/19 за правилами загального позовного провадження, як необґрунтоване.

Розгляд справи здійснювався із застосуванням технічних засобів фіксації (не в режимі відеоконференції) судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

У засіданні суду 15.04.19, на підставі ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач в судові засідання жодного разу не зявився, про дату, час та місце судових засідань відповідача повідомлено належним чином.

Відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень (рекомендованих), оригінали яких знаходиться у справі, позивачем отримано 27.02.19 ухвалу суду від 18.02.19 (про відкриття провадження у справі) та 26.03.19 ухвалу від 19.03.19 (про відкладення розгляду справи).

Зазначене свідчить, що судом були вжиті всі заходи щодо повідомлення позивача про дату, місце і час розгляду справи № 908/331/19.

Відповідач в особі уповноваженого представника, в судовому засіданні 19.03.19 надав суду клопотання від 18.03.19 про відкладення розгляду судової справи та надання часу для примирення сторін.

В судове засідання 15.04.19 представник відповідача не зявився, про дату, час та місце судового засідання відповідача повідомлено належним чином.

Відповідно до пунктів 1 і 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Приймаючи до уваги, що сторін належним чином повідомлено про дату, місце та час розгляду справи № 908/331/19, враховуючи неявку в судове засідання сторін (їх представників), суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності таких учасників справи за наявними у матеріалах справи документами (доказами).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представника відповідача в судовому засіданні 19.03.19, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.06 між концерном Міські теплові мережі (Теплопостачальна організація) та Запорізькою обєднаною технічною школою Товариства Сприяння Обороні України (Споживач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 200067, за умовами якого (п.1.1.), Теплопостачальна організація бере на себе зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобовязався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

У відповідності із п. 2.1 договору, теплова енергія відпускається Споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - на протязі опалювального періоду;

- підігрів води - за наявної можливості;

- кондиціювання - по замовленню Споживача;

- інші технологічні потреби - по замовленню Споживача.

Підпунктом 3.2.6. п. 3.2. договору визначено, що Споживач теплової енергії зобовязується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Згідно із положеннями п. 6.1. договору, розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій формі або іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (додаток № 5 до цього договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2.).

Пунктом 6.3. договору визначено, що підставою для розрахунків Споживача з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання передачі.

Відповідно до п. 6.4. договору, Споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

У відповідності до п. 6.5. договору, при наявності приладів комерційного обліку - обсяги спожитої теплової енергії визначаються за фактичними показниками приладів обліку. Споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання Споживача у розрахунковому періоді.

Згідно із п. 6.7 договору, Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Адм. Нахімова, буд. № 4, тел. 33-00-65, 34-44-72, документи за розрахунковий період:

- рахунок-фактуру;

- акт приймання-передачі теплової енергії;

- податкову накладну (платникам ПДВ).

Умовами п. 6.7.1. договору передбачено, що отриманий Акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі 5 днів з дати отримання. …

Пунктом 6.7.2. договору передбачено, що у разі неотримання Акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у

підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в Акті, Споживач зобов'язаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного Акту з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1. договору строк. При отриманні

заперечень в підписанні Акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в Акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений Споживачем у Господарському суді.

Згідно із п. 10.1 договору, цей договір набирає чинності з «___»________2006 і діє до 01.08.07.

Відповідно до п. 10.4. договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору.

Судом прийнято до уваги, що вказаний договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.11.06 № 200067 в установленому законом порядку не оспорювався, не визнавався недійсним та його дія не припинена. Доказів зворотнього жодною із сторін суду не надано.

Оцінивши наявні в матеріалах справи суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п.п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Як свідчать матеріали цієї господарської справи, на виконання умов договору позивачем в березні та листопаді 2018 р. поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 108 232,54 грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії за вказаний період (копії яких долучені до матеріалів справи).

На підставі зазначених актів приймання-передачі теплової енергії концерном МТМ виставлено відповідачу рахунки на оплату відпущеної теплової енергії.

Вбачається, що вищевказані акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки були направлені позивачем на юридичну адресу відповідача, що підтверджується долученими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями реєстрів на відправлення рекомендованих листів.

Споживач на адресу позивача підписаних актів приймання-передачі теплової енергії не повернув, заперечень щодо їх підписання не надав.

Таким чином, згідно із п. 6.7.2. договору, зазначені вище акти приймання-передачі теплової енергії є погодженими та являються підставою для проведення остаточних розрахунків за отриману протягом вказаного в них періоду теплову енергію. А саме за березень та листопад 2018 р.

Відповідно до п. 6.4. договору, Споживач зобовязаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Відповідачем в свою чергу провів частковий розрахунок за надані послуги в розмірі 11 985,65 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, відповідач взяті на себе договірні зобовязання належним чином виконав лише після подачі позовної заяви в цій справі позивачем та сплатив суму основного боргу за період березня та листопада 2018 рік у розмірі 96 246,89 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, які долучено до матеріалів справи, а саме:

- від 11.02.19 № НОМЕР_1 на суму 10 000,00 грн.;

- від 14.02.19 № 234 на суму 8 000,00 грн.;

- від 15.02.19 № НОМЕР_2 на суму 3 668,37 грн.;

- від 18.02.19 № НОМЕР_3 на суму 10 000,00 грн.;

- від 20.02.19 № НОМЕР_4 на суму 10 000,00 грн.;

- від 25.02.19 № НОМЕР_5 на суму 5 000,00 грн.;

- від 01.03.19 № НОМЕР_6 на суму 10 000,00 грн.;

- від 04.03.19 № НОМЕР_7 на суму 7 500,00 грн.;

- від 11.03.19 № НОМЕР_8 на суму 18 000,00 грн.;

- від 18.03.19 № НОМЕР_9 на суму 14 078,53 грн.

Всього на загальну суму 96 246,90 грн.

Таким чином вбачається, що на час розгляду вказаної справи в суді відсутній предмет спору щодо стягнення з відповідача 96 246,89 грн. основного боргу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. ч. 3, 4 ст. 231 ГПК України).

З урахуванням наведеного, суд вважає що провадження у справі № 908/331/19 в частині стягнення з ЗОТШ ТСО України на користь концерну «МТМ» 96 246,89 грн. основної заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.11.06 № 200067 підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно з приписами ст. ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог та заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 9 760,44 грн. пені за період прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобовязання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобовязаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нормами ч. 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2.8. договору передбачено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати Споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у п. 6.3. (мовою оригіналу, однак відповідно до тексту вказаного договору повинен застосовуватись п. 6.4.) цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинними законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

У відповідності з вимогами Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.96 № 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на викладене, за порушення відповідачем строку оплати поставленої теплової енергії за період березень та листопад 2018 р. включно, позивачем заявлено до стягнення 9 760,44 грн. пені (розрахунок пені міститься в матеріалах справи).

Факт прострочення відповідачем зобовязання з оплати поставленої теплової енергії матеріалами справи № 908/331/19 доведено.

Перевіривши (за допомогою інформаційно-пошукової системи «Законодавство») наданий позивачем розрахунок пені встановлено, що він здійснений у відповідності до чинного законодавства, а тому, перевіривши даний розрахунок, суд задовольняє вимоги щодо стягнення пені в повному розмірі 9 760,44 грн.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Позивачем заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 1 296,60 грн. (розрахунок міститься в матеріалах цієї справи).

Перевіривши (за допомогою інформаційно-пошукової системи «Законодавство») наданий позивачем розрахунок 3 % річних за загальний період з 20.04.18 по 25.01.19 встановлено, що він здійснений у відповідності до чинного законодавства, а тому, перевіривши даний розрахунок, суд задовольняє вимоги щодо стягнення 3 % річних в повному розмірі 1 296,60 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 2 603,01 грн. індексу інфляції за прострочення оплати по акту за березень 2018 р. на суму 62 043,56 грн. (розрахунок міститься в матеріалах справи).

Перевіривши (за допомогою інформаційно-пошукової системи «Законодавство») наданий позивачем розрахунок індексу інфляції за загальний період з травня по грудень 2018 р. за прострочення оплати по акту за березень 2018 р. судом встановлено, що він здійснений не вірно та становить 2 594,18 грн.

Таким чином, сума інфляційних втрат судом задовольняється частково в сумі 2 594,18 грн. В іншій частині стягнення інфляційних втрат судом відмовляється як безпідставно заявлено.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Крім того, суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, сума судового збору у розмірі 1 682,24 грн. може буди повернута позивачу з Державного бюджету України згідно із п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» у випадку надходження до суду відповідного клопотання позивача.

Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судом встановлено, що при подачі позовної заяви за вказаною справою до господарського суду позивачем було переплачено судовий збір в розмірі 129,45 грн.

Таким чином, сума судового збору у розмірі 129,45 грн. може буди повернута позивачу з Державного бюджету України згідно із п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» у випадку надходження до суду відповідного клопотання позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 129, п. 2 ч. 1, ч. 4, ч. 5 ст. 231, ст.ст. 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Запорізької обєднаної технічної школи Товариства Сприяння Обороні України (69035, м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського (вул. Правди), 50, ) на користь концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, поточний рахунок № 1951 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, ) 1 296 (одну тисячу двісті девяносто шість) грн. 60 коп. 3 % річних, 9 760 (девять тисяч сімсот шістдесят) грн. 44 коп. пені, 2 594 (дві тисяча пятсот девяносто чотири) грн. 18 коп. інфляційних втрат та 238 (двісті тридцять вісім) грн. 58 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Закрити провадження у справі № 908/331/19 в частині вимог концерну Міські теплові мережі про стягнення з Запорізької обєднаної технічної школи Товариства Сприяння Обороні України 96 246,89 грн. основного боргу за відпущену теплову енергію за договором від 01.11.06 № 200067.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

Повний текст рішення складено 19.04.19.

Суддя В.Л. Корсун