ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 914/1257/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Львівської міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 (Желік М.Б., Галушко Н.А., Орищин Г.В.) та ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.12.2018 (Пазичев В.М.) у справі № 914/1257/18

за заявою Єврейської релігійної ортодоксальної громади "Турей Загав" ("Золота Роза")

про забезпечення позову у справі № 914/1257/18

за позовом Єврейської релігійної ортодоксальної громади "Турей Загав" ("Золота Роза") до 1) Львівської міської ради, 2) Виконавчого комітету Львівської міської ради, треті особи 1) Львівської обласної державної адміністрації, 2) Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, 3) Об'єднання комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу, 4) Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування свідоцтва про права власності, скасування реєстрації права власності

Історія справи

Короткий зміст вимог

1. Єврейська релігійна ортодоксальна громада "Турей Загав" ("Золота Роза") (далі - Позивач) звернулася в Господарський суд Львівської області з позовом до Львівської міської ради (далі - Відповідач-1), Виконавчого комітету Львівської міської ради (далі - Відповідач-2), Львівської обласної державної адміністрації (далі - Третя особа-1) про: 1) визнання незаконним та скасування рішення Відповідача-2 № 40 від 01.02.2008 "Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській,7"; 2) визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності № Г-02694, 01.02.2008, видане Відповідачем-2 згідно з рішенням № 40 від 01.02.2008 "Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській, 7"; 3) скасування реєстрації права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Відповідача-2 на нежитлові приміщення IV, 6-12 на вул. Арсенальській, 7 у м.Львові загальною площею 143,9 м2.

2. 06.12.2018 Позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом: 1) арешту нежитлових приміщень першого поверху площею 138,7 м2 на вул.Арсенальській, 7 у м.Львові; 2) заборони Відповідачам та іншим особам вчиняти дії щодо приватизації нежитлових приміщень першого поверху площею 138,7 м2 на вул.Арсенальській, 7 у м.Львові способом аукціону передачі, розпорядження тощо їх третіми особами у інший спосіб.

3. Заява обґрунтована тим, що після відкриття провадження у справі з листа Управління комунальної власності Львівської міської ради №2302-5858 від 01.10.2018 Позивачу стало відомо, що питання щодо подальшого використання вільних нежитлових приміщень площею 138,7 м2 на вул. Арсенальській, 7 розглянуто на засіданні комісії з підготовки пропозиції для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова. На засіданні зазначеної вище комісії прийнято рішення підготувати проект ухвали про приватизацію нежитлових приміщень першого поверху площею 138,7 м2 на вул. Арсенальська, 7 способом аукціону. Як зазначає Позивач, вказані обставини обґрунтовують необхідність вжиття передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених і оспорюваних прав, інтересів Позивача, за захистом яких він вже звернувся до суду. Утруднення та неможливість виконання рішення у разі задоволення позовних вимог разом із ефективним захистом порушених прав та інтересів Позивача полягає у тому, що вибуття спірного майна з власності Позивача, законність набуття якого оспорюється, зумовить необхідність заявлення інших позовів до третіх осіб та значної тривалості розгляду справ в часі, відповідно, і порушення права на ефективний захист права в розумні строки.

Також Позивач зазначає, що після приватизації спірних приміщень, які є культовим майном та водночас пам'яткою культурної спадщини, реалізація прав Позивача, як релігійної організації, згідно зі статтею 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" на повернення/передачу культового майна стане практично неможливою.

Короткий зміст оскарженої ухвали суду першої інстанції

4. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.12.2018 заяву Позивача про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Відповідачу, а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження у будь-який спосіб нерухомого майна, нежитлових приміщень першого поверху площею 138,7 м2 на вул.Арсенальська,7 у м. Львові.

5. Ухвала суду мотивована тим, що подані Позивачем докази в обґрунтування заяви свідчать про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття заходів до забезпечення позову, як гарантію можливості виконання судового рішення, шляхом заборони Відповідачу, а також будь-яким іншим особам вчиняти певні дії щодо спірного майна до вирішення спору по суті.

Короткий зміст оскаржуваної постанови, прийнятої судом апеляційної інстанції

6. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.12.2018 залишено без змін з тих же підстав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Відповідач-1 подав касаційну скаргу на ухвалу та постанову судів попередніх інстанцій, в якій просить їх скасувати та прийняти рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи Відповідача-1, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

8. В даному випадку відсутній зв'язок між вжитим заходом забезпечення позову і предметом позову.

9. Суди дійшли помилкового висновку, що вибуття спірного майна з власності Позивача, законність якого оспорюється, зумовить необхідність заявлення інших позовів до третіх осіб та значної тривалості розгляду справ у часі, відповідно, і порушення права на ефективний захист прав Позивача у розумні строки.

Позиція Позивача у відзиві на касаційну скаргу

10. Зв'язок між вжитим заходом забезпечення позову і заявленими позовними вимогами є очевидним, оскільки Позивач оскаржує законність оформлення права власності Відповідачем-1 на об'єкти культового майна для можливості, відповідно до статті 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", безоплатно повернути їх у свою власність.

Позиція інших учасників справи на касаційну скаргу

11. Відповідач-2 та Треті особи відзив на касаційну скаргу не надали, що у відповідності до частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень у даній справі у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

12. Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 137 ГПК України визначено заходи забезпечення позову. Так, частиною 1 зазначеної статті Кодексу визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною Відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2); іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними в пунктах 1-9 цієї частини (пункт 10).

13. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

14. Судами попередніх інстанцій під час розгляду заяви про забезпечення позову встановлено, що Позивачем в частині вимог про накладення арешту на нерухоме майно не обґрунтовано наявності зв'язку між обраним заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог.

При цьому, суди врахували, що накладення арешту на нерухоме майно є складною дією, яка включає і заборону права розпорядження, і заборону права використання майна, і передачу об'єкта на відповідальне збереження третім особам.

15. Таким чином, вживаючи заходи до забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, врахувавши наведене, а також предмет позову та докази, надані в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, дійшов вірного висновку, що невжиття заходів до забезпечення позовних вимог в частині заборони Відповідачу та іншим особам вчиняти дії щодо приватизації спірних нежитловим приміщень, може значно ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, вжиття такого заходу є адекватним змісту порушеного права, на відновлення якого поданий позов, та, за умови його задоволення, не створить складнощів при виконанні рішення та не дозволить Відповідачу вчинити дії для унеможливлення його відновлення. При цьому, застосування саме таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позовних вимог.

16. Отже, колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали місцевий господарський суд надав оцінку обґрунтованості доводів Позивача, встановив безпосередній зв'язок між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позову і правильно застосував статтю 136 ГПК України та підставно обрав захід до забезпечення позову, який відповідає пункту 2 частини 1 статті 137 ГПК України.

17. Так, судами попередніх інстанцій враховано, що предметом спору у даній справі є фактично спір щодо права власності на нежитлові приміщення і підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов'язаністю з позовною вимогою. Статтею 136 ГПК України передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

18. Тобто, за замістом частини 2 статті 136 ГПК України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звернувся позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами. Судами першої та другої інстанцій під час розгляду заяви Позивача про вжиття заходів до забезпечення позову наведене враховано, а тому доводи касаційної скарги, зазначені в пунктах 8, 9 постанови, Судом відхиляються.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

19. Враховуючи викладене вище та межі перегляду справи судом касаційної інстанції, касаційна скарга Відповідача-1 задоволенню не підлягає, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.12.2018 у справі №914/1257/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.