ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. м. Київ Справа№ 920/1198/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Чорної Л.В.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Подоляк Р.Ю.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 28.02.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Низівської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 31.05.2018 (підписано 08.06.2018)

у справі №920/1198/17 (суддя Спиридонова Н.О.)

за позовом Низівської селищної ради Сумського району Сумської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгоспзабезпечення"

про стягнення 158562,04 грн.

В судовому засіданні 28.02.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 Низівська селищна рада Сумського району Сумської області звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгоспзабезпечення" про стягнення 158562,04 грн. збитків заподіяних внаслідок користування земельною ділянкою площею 3,1348 га, розташованою за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вул. Цукровиків, 36 без правовстановлюючих документів.

Позов мотивований тим, що відповідач у період з 13.07.2016 по 31.10.2017 в порушення вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України використовував земельну ділянку площею 3,1348 га для обслуговування господарських будівель (цілісного майнового комплексу) без оформлення правовстановлюючих документів, чим заподіяв позивачу збитки у формі упущеної вигоди, яка становить недоотриману орендну плату за використання земельної ділянки та підлягає відшкодуванню на підставі статей 22, 1166 ЦК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 31.05.2018 у справі №920/1198/17 в позові відмовлено. Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог залишена без розгляду.

Рішення мотивовано безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що не відповідає вимогам ст. 86 ГПК України щодо всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності.

Доводи апелянта:

- висновки суду першої інстанції стосовно акта комісії по визначенню розміру та відшкодування збитків від 28.11.2017 про те, що він не затверджений рішенням виконавчого комітету, оскільки саме ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад покладені повноваження у сфері регулювання земельних відносин є помилковими;

- висновки суду стосовно розміру земельної ділянки, якою користується відповідач є суперечливими, оскільки суд констатує факт про те, що відповідач, як добросовісний платник податків і зборів, та землекористувач щорічно подавав податкову декларацію з плати за землю зі щомісячним розрахунком суми земельного податку (орендної плати) за земельну ділянку площею 3,1348 га;

- висновки суду, що відповідач фактично користується земельною ділянкою площею 2,75 га і цей факт підтверджується рішенням ради, а комісія не правильно обрахувала збитки виходячи з площі 3,1348 га, а не з 2,75 га є помилковими;

- висновки суду стосовно того, що відповідач по незалежним від нього обставинам не виготовив проект землеустрою на 2,75 га, оскільки проектна організація не може його виготовити до розроблення та затвердження детального плану с. Низи також є помилковими.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник відповідача зазначає, що у Низівської селищної ради відсутні будь-які збитки (шкода), завдані неправомірним використанням земельної ділянки без укладання договору оренди.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду.

08.11.2018 у зв'язку з припиненням здійснення правосуддя Харківським апеляційним господарським судом на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №920/1198/17.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 апеляційну скаргу позивача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 13.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 задоволено клопотання Низівської селищної ради Сумського району Сумської області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Сумської області, в якому братиме участь позивач - Низівська селищна рада Сумського району Сумської області в судовому засіданні в Північному апеляційному господарському суді братиме участь відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільгоспзабезпечення".

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018, у зв'язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2018 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 07.02.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 відкладено розгляд справи на 28.02.2019, приймаючи до уваги неявку представника відповідача.

26.09.2018 на електрону адресу суду від представника позивача надійшла заява про визнання дій відповідача зловживанням процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу та заява про винесення окремої ухвали.

В обґрунтування своєї заяви представник позивача зазначає, що ОСОБА_2 надано до суду апеляційної інстанції завідомо неправдиве повідомлення про повноваження представляти ТОВ "Сільгоспзабезпечення" в суді, а відповідачем у справі вчинено зловживання процесуальними правами, яке полягає в наданні до суду апеляційної інстанції неправдивої інформації про керівника юридичної особи та введено суд в оману тим, що ОСОБА_2 надано документи про те, що він є в.о. директора відповідача, але як вбачається з витягу з ЄДР керівником ТОВ "Сільгоспзабезпечення" є ОСОБА_3, що на думку апелянта суперечить вимогам ч. 3 ст. 56 ГПК України, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 89 ЦК України, ст.ст. 9, 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Стаття 135 ГПК України, на яку посилається заявник, як на підставу заяви про накладення штрафу, передбачає випадки стягнення в дохід бюджету штрафу з відповідної особи, а саме:

1) невиконання процесуальних обов'язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;

4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;

5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що факт прийняття ОСОБА_2 на посаду заступника директора з юридичних питань до ТОВ "Сільгоспзабезпечення" підтверджується наказом № 16 від 04.09.2018, повідомленням про прийняття працівника на роботу ТОВ "Сільгоспзабезпечення" від 04.09.2018, покладення на заступника директора ОСОБА_2 обов'язків тимчасово відсутнього директора на період перебування директора у відпустці з 05.09.2018 по 14.09.2018 вирішено власниками підприємства, а саме його учасником ОСОБА_3 та оформлено відповідним рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Сільгоспзабезпечення" протокол № 1 від 04.09.2018 та наказом № 3 -р від 04.09.2018.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає порушень ст. 135 ГПК України в діях ТОВ "Сільгоспзабезпечення", тому підстави для застосування штрафу відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача про визнання дій відповідача зловживанням процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

Заява представника позивача про винесення окремої ухвали містить тотожні доводи, що й заява про визнання дій відповідача зловживанням процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, відтак відхиляється судом з огляду на її необґрунтованість.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 28.02.2019 (в режимі відеоконференції) підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 28.02.2019 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов'язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

04.01.2006 між сторонами укладено договір оренди землі (надалі - договір), згідно якого передано в оренду земельну ділянку кадастровий номер :05:001:0005 загальною площею 3,1348 га, що знаходиться за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вул. Цукровиків, 36, строком на 10 років, який зареєстрований 13.07.2006 за №97 у Сумському районному відділі ДП "Центр Державного земельного кадастру" при Держкомземі України.

Згідно п. 1 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для іншого сільськогосподарського призначення (обслуговування господарських будівель), яка знаходиться в смт. Низи, вул. Цукровиків, 36 на території Низівської селищної ради Сумського району, Сумської області.

Пунктом 2 договору визначено, що на земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, а також інші об'єкти інфраструктури - нежитлові приміщення цілісного майнового комплексу.

Згідно пункту 8 договору, договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно акта приймання-передачі земельної ділянки від 14.07.2006 на підставі рішення Низівської селищної ради 27 сесії 4 скликання від 24.03.2006 позивачем (орендодавцем) передано земельну ділянку, а відповідачем (орендарем) прийнято земельну ділянку площею 3,1348 га за встановленими на план-схемі межами. Межі земельної ділянки проходять по залізобетонній огорожі та умовні лінії, які закріплені межовими знаками встановленого зразка і передані на збереження орендарю земельної ділянки. Вказаний акт підписаний головою Низівської селищної ради, директором ТОВ "Сільгоспзабезпечення" та представником Сумського районного відділу земельних ресурсів.

14.07.2006 складено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання погодження (встановлення) та закріплення в натурі (на місцевості) меж вищезгаданої земельної ділянки, на підтвердження того, що проведено в натурі погодження та закріплення існуючих меж земельної ділянки переданої відповідачеві у довгострокову оренду строком на 10 років, що знаходиться на території Низівської селищної ради, смт. Низи, вул. Цукровиків, 36. Акт підписаний головою Низівської селищної ради, директором ТОВ "Сільгоспзабезпечення", начальником Сумського районного відділу земельних ресурсів та суміжними землекористувачами.

Листом від 10.09.2014 № 757/02-22 позивач повідомив відповідача про необхідність отримання витягу з нормативно грошової оцінки землі та підписати додаткову угоду до діючого договору оренди землі зі зміною орендної плати з 1,1 на 3 відсотки від нормативно грошової оцінки землі.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 16.12.2014 у справі № 920/1974/14 за позовом прокурора Сумського району в інтересах Низівської селищної ради Сумського району до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгоспзабезпечення" про зміну умов договору оренди землі було внесено зміни до договору оренди землі в частині орендної плати та нормативно грошової оцінки землі.

20.01.2015 відповідач звернувся до позивача з листом про зменшення земельної ділянки, яка знаходиться в оренді з 3,1348 га до 1,148 га.

Вказану заяву Низівська селищна рада розглянула на черговій сесії та відмовила відповідачеві у зменшенні орендованої земельної ділянки у зв'язку з тим, що вся площа орендованої земельної ділянки щільно забудована, окремої земельної ділянки розміром 2,0 га не зайнятої виробничими приміщеннями не має.

Позивач зазначає, що з його боку до закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки неодноразово надсилалися на адресу орендаря (відповідача) пропозиції про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки з підписаними з боку орендодавця двома примірниками додаткової угоди, проте, відповідач не підписував надіслані на його адресу додаткові угоди. Строк дії договору оренди земельної ділянки сплив 04.01.2016, але відповідач продовжував, і до цього часу продовжує безперервно користуватися вищезазначеною земельною ділянкою, за актом приймання-передачі земельну ділянку відповідач позивачеві не передав.

17.10.2016 позивачем надіслано на адресу відповідача листа-повідомлення щодо припинення дії договору оренди землі у зв'язку з не досягненням сторонами згоди стосовно поновлення договору оренди землі на новий строк згідно з приписами Закону України "Про оренду землі".

Обґрунтовуючи позов статтями 152, 156, 157 Земельного кодексу України, статтями 22, 1166 ЦК України, Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 за № 284, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача збитки, завдані використанням земельної ділянки за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вул. Цукровиків, 36 (кадастровий номер :05:001:0005) без правовстановлюючих документів (договору оренди), які полягають в неотриманні орендної плати за землю за період з 13.07.2016 по 31.10.2017 в сумі 158562,04 грн.

Відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки він звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумський земельний кадастр" щодо виконання умов договору № 93 від 21.10.2016 на виконання робіт з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та як добросовісний користувач сплачує оренду плату на рахунок 18010600, код отримувача 3797021 (Управління Державної казначейської служби України у Сумському районі Сумської області).

Позивач заперечує проти доводів відповідача та зазначає, що наведені ним обставини не звільняють відповідача від обов'язку оформити право користування земельною ділянкою та сплачувати орендну плату саме власнику земельної ділянки - Низівській селищній раді, а надані відповідачем докази, а саме: лист відповідача № 22 від 01.06.2017 та лист відповідь № 51/1 від 12.06.2017, не можуть свідчити про те, що відповідачем вживалися належні заходи, спрямовані на своєчасне оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Згідно статті 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю збитки.

Згідно частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт "д" частини першої статті 156 Земельного кодексу України).

Статтею 157 Земельного кодексу України визначено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (надалі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських І міст обласного значення) рад.

Низівська селищна рада звернулася до Сумської районної державної адміністрації з проханням доручити комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам розглянути питання щодо визначення розміру збитків, у вигляді неодержаного доходу, завданих Низівській селищній раді відповідачем в результаті використання останнім земельної ділянки площею 3,1348 га за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вул. Цукровиків, 36 без правовстановлюючих документів.

Згідно з вимогами Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 № 284, відповідною комісією 28.11.2017 складено акт № 1 щодо визначення та відшкодування збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, який затверджено головою Сумської районної державної адміністрації.

Відповідно до вказаного акту комісія дійшла висновку, що територіальній громаді селища Низи внаслідок зайняття та використання відповідачем вищезгаданої земельної ділянки без правовстановлюючих документів завдано збитків у вигляді неодержаної орендної плати за землю за період з 13.07.2016 по 31.10.2017 в сумі 158562,04 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення на останнього обов'язку з виплати збитків у виді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки) відповідно до положень статті 22 ЦК України і частини другої статті 224 ГК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про оренду землі" в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди, передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Згідно статті 18 Закону України "Про оренду землі" в редакції, що діяла на момент укладення договору оренди, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Земельна ділянка передана відповідачеві за актом приймання-передачі 14.07.2006. Договір оренди земельної ділянки від 04 січня 2006 року зареєстрований Сумським районним відділом ДП "Центр Державного земельного кадастру" при Держкомземі України 13 липня 2006 року за № 97.

Пунктом 8 договору визначено, що договір укладено на 10 років.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, в даному випадку строк дії договору оренди землі сплив у відповідності до умов договору та норм чинного законодавства України 13 липня 2016, а не як зазначає позивач у позовній заяві з 04 січня 2016.

Після закінчення терміну дії договору оренди землі, відповідач продовжував користуватися частиною земельної ділянки та сплачував орендну плату за землю, а позивач отримував орендну плату за землю та не наполягав на передачі йому земельної ділянки.

Лише 17 жовтня 2016 позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням про повернення земельної ділянки, при цьому не зазначив яким чином можна повернути земельну ділянку, розташовану під будівлями та спорудами, що є власністю відповідача.

Позивач зазначає, що протиправність дій відповідача та його вина полягає у користуванні земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Проте, до закінчення строку дії договору відповідач неодноразово звертався до позивача стосовно зменшення розміру орендованої земельної ділянки, просив надати в оренду земельну ділянку лише під будівлями та спорудами, оскільки вся земельна ділянка площею 3,1348 га фактично ним не використовується та просив продовжити термін дії договору. Позивач, зокрема, рішенням від 26.01.2015 відмовив відповідачеві у зменшенні розміру земельної ділянки з 3,148 га до 1,148 га, у зв'язку з недоцільністю зменшення орендованої відповідачем земельної ділянки на 2,0 га, так як вся площа земельної ділянки щільно забудована, окремої земельної ділянки розміром 2,0 га не зайнятої виробничими приміщеннями не має.

30.05.2016 відповідач повторно звернувся до позивача із заявою, в якій, у зв'язку з закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки та фінансовою неможливістю використовувати земельну ділянку площею 3,1348 га, просив зменшити земельну ділянку до 1,14 га та надати дозвіл на розробку технічної документації даної ділянки.

У 2016 році відповідач продав частину приміщень, розташованих на орендованій земельній ділянці, що підтверджується наданими відповідачем копіями договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.06.2008 та від 10.04.2008, розташованих на орендованій відповідачем земельній ділянці, а відповідно статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У зв'язку з продажем частини нежитлових приміщень, розмір земельної ділянки, якою користується відповідач зменшився, а в даному випадку відповідно до норм чинного земельного законодавства на підставі рішення органів місцевого самоврядування розробляється проект землеустрою, земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер та проектна документація затверджується рішенням органів місцевого самоврядування. Після цього укладається договір оренди вже на іншу земельну ділянку. Тому, відповідач звернувся до позивача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для обслуговування господарських будівель та споруд площею 2,57 га, які залишились у власності відповідача.

Рішенням дев'ятої сесії сьомого скликання Низівської селищної ради Сумського району Сумської області від 02.06.2016 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для обслуговування господарських будівель і споруд ТОВ "Сільгоспзабезпечення", відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для обслуговування господарських будівель і споруд орієнтовною площею 2,57 га за адресою: смт. Низи, вул. Цукровиків, 36 в зв'язку з продажем деяких господарських будівель та закінченням договору оренди землі; та зобов'язано відповідача замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для обслуговування господарських будівель і споруд орієнтовною площею 2,57 га за адресою: смт. Низи, вул. Цукровиків, 36 в проектній організації, що має ліцензію на проведення даних робіт.

Відтак позивач своїм рішенням від 02 червня 2016 фактично підтвердив, що в користуванні відповідача знаходиться земельна ділянка площею 2,75 га.

Проте, позивач на вищезазначене рішення від 02 червня 2016 у позовній заяві не послався та не додав його до позову, а комісією по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам здійснено розрахунок збитків, виходячи з площі земельної ділянки 3,1348 га, а не 2,75 га, що є безпідставним та неправомірним.

Відповідач на виконання вимог рішення Низівської селищної ради Сумської області Сумського району від 02 червня 2016 уклав зі землевпорядною організацією договір на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,57 га з терміном виконання робіт до квітня 2017, копія якого додано до його відзиву на позовну заяву.

Як повідомив суду відповідач, технічна документація щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для обслуговування господарських будівель і споруд орієнтовною площею 2,57 га за адресою: смт. Низи, вул. Цукровиків, 36, по незалежним від відповідача обставинам, не передана виконавцем відповідачеві та не затверджена позивачем у відповідності до норм чинного законодавства, без чого є неможливим укладення нового договору оренду.

Крім того, згідно принципу цілісності земельної ділянки з будівлею, яка на ній розташована, право особи на користування земельною ділянкою припиняється із припиненням права власності цієї особи на будівлю.

Як уже зазначалося раніше, факт продажу частини будівель, розташованих на орендованій земельній ділянці підтверджується також і позивачем саме рішенням Низівської селищної ради Сумського району Сумської області від 02 червня 2016, яким відповідачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, у зв'язку з продажем деяких господарських будівель (пункт 1 рішення Низівської селищної ради від 02.06.2016).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, посилання позивача на той факт, що йому не було надано відповідачем документів, підтверджуючих факт продажу є безпідставним, оскільки вищезазначене рішення могло бути прийнято лише на підставі відповідної заяви та доданих до неї документів, зокрема документів, що підтверджують факт відчуження нерухомого майна.

Згідно статті 33 Закону України "Про оренду землі", у разі зміни меж земельної ділянки укладається новий договір оренди, а не подовжується існуючий.

В даному випадку, у зв'язку зі продажем частини господарських будівель у 2016 році, змінились межі земельної ділянки, тож під будівлями та спорудами відповідача фактично сформувалась нова земельна ділянка орієнтовною площею 2,75 га, а відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій", у разі формування нових земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Проекти землеустрою, згідно вимог статті 50 Закону України "Про землеустрій", складаються на підставі рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На виконання вимог земельного законодавства України, відповідач отримав необхідний дозвіл органу місцевого самоврядування (рішення від 02.06.2016) та виконав покладений на нього даним рішенням обов'язок, замовивши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в землевпорядній організації, яка має відповідну ліцензію.

Слід зазначити, що будь-яких строків виготовлення та подання на затвердження проекту землеустрою, у згаданому рішенні позивачем встановлено не було, а тому посилання позивача у відповіді на відзив на те, що відповідач не виготовив проект землеустрою та не подав його на затвердження до закінчення строку договору оренди землі є безпідставним.

21 жовтня 2016 відповідач уклав відповідний договір, але по незалежним від нього обставинам на даний час проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не узгоджений та не переданий йому виконавцем. 01 червня 2017 відповідач звернувся до виконавця робіт з листом про надання інформації щодо виконання умов договору, в якому просив повідомити про причини невиконання умов договору щодо строку виконання робіт. 26 червня 2017 відповідачем отримано відповідь № 51/1 від 12.06.2017, в якій ТОВ "СУМСЬКИЙ ЗЕМЕЛЬНИЙ КАДАСТР" зазначало, що воно не може виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки до розроблення та затвердження детального плану селища Низи.

Таким чином, позивач безпідставно посилається на те, що відповідач ухилявся від оформлення земельної ділянки та укладення договору оренди землі, а зазначені вище обставини вказують на те, що в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення.

Крім того, відсутня і сама шкода, нібито заподіяна позивачеві, оскільки згідно з підпунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому, органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 Податкового кодексу України, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Також, відповідно до пункту 286.4 статті 286 Податкового кодексу України, за нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Тобто, як вбачається зі норм чинного Податкового законодавства України, контроль за нарахуванням та сплатою орендних платежів та податку за землю покладено на податкові органи.

Відповідач, як добросовісний платник податків і зборів, та землекористувач, щорічно подавав податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) зі щомісячним розрахунком суми земельного податку (орендної плати) на земельну ділянку площею 3,1348 га, зокрема, за 2016 рік (квитанція № 2 від 19.02.2016), за 2017 рік (квитанція № 2 від 15.02.2017), копії яких додано відповідачем до відзиву.

Всього відповідачем, згідно податкових декларацій, було заявлено до сплати орендної плати за землю: у 2016 році - 117272,87 грн., у 2017 році -124309,24 грн.

Як вбачається з договору оренди землі від 04.01.2006 та рішення Господарського суду від 16.12.2014 у справі № 920/1974/14, розмір орендної плати за земельну ділянку площею 3,1348 га встановлений 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 2184015,16 грн. і за рік становить 65520, 45 грн., щомісячний розмір орендної плати становить 5460,04 грн.

Не зважаючи на відсутність укладеного належним чином договору оренди землі, відповідач, після спливу терміну дії договору, продовжував подавати відповідні податкові декларації з плати за землю та сплачувати орендну плату, що вбачається з роздруківок з електронного кабінету платника податків Державної фіскальної служби України (орендна плата за землю, код класифікації доходів бюджету 18010600) станом на 31.12.2016 та станом на 21.12.2017, відповідачем було сплачено орендної плати: у 2016 році - 54675,43, у 2017 році - 87897,76 грн.

Також факт сплати відповідачем орендної плати за землю за період 2016-2017 років підтверджується листом ГУ ДФС у Сумській області № 4/10/18-28-12-0317 від 02.01.2018.

Як вбачається зі вищезазначеного листа відповідачем у 2016 та 2017 роках було сплачено орендної плати за земельну ділянку (кадастровий номер :05:001:0005, загальною площею 3,1348 га) у 2016 році - 54675,43 грн., у 2017 році 87897,76 грн., всього за два роки сплачено 142573,19 грн.

При цьому фактично відповідач користувався земельною ділянкою в розмірі 2,75 га, що підтверджується рішенням Низівської селищної ради Сумського району Сумської області.

Крім того, згідно податкової вимоги від 23 жовтня 2017 № 5149-17, контролюючий орган ГУ ДФС у Сумській області вимагає від відповідача сплатити суму податкового богу, а саме, орендну плату за землю (код класифікації доходів бюджету 18010600), яка станом на 22 жовтня 2017 складає 29693,37 грн.

Крім того, оскільки згідно податкового законодавства України, єдиним органом контролюючим нарахування та сплату орендних платежів та земельного податку є податковий орган, 25 січня 2018 між відповідачем та ГУ ДФС у Сумській області було укладено договір № 3 про розстрочення податкового боргу зі сплати орендної плати в сумі 112776,10 грн. (96304,34 грн. орендна плата та пеня 10414,39 грн.) до 20 грудня 2018.

Після нарахування комісією по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам за період з 13.07.2016 по 31.10.2017, відповідачем в період з 20.11.2017 по 08.12.2017 здійснено платежі з орендної плати на суму 61429,10 грн.

У 2018 році платіжними дорученнями № 34 від 12.02.2018, № 45 від 19.02.2018 відповідачем перераховано ще 20611,14 грн.

З наведеного вбачається, що відповідачем за період з 01.01.2016 по 19.0.2018 на розрахунковий рахунок Низівської сільської ради сплачено орендної плати 163184,00 грн. та по договору про розстрочення податкового боргу до грудня 2018 буде сплачено ще 96304,34 грн. орендної плати та 10414,39 грн. пені.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не міг отримати збитки у період з 13.07.2016 по 31.10.2017 в сумі 97132,94 грн. у вигляді неодержаного доходу, в результаті використання відповідачем земельної ділянки у 2016-2017 роках без правовстановлюючих документів, оскільки за використання земельної ділянки у 2016-2017 роках відповідачем були сплачені позивачеві грошові кошти в якості орендної плати в сумі 163184,33 грн.

Грошові кошти в якості орендної плати в сумі 163184,33 грн. з 01 січня 2016 по 2018 рік перераховувались відповідачем на розрахунковий рахунок 0356, код класифікації доходів бюджету 18010600, а як вбачається з реквізитів рахунків для обліку доходів місцевого бюджету у Сумській області, отримувач коштів по особовому рахунку є УК Сумському р/смт. Низи/орендна плата з юридичних осіб.

Посилання позивача у відповіді на те, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 07.10.2015 № 3-741гс 5 у справі № 916/3371/14, відповідач не є власником земельної ділянки, тому він не є суб'єктом сплати податку за землю, тож і не може стверджувати, що добросовісно виконав обов'язок зі сплати податку на землю, суд не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з наданих відповідачем суду платіжних доручень, відповідач сплачував орендну плату, а не земельний податок. Як вбачається з рішення суду першої інстанції у справі № 916/3371/14, зміненого постановою Верховного Суду України № 3-741гс15, на яку посилається позивач, предметом позову є збитки за без документальне використання земельної ділянки з урахуванням сплаченого відповідачем земельного податку. Тобто, нараховані позивачем у справі збитки за без документальне використання земельної ділянки нараховані з урахуванням сплаченого відповідачем земельного податку.

За приписами частини першої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

З огляду на приписи статті 182, частини другої статті 331 та статті 657 ЦК України покупець нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно.

Упущеною вигодою за змістом статті 22 ЦК України і частини другої статті 224, статті 225 ГК України вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

За змістом статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Загальні підстави та порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам визначені статтями 156, 157 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 156 Земельного кодексу України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Вказаний перелік підстав для відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, в т.ч. шляхом прийняття органами місцевого самоврядування рішень з цього приводу.

Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи даний спір необхідно брати до уваги загальні положення статті 22 глави 82 ЦК кодексу України.

Так, згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 у справі № 922/1340/17 та від 13.03.2018 у справі № 920/984/15.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Заявник повинен довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, враховуючи положення статті 22 ЦК України, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Як вбачається з постанови Верховного Суду України від 07.10.2015 № 3-741гс5 у справі № 916/3371/14, акт комісії з визначення розміру та відшкодування збитків затверджується рішенням виконавчого комітету, а наданий позивачем акт комісії з визначення розміру та відшкодування збитків заподіяних власникам та землекористувачам від 28.11.2017, на який він посилається як на підставу позовних вимог, не затверджений відповідним рішенням виконавчого комітету, в той час коли згідно статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування", саме на виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад покладені повноваження у сфері регулювання земельних відносин.

Крім того, позивач розраховує збитки в сумі 97132,94 грн., виходячи з розміру земельної ділянки площею 3,1348 га, тоді як відповідач користується фактично земельною ділянкою площею 2,75 га.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Оскільки відповідач упродовж спірного періоду додержувався правил здійснення господарської діяльності, вживав необхідних заходів для оформлення правовідносин щодо користування земельною ділянкою, вносив плату за землю у формі земельного податку, а позивачем не надано доказів ухилення відповідача від укладення договору оренди або перешкоджання позивачеві отримати доходи від оренди земельної ділянки, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення на останнього обов'язку з виплати збитків у виді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки) відповідно до положень статті 22 ЦК України і частини другої статті 224 ГК України.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 3-210гс14, від 18.05.2016 у справі № 3-194гс16, від 18.05.2016 у справі № 3-271гс16, від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 30.11.2016 у справі № 3-1271гс16.

З огляду на викладене та враховуючи наведені вище норми матеріального права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави для задоволення позову у вигляді стягнення неодержаних доходів за період 13.07.2016 по 31.10.2017 в даному випадку відсутні, а заперечення відповідача є обґрунтованими і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Посилання апелянта на суперечливі висновки суду стосовно розміру земельної ділянки, якою користується відповідач, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, відповідач використовував земельну ділянку площею 2,75 га, що підтверджується договорами купівлі - продажу нежитлових приміщень від 02.06.2008 та 10.04.2008, копії яких містяться в матеріалах справи, зазначене також підтверджується і рішенням Низівської селищної ради від 02.06.2016, даним рішенням позивач надав дозвіл відповідачеві на виготовлення нового проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,75 га у зв'язку з продажем нерухомості.

Крім того, відповідач вчинив всі дії, які свідчать про його намір укласти договір оренди та виконав покладений на нього вищевказаним рішенням Низівської селищної ради обов'язок, уклавши з відповідною землевпорядною організацією договір на виготовлення проекту землеустрою.

Посилання апелянта на те, що відповідач не звертався щодо наявності містобудівної документації та не повідомляв про наявність проблем з документами є безпідставним, оскільки відповідач уклав договір на виготовлення проекту і за договором саме підрядник зобов'язувався здійснити розробку та виготовлення технічної документації та самостійно вирішує всі пов'язані з цим питання.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в позові.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Низівської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 31.05.2018 у справі №920/1198/17

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Низівської селищної ради Сумського району Сумської області на рішення Господарського суду Сумської області від 31.05.2018 у справі №920/1198/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 31.05.2018 у справі №920/1198/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №920/1198/17 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 19.04.2019 після виходу головуючого судді з відпустки за сімейними обставинами.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Л.В. Чорна

А.І. Тищенко